Справа № 2-5475/10
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. Справа № 2-5475/10
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О. А.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.09.2010р. по справі № 2-5475/10

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

17.08.2010 року позивач - ОСОБА_1 - звернувся до суду з адміністративним пазовом, в якому просив визначити протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова нараховувати і сплачувати належні йому пенсії, як інваліду ЧАЕС ІІ групи, відповідно до Закону в розмірі, не меншому ніж: державна пенсія - 8 мінімальних пенсій за віком; додаткова пенсія за шкоду здоров'ю - 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2006 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.09.2010 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії по інвалідності у відповідності до ст. ст. 13, 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова провести перерахунок основної та додаткової пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.01.2006 року по 09.09.2010 року, згідно зі ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і здійснювати так перерахунок в подальшому з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідач надав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без участі представника управління.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, переглянувши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), отримує пенсію по 2 групі інвалідності, пов'язаної з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова. (а.с.4-7, 17).

На звернення позивача управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова листом від 05.08.2010 р. за вих. № 6891-02-2/31 повідомило про розмір нарахованої та виплачено йому державної та додаткової пенсії за період з 01.01.2006 р. по 01.07.2010 року. ( а.с. 8-11).

Не погоджуючись з розміром отримуваної пенсії, позивач звернувся з зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до ст. ст. 49, 50. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2006 року по 09.09.2010 року.

Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч.4 статті 54 Закону №796 (в редакції Закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин) у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по 2-й групі інвалідності -8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 вищезазначеного Закону особам, віднесеним до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам 2 групи - в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. І як передбачає ст. 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

При цьому, положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки ч.1 цієї статті передбачено лише один мінімальний розмір пенсії за віком.

Законом України від 25 грудня 2008 N 808 "Про внесення змін до статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України щодо предметної підсудності адміністративних справ місцевим загальним судам як адміністративним судам" частину першу статті 18 КАС України доповнено новим пунктом 3, відповідно до якого місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи у спорах фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до пункту 2 розділу I Закону України від 18 лютого 2010 року N 1691 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами", який набрав чинності з 10 березня 2010 року, пункт 3 частини першої статті 18 КАС України виключено, а частину першу статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом України від 7 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" було змінено юрисдикцію судів щодо вирішення цих справ і з 1 січня 2011 року передбачено їх розгляд адміністративними судами. Відповідно до абзацу одинадцятого пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону від 7 липня 2010 року N 245З-VI) положення цього Закону щодо передачі до юрисдикції адміністративних судів та вилучення із цивільної юрисдикції спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них вводилися в дію з 1 січня 2011 року.

Однак Рішенням Конституційного Суду України від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 у справі щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами, норми Закону України від 18 лютого 2010 року N 1691-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" та ЦПК України, відповідно до яких справи, пов'язані із соціальними виплатами, що підлягали розгляду адміністративними судами, було передано місцевим загальним судам для розгляду в порядку цивільного судочинства (пункти 1, 2 резолютивної частини зазначеного Рішення), визнано такими, що не відповідають Конституції України.

У зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України зазначеного Рішення 2 грудня 2010 року Верховною Радою України було прийнято Закон України N 2748-VI "Про внесення змін до розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами", який набрав чинності з 30 грудня 2010 року, яким, зокрема, встановлюється, що апеляційні скарги щодо спорів, які подані до апеляційних судів до дня набрання чинності Законом України від 2 грудня 2010 року N 2748-VI "Про внесення змін до розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами" в порядку цивільного судочинства, та апеляційні скарги, передані відповідним апеляційним судам згідно з пунктом 2 розділу II Закону України від 18 лютого 2010 року N 1691-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами", провадження за якими не відкрито, розглядаються цими апеляційними судами у порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2010 року позивач звернувся до суду з позовом вимогами щодо захисту його порушених прав, що мали місце з 01.01.2006 року.

Справу розглянуло судом в порядку цивільного судочинства.

Главою 19 Цивільного кодексу України, зокрема, визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це той строк, протягом якого особа може розраховувати на захист свого порушеного права судом, а, відтак, існування такого строку пов'язується з моментом звернення до суду.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судовим розглядом встановлено, що пенсію по інвалідності позивач отримує в Управлінні Пенсійного фонду Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова. Отже, під час отримання пенсії, яка є щомісячним платежем, позивачу було відомо про розмір отримуваної пенсії.

Правова необізнаність особи не може бути визнана поважною причиною для пропущення строку звернення до суду, як і підставою для його поновлення, оскільки закони і інші нормативно-правові акти друкуються в періодичних виданнях, оголошуються через загальнонаціональні канали телебачення і радіо та в інший спосіб, визначений законодавством, та є доступними необмеженому колу осіб.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в письмових запереченнях на позов заявляв клопотання про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду.

Між тим, судом першої інстанції не перевірялась поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду.

Доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з 01.01.2006 року по 17.08.2007 року в порядку п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України підлягає скасуванню, а позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду.

Переглянувши рішення суду в частині зобов'язання відповідача здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 в подальшому з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Принцип диспозитивності покладає на суд обов'язок вирішувати лише ті питання за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду.

Таким чином, суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопоче сторона, і не повинен виходити за межі цих вимог.

Крім того, при вирішенні спору в адміністративній справі суд не може обгрунтовувати свої висновки із урахуванням подій, які могли статися в майбутньому. Рішення суду не може грунтуватися на припущеннях, а також на тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно не відбулися.

Разом з тим, суд першої інстанції, при прийнятті рішення про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова провести перерахунок основної та додаткової пенсії по інвалідності ОСОБА_1 згідно ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав відповідача здійснювати перерахунок пенсії в подальшому, з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова здійснювати перерахунок в подальшому з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ч.1 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст.205, ст.ст. 207, 209 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.09.2010р. по справі № 2-5475/10 в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова провести перерахунок основної та додаткової пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.01.2006 року по 09.09.2010 року згідно ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і здійснювати так перерахунок в подальшому з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова провести перерахунок основної та додаткової пенсії по другій групі інвалідності ОСОБА_1, згідно ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 17.08.2007 року по 09.09.2010 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова за період з 01.01.2006 року по 16.08.2007 року - залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.09.2010 року по справі № 2-5475/10 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.
Повний текст постанови виготовлений 23.02.2015 р.