Справа № 490/5702/14-а
Суддя: Батченко О. В.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/1267/2014 Справа № 490/5702/14-а
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2015 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Луговенко К.С. з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Кравченка О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради, просила визнати протиправним та скасувати рішення № 5/49 від 21 квітня 2011 року "про розгляд протесту прокурора" та розподілити судові витрати. В обгрунтування позову позивач послалась на обставини неправомірного прийняття відповідачем рішення, яким на виконання протесту прокурора було скасоване попереднє рішення Миколаївської міської ради № 2/26 від 30 грудня 2010 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення додаткової земельної ділянки в оренду, площею 190 кв.м., за рахунок земель міста не наданих у власність для обслуговування багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник відповідача позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав правомірності дій свого довірителя під час прийняття оскаржуваного рішення.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1182 від 23 травня 2008 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 визначено генеральним забудовником-інвестором території кварталу в межах вулиць 68 Десантників, Садової, Великої Морської, Акіма з визначенням цієї території територією комплексної реконструкції та забудови. На підставі цього рішення позивачем розроблено генеральний план багатоповерхової жилої забудови кварталу, обмеженої вулицями Садовою, Великою Морською, 1 Слобідською, 68 Десантників, що затверджений головним архітектором м. Миколаєва. Цей план включає в себе ділянку землі додаткового відведення під забудову і обслуговування першої черги багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_1.

Рішенням Миколаївської міської ради № 31/40 від 19.12.2008 року позивачу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2743 кв.м за рахунок земель міста не наданих у власність або користування для проведення комплексної реконструкції кварталу (будівництво першої черги багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною стоянкою) в межах вулиць 68 Десантників, Садової, Великої Морської, Акіма; передано в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 2743 кв.м (будівництво першої черги багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною стоянкою) в межах вулиць 68 Десантників, Садової, Великої Морської, Акіма.

В серпні 2009 року позивач звернулась до міського голови з проханням додатково відвести земельну ділянку орієнтовною площею 300 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та подальшого обслуговування першої черги вищезазначеного багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями.

Управління Держкомзему в м. Миколаєві з посиланням на рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 1182 від 23.05.2008 року листом за вих. № 535 від 14.04.2010 року, погоджуючи позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виходило з того, що земельна ділянка площею 0,0190 га є частиною території кварталу в межах вулиць 68 Десантників, Садової, Великої Морської, Акіма з визначенням цієї території територією комплексної реконструкції та забудови. Крім того, погодження проекту відведення здійснювалося додаткової ділянки площею 190 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчать лист ГУ МНС України у Миколаївській області за вих. № 69/1960 від 23.03.2010 року, Департаменту ЖКГ м. Миколаєва за вих. № 1936/0809 від 09.04.2010 року та Відділу охорони культурної спадщини за вих. № 275/3/38 від 22.03.2010 року.

Рішенням Миколаївської міської ради № 2/26 від 30.12.2010 року позивачу затверджено проект землеустрою щодо відведення додаткової земельної ділянки в оренду загальною площею 190 кв.м за рахунок земель міста не наданих у власність, зарахувавши її на період будівництва до земель іншого призначення, а після введення об'єкта в експлуатацію до земель змішаного використання для будівництва та подальшого обслуговування першої черги багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_1; передано в оренду строком на 2 роки додаткову земельну ділянку площею 190 кв.м за зазначеною адресою для подальшого обслуговування першої черги багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями.

На підставі зазначеного рішення 15 листопада 2011 року між сторонами укладений договір оренди № 8532 строком на 2 роки, зареєстрований в той же день управлінням Держкомзему у м. Миколаєві за реєстровим № 00362.

Строк оренди додатково відведеної земельної ділянки, площею 190 кв.м., продовжений рішенням Миколаївської міської ради № 34/23 від 31 жовтня 2013 року.

Проте рішенням Миколаївської міської ради № 5/49 від 21 квітня 2011 року "Про розгляд протесту прокуратури м. Миколаєва від 25 січня 2011 року № 56-303 вих-11 на п. 7 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 30 грудня 2010 року № 2/26" скасований п. 7 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 2/26 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення додаткової земельної ділянки в оренду загальною площею 190 кв.м за рахунок земель міста не наданих у власність, зарахувавши її на період будівництва до земель іншого призначення, а після введення об'єкта в експлуатацію до земель змішаного використання для будівництва та подальшого обслуговування першої черги багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_1 та про передачу в оренду строком на 2 роки додаткову земельну ділянку площею 190 кв.м за зазначеною адресою для подальшого обслуговування першої черги багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями.

Згідно ч. 2-3 ст. 124 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття рішення Миколаївської міської ради № 2/26 від 30.12.2010 року) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. 2-3 ст. 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності громадянам, юридичним особам, визначеним ч. 2-3 ст. 134 ЗК України, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу.

Серед випадків, передбачених ч. 2 ст. 134 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття рішення Миколаївської міської ради № 2/26 від 30.12.2010 року) зазначено також надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови.

Таким чином, не було підстав для передачі земельної ділянки площею 190 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в оренду на підстав ч. 2 ст. 124 ЗК України за результатами земельних торгів, оскільки зазначена земельна ділянка передавалась в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови.

Крім цього, виходячи з обставин справи рішення Миколаївської міської ради № 2/26 від 30.12.2010 року є виконаним.

Конституційний суд України у п. 5 свого рішення у справі № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) роз'яснив, що у Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (частина друга статті 144). Цьому конституційному положенню відповідають Закон, у частині десятій статті 59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку, та інші закони України, зокрема "Про столицю України - місто-герой Київ", згідно з частиною третьою статті 8 якого рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України зупиняються в установленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Системний аналіз цих конституційних і законодавчих положень та положень пункту 5 статті 121, пункту 9 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України свідчить, що на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України "Про прокуратуру", прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. Цим законом установлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію, прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта (частини перша, третя, четверта статті 21 Закону України "Про прокуратуру").

У зв'язку з наведеним Конституційний Суд України дійшов висновку, що за змістом частини другої статті 144 Конституції України, частини десятої статті 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України "Про прокуратуру" порядку з одночасним зверненням до суду. При цьому Конституційний Суд України зазначає, що право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55).

Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, оскільки рішення Миколаївської міської ради № 2/26 від 30.12.2010 року в судовому порядку не оскаржувалось і скасоване не було, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 124, 134 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення), ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 9, 11, 158-163, 288 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Миколаївської міської ради № 5/49 від 21 квітня 2011 року "Про розгляд протесту прокуратури м. Миколаєва від 25 січня 2011 року № 56-303 вих-11 на п. 7 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 30 грудня 2010 року № 2/26".

Стягнути з Миколаївського міського бюджету на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 73 грн. 08 коп. судового збору.

Апеляційну скаргу на постанову може бути подано до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів.

Суддя О.В. Батченко