Справа № 803/1872/13-а
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 876/12344/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2013р. по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Наш Край-ЛЦ" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

04.09.2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ) від 17 червня 2013 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 156427,50 грн. (з них 129167,00 грн. основний платіж, 27260,50 грн. - штрафна санкція), від 18 червня 2013 року форми «В4» № про зменшення від'ємного значення суми ПДВ на 17500,00 грн., від 18 червня 2013 року форми «Р» № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 87233,00 грн. за основним платежем, від 19 липня 2013 року № про збільшення розміру грошового зобов'язання з ПДВ за штрафними (фінансовими) санкціями на 21808,25 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що договори із контрагентами укладені у спрощеній формі. Для перевірки надано податкові, видаткові накладні, докази оплати за товар, який поставлявся постачальниками на орендований ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» склад. Потім цукор реалізовано ТзОВ «Арго-Р», а казеїн - за зовнішньоекономічним контрактом ТзОВ «Лактос». Факт понесення витрат у зв'язку із придбанням у ТзОВ «Інвесттрейд» та ПП «Авторесурс-сервіс» товарів та правомірність віднесення таких витрат до витрат операційної діяльності товариства підтверджений придбанням товарів для подальшого їх використання у власній господарській діяльності, а також відповідними розрахунковими документами. Ці операції відображені в бухгалтерському обліку.

Доводи Луцької ОДПІ про необхідність підтвердження операцій товарно-транспортними накладними є помилковим, оскільки вони є транспортними документами на перевезення вантажів, а документом, що підтверджує отримання товару чи послуги є типові форми, затверджені відповідними нормативно-правовими актами Держкомстату. Позивачем під час перевірки було надано всі первинні документи, які відповідають нормативним вимогам.

Посилаючись на акти перевірок контрагентів ТзОВ «Наш Край-ЛЦ», Луцька ОДПІ безпідставно вказує на відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань, адже вони не мають безпосереднього впливу на вчинення операцій між ним та його безпосередніми постачальниками. Крім того, нормативними актами не передбачено, що при придбанні товару у постачальників підприємство-покупець зобов'язане вивчити їх фінансово-господарський стан, пересвідчитись у наявності в них основних виробничих фондів, визначити чисельність працюючих та проконтролювати наявність цих підприємств за юридичною адресою.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2013 року позов задоволено.

Луцька ОДПІ оскаржила дану постанову з підстав порушення п.44.1 ст. 44, ст.134, ст.138, ст.139, п.185.1 ст.185, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201 ПК України, ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, п.1.3, 1.8 ст.1, пп.7.2.3 п.7.2 пп.7.7.1, п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.3.1, ст.3, п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та ст.ст.11, 69 КАС України, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника податкового органу, який підтримав апеляційну скаргу, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.55 КАС України Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області замінено на Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області

Судом першої інстанції встановлено, що Луцькою ОДПІ проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» з питань здійснення фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Інвесттрейд» за липень 2010 року та ПП «Авторесурс-сервіс» за квітень 2011 року, про що складено акт від 28 травня 2013 року №2930/15.3/33537597.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пунктів 1.3, 1.8 статті 1, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та завищення за липень 2010 року податкового кредиту на 87233,34 грн., що призвело до заниження ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету, на цю суму; в порушення пунктів 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 ПК України занижено ПДВ, який підлягає сплаті за квітень 2011 року, на 17500,00 грн. Крім того, порушено пункт 3.1 статті 3, пункт 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та статей 134, 138, 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за три квартали 2010 року на 109042,00 грн. та податок на прибуток за другий квартал 2011 року на 20125,00 грн. відповідно.

На підставі акту податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 17 червня 2013 року №, від 18 червня 2013 року № та № (а.с.26, 28-29).

Вказані податкові повідомлення-рішення позивач оскаржив до Головного управління Міндоходів у Волинській області, яким за результатами розгляду скарги прийнято рішення від 16 липня 2013 року №785/10/10.2-06 про залишення скарги без задоволення, а самі податкові повідомлення-рішення - без змін, а також про збільшення розміру грошового зобов'язання з ПДВ за штрафними (фінансовими) санкціями на 21808,25 грн. (а.с.52-57). На збільшену суму грошового зобов'язання Луцькою ОДПІ 19 травня 2013 року прийняте податкове повідомлення-рішення форми «Р» № (а.с.31).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача, оскільки податковим органом не доведено їх правомірність.

Судом першої інстанції встановлено, що ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» займається посередництвом в торгівлі товарами широкого асортименту, неспеціалізованою оптовою торгівлею харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

В липні 2010 року ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» на підставі усної домовленості придбано товар (цукор-білий в мішках) у ТзОВ «Інвесттрейд».

З видаткових накладних наявних у справі вбачається, що ТзОВ «Інвесттрейд» передав, а ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» прийняв товар на загальну суму 523400,00 грн., в тому числі ПДВ 87233,34 грн. (а.с.59-66). Вказану суму ПДВ позивачем було включено до податкового кредиту за липень 2010 року, а вартість товару без ПДВ (тобто, 436166,66 грн.) - до валових витрат за три квартали 2010 року.

ТзОВ «Інвесттрейд» видано ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» на поставлений товар податкові накладні (а.с.67-74).

Розрахунки за товар ТзОВ «Інвесттрейд» проведено у безготівковій формі, що підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень (а.с.75-82).

Крім того, в квітні 2011 року ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» придбано товар (казеїн) у ПП «Авторесурс-сервіс» згідно з видатковою накладною від 07 квітня 2011 року №РН-4-07007 на суму 105000,00 грн., в тому числі ПДВ 17500,00 грн. (а.с.101). ПП «Авторесурс-сервіс» видано ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» на поставлений товар податкову накладну від 07 квітня 2011 року №22 (а.с.102). Вказану суму ПДВ позивачем було включено до податкового кредиту за липень 2011 року, а 87500,00 грн. - до валових витрат за перше півріччя 2011 року (у періоді отримання доходу від його реалізації). Розрахунок за товар ПП «Авторесурс-сервіс» проведено у безготівковій формі, що підтверджуються копією платіжного доручення від 08 квітня 2011 року №178 (а.с.103).

Згідно з пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» - податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст.81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР).

Формування податкового кредиту з 01 січня 2011 року, передбачені п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 розділу V ПК України.

Податковим органом не доведено порушень позивачем пп.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», як і п.1.3, 1.8 ст.1 цього ж Закону.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного у липні 2010 року), об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Пункт 5.2 статті 5 цього Закону, про порушення якого позивачем стверджує відповідач, визначає склад валових витрат. Зокрема, відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 зазначеної статті до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. В свою чергу, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5..9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

3 01 січня 2011 року оподаткування податком на прибуток регулюються ПК України. Так, відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу. Згідно з пунктом 138.2 статті 138, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, і Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», і Закон України «Про податок на додану вартість», і ПК України пов'язують витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ із фактом здійснення і підтвердження належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Жодних зауважень щодо їх оформлення податковий орган не пред»являв.

Закон України «Про автомобільний транспорт» не містить вимоги до обов'язкової наявності товарно-транспортної накладної.

Дотримання наказу Мінтрансу України від 14.10.1997 року за №363 «Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом» є обов'язковим при здійснені транспортування вантажів. Вказані правила регламентують виключно порядок здійснення вантажних перевезень та не можуть встановлювати правила ведення податкового та бухгалтерського обліку платників податків.

Товарно-транспортні накладні є документами, які регламентують винятково взаємовідносини перевізника та замовника як учасників транспортного процесу.

Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансовий облік в Україні» товарно - транспортна накладна не є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію, здійснену позивачем.

Товар поставлявся за рахунок постачальника на склад, орендований ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» відповідно до договору від 16 травня 2010 року № 160510 (а.с.104-108).

Колегія суддів погоджується, що відсутність сертифікатів та якісних посвідчень на цукор та казеїн не впливає на податковий облік, т.я. на час придбання товару у постачальників такі були наявні, зокрема, при здійсненні експортної операції з продажу казеїну зазначені документи додавалися до вантажно-митної декларації, як це вимагається правилами митного оформлення, які за спливом часу не збереглися.

Частину придбаного в ТзОВ «Інвесттрейд» цукру за ціною 7,30-7,72 грн. за кілограм, позивач продав для ТзОВ «Захід Рітейл» та ТзОВ «Арго-Р» за ціною 8,06 грн. за кілограм, що свідчить про отримання економічної вигоди з таких операцій. Казеїн, придбаний в ПП «Авторесурс-сервіс», проданий за експортним договором (а.с.83-100, 109-110).

Покликання податкового органу на порушення ТзОВ «Інвесттрейд» та ПП «Авторесурс-сервіс» фінансово-господарських операцій, здійснення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення позивача як платника податків права на формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, оскільки податковим законодавством такі обмеження не встановлені. Платник ПДВ (покупець товару, споживач) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (надавачами послуг) вимог податкового законодавства і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та валові витрати за можливі порушення контрагентів. Відповідно, неподання звітності, несплата податків постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту і валових витрат позивачу, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену в ціні товару, а у періоді отримання доходу - валові витрати, що підтверджені первинними документами, наявними на час податкової перевірки та які не містять недоліків у їх оформленні.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ч.2 ст.71 КАС України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2013р. по справі №803/1872/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець

Повний текст виготовлено 20.02.2015р.