Справа № 813/3937/14
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Справа № 876/10731/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Улицького В.З., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання - Коцур В.К.,

за участю:

представника відповідача - Сахаревича В.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦВГ Україна" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦВГ Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Львівський обласний центр зайнятості про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦВГ Україна" про стягнення коштів в сумі 67 672,20 грн., у тому числі адміністративно-господарських санкцій - 66 965,00 грн. та пені - 707,20 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно із ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів та звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році у кількості 2 особи. У зв'язку з цим, до нього застосовано адміністративно-господарські санкції в сумі 66 965,00 грн. Оскільки ТзОВ "ЦВГ Україна", у терміни встановлені чинним законодавством, не сплатило адміністративно-господарських санкцій, позивачем додатково нарахована пеня в сумі 707,20 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року, позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦВГ Україна" (79005, м. Львів, вул. Богомольця, 15/1, ) на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (79000, м. Львів, пл. Маланюка,6, ) борг в сумі 67 672 (шістдесять сім тисяч шісот сімдесять дві) грн. 65 коп.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ТзОВ "ЦВГ Україна" подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік (форма № 10-ПІ), середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у апелянта складає 635 осіб. У зв'язку з цим, відповідно до статті 19 Закону України № 875-XII, для апелянта норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 25 місць (І том а.с.7).

Відтак суд прийшов до висновку про те, що у 2013році апелянт повинен був працевлаштувати 25 осіб інвалідів, а фактично у нього працювало 23 особи, отже ним не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 2 особи.

Згідно ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року № 875-XII, підприємства, установи, організації та фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця; створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, які передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону України № 875-XII, для підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Інформацію про вакансії (в томі числі для працевлаштування інвалідів) роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою наказом Мінпраці від 19.12.2005 року № 420 за погодженням з Держкомстатом, а з 12 липня 2013 року за формою затвердженою наказом Міністерством соціальної політики № 316 від 31.05.2013 року за погодженням з Державною службою статистики, а саме формою №3-ПН.

По справі встановлено, що апелянт інформував Львівський міський центр зайнятості на протязі 2013 року за формою 3-ПН та заявляв про вакансії для інвалідів, що підтверджується копіями таких звітів (І том а.с. 204-210), лист Львівського міського центру зайнятості від 21.10.14 №13/6468(ІІ том а.с.53).

Згідно листа центру зайнятості від 21.10.14 №13/6468 та доданих корінців направлень вбачається, що протягом 2013 року міським центром зайнятості до підприємства - апелянта з метою працевлаштування скеровувалися на заявлені вакансії інваліди, з яких: два було працевлаштовано, 13 відмовились від запропонованої роботи, а 30 відмовлено в працевлаштуванні через фізичну неможливість там працювати (ІІ том а.с.54-55).

Зважаючи на це, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність факту безпідставної відмови апелянтом у працевлаштуванні інвалідів, направлених для роботи центром зайнятості, однак колегія суддів вважає даний висновок не обґрунтованим з огляду на наступне.

Статтею 24 Кодексу законів України про працю обумовлено заборону укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», порядок та умови визначення потреб у зв'язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство допускало відмову у прийнятті на роботу інвалідів лише у випадку, коли ця робота була їм протипоказана згідно наявних медичних висновків, що вбачається із змісту наявних в матеріалах справи корінців направлень інвалідів, яким у 2013 році Товариством було відмовлено у прийнятті на роботу та довідок МСЕК .

Так, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 медичними приписами прямо протипоказана робота пов'язана з тривалим стоянням на ногах (підтверджується довідками МСЕК), тоді як посада "Складач ручним способом", на яку вони скеровувались, вимагає перебування на ногах протягом цілої зміни - 8 годин (підтверджується наявною у матеріалах справи Посадовою інструкцією "Складача ручним способом").

ОСОБА_6, ОСОБА_7 медичними приписами прямо протипоказана робота пов'язана з рухомими мехінізмами (підтверджується довідками МСЕК), тоді як посада "Складач ручним способом", на яку вони скеровувались, вимагає виконання роботи, пов'язаної з рухомими механізмами (підтверджується наявною у матеріалах справи Посадовою інструкцією).

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 медичними приписами протипоказана робота пов'язана з фізичними навантаженнями (підтверджується зі змісту наявних у матеріалах справи довідок МСЕК), тоді як посада "Складач ручним способом", на яку вони скеровувались, вимагає перебування на ногах протягом цілої зміни - 8 годин та передбачає фізичні навантаження (підтверджується наявною у матеріалах справи Посадовою інструкцією).

ОСОБА_11 медичними приписами прямо протипоказана робота пов'язана з перебуванням у "невигідному положенні" (підтверджується зі змісту наявної у матеріалах справи довідки МСЕК), тоді як посада "Складач ручним способом", на яку вони скеровувались, вимагає перебування на ногах протягом цілої зміни - 8 годин (підтверджується наявною у матеріалах справи Посадовою інструкцією). Під час співбесіди на Товаристві ОСОБА_11 повідомив, що не може виконувати цієї роботи.

Згідно з наявною у матеріалах довідкою МСЕК, ОСОБА_12 є інвалідом II групи та не має прямих протипоказань у прийнятті на роботу в Товариство (підтверджується зі змісту наявних у матеріалах справи довідок МСЕК), проте під час співбесіди останній повідомив апелянта про те, що страждає на епілепсію, переживає епілептичні припадки і не може працювати в Товаристві.

Згідно з наявною у матеріалах довідкою МСЕК ОСОБА_13 є інвалідом II групи та не має прямих протипоказань у прийнятті на роботу на Товариство (підтверджується зі змісту наявних у матеріалах справи довідок МСЕК), проте під час співбесіди останній повідомив апелянта про своє захворювання на дитячий церебральний параліч, у зв'язку чим не може виконувати тривалу роботу у стоячому положенні, як того вимагає робота в Товаристві.

Згідно з наявною у матеріалах довідкою МСЕК ОСОБА_14 є інвалідом та не має прямих протипоказань у прийнятті на роботу в Товариство (підтверджується зі змісту наявних у матеріалах справи довідок МСЕК). Проте під час співбесіди людина повідомила апелянта, що страждає на дитячий аутизм, у зв'язку чим не може виконувати роботу на Товаристві.

Таким чином стало очевидним, що суд першої інстанції не з'ясував, чи існували медичні протипоказання у прийнятті на роботу в Товариство інвалідів, які скеровувались Центром зайнятості, чим позбавив апелянта можливості довести, що інвалідам було обґрунтовано відмовлено у прийнятті на роботу.

Згідно затвердженого Товариством Положення про працевлаштування інвалідів, Товариство дійсно здійснило технологічний аналіз виробничого процесу і створило на Товаристві робочі місця для людей з обмеженими можливостями.

Станом на 31.12.2013 року в Товаристві було фактично працевлаштовано 28 інвалідів. Зокрема, 23 інваліди було працевлаштовано на посаді "Складач ручним способом", 5 інвалідів - на посаді "Монтер кабельного виробництва". Таким чином, 21 інваліда було працевлаштовано саме у 2013 році.

Відповідно до положень п.п. 2.1., 2.2., 5.2. Посадової інструкції "Складач ручним способом" , робота на цій посаді передбачає виготовлення кабельних мереж з використанням електрообладнання їх тестування на електричних тестерах, вимагає здатності до тривалого перебування на ногах (протягом 8 годин) та до фізичних навантажень.

Відтак, інваліди, яким протипоказане тривале перебування на ногах, протипоказані фізичні навантаження та/або робота з рухомим механізмами, електрообладнанням, не можуть бути працевлаштовані на цій посаді.

З врахуванням зазначеного колегія суддів констатує, що матеріалами справи підтверджено виконання апелянтом обов'язку передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та вжиття передбачених чинним законодавством заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів.

Отже, висновок суду першої інстанції по даній справі зроблений при неповному з'ясуванні судом та недоведеності позивачем обставин, які мали значення для справи, внаслідок порушення норм матеріального права що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст.202 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч. ст. 198, п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦВГ Україна" - задоволити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі №813/3937/14 - скасувати та винести нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: В.З. Улицький

С.М. Кузьмич

Повний текст постанови виготовлено 16.02.2015 року