Справа № 2а-7793/11/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року № 2а-7793/11/1370

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

14 год. 00 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Павлишин Ю.І.,

за участю:

представника позивача - Лаврика А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, комерційний банк «Приватбанк», про стягнення податку з власників транспортних засобів, -

встановив:

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі міста Львова звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з відповідача податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 28740,00грн.

Ухвалою суду від 25.07.2011р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державної автомобільної інспекції при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі - Львівський ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області).

Ухвалою суду від 30.08.2011р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, комерційний банк «Приватбанк» (надалі - КБ «Приватбанк»).

Ухвалою від 11.04.2014р., на підставі ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України, суд допустив заміну позивача у справі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Львова його правонаступником - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Ухвалою від 16.02.2015р. на підставі ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України, суд допустив заміну позивача у справі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області його правонаступником - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (надалі - ДПІ у Шевченківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області).

Ухвалою від 31.01.2015р. справа прийнята до провадження у зв'язку з проведенням повторного автоматичного розподілу справ між суддями.

Позовні вимоги мотивовані несплатою відповідачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також невжиттям відповідачем заходів щодо погашення боргу за вказаним податком.

Відповідач заяву про визнання позову чи заперечення на позовну заяву до суду не подав.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача до суду не надходило.

Треті особи явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі уповноважених представників третіх осіб до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області на ім'я відповідача здійснено першу реєстрацію транспортного засобу в Україні марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується витягом з листа ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області №782 від 11.02.2011р.

З матеріалів справи вбачається, що при здійсненні державної реєстрації автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, не сплачено податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що підтверджується довідкою ДПІ у Шевченківському районі м.Львова №31458 від 27.12.2010р. в сумі 28 740,00грн.

Відповідно до розрахунку ДПІ у Шевченківському районі м.Львова сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, яка підлягала сплаті відповідачем при першій реєстрації автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 28740,00грн.

З огляду на наведене позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в розмірі 28740,00грн., що є заборгованістю з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем на момент їх виникнення регулювались положеннями Закону України "Про систему оподаткування", Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" та Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Відповідно до ст.2 Закону України «Про систему оподаткування» під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Пункт 3 ч.1 ст.9 Закону України «Про систему оподаткування» встановлює обов'язок платника податків і зборів сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, обов'язок фізичної особи щодо сплати податків і зборів припиняється із сплатою податку і збору або його скасуванням, а також у разі смерті платника.

Згідно з п.10 ч.1 ст.14 Закону України «Про систему оподаткування» податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів належить до загальнодержавних податків.

Податок з власників транспортних засобів, самохідних машин і механізмів, порядок його обчислення і сплати встановлюються Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ (далі - Закон від 11.12.1991 року №1963-ХІІ).

Стаття 1 Закону від 11.12.1991 року №1963-ХІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до ст. 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно з положенням ст. 5 Закону від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. При цьому, фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Частиною 1 ст. 7 Закону від 11.12.1991 року №1963-ХІІ передбачено, що у разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року N 1388, державна реєстрація транспортних засобів проводиться в числі іншого, з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів.

Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що обов'язковими умовами здійснення першої реєстрації транспортних засобів є особисте подання до органу ВРЕР заяви про реєстрацію транспортного засобу, необхідних документів для вчинення реєстраційної дії, а також документів про сплату податку з власників транспортних засобів або документів, що дають право на користування пільгами.

На підставі постанови Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 09.11.2012р. судом встановлено, що кримінальна справа №181-0062 виділена із кримінальної справи №181-0311, порушеної щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.365 Кримінального кодексу України, розслідування якої проводилось слідчим відділом прокуратури Львівської області.

Зазначеним розслідуванням виявлено, що невстановлені слідством особи, шляхом обману та зловживання довірою, здійснювали первинну реєстрацію транспортних засобів у Львівському ВДЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області впродовж 2008-2010р. на інших фізичних осіб, в тому числі на громадянина ОСОБА_2, використовуючи їх паспортні дані та довіреності.

Вказаною постановою встановлено, що громадянина ОСОБА_2 визнано потерпілим по кримінальній справі №181-0062, порушеною за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190, ч.1,3 ст.358 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 49 КПК України (чинного на момент визнання відповідача потерпілим від злочину) потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Про визнання громадянина потерпілим чи про відмову в цьому особа, яка провадить дізнання, слідчий і суддя виносять постанову, а суд - ухвалу.

З огляду на наведене, суд вважає, що докази сплати позивачем податку з власників транспортних засобів, самохідних машин та механізмів при першій реєстрації транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 відсутні у матеріалах реєстраційної справи з вини посадових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області, а не з вини відповідача.

Позивачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях відповідача ознак протиправності, як і не доведено правомірності стягнення з неї суми податку з власників транспортних засобів.

Вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

З огляду на наведене суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за державну реєстрацію вказаного автомобіля у сумі 28740,00грн.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністервства внутрішніх справ України у Львівській області, комерційний банк «Приватбанк», про стягнення податку з власників транспортних засобів відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 20.02.2015р.

Суддя А.Г. Гулик