Справа № 802/4224/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 лютого 2015 р. Справа № 802/4224/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жернакова М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В. В.,

представника позивача: Купрія О. М.,

представника відповідача: Бабія Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Крижопільський елеватор"

до: Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Крижопільський елеватор" (далі - ТОВ "Крижопільський елеватор", позивач) з адміністративним позовом до Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області, відповідач), в якому просить суд скасувати повідомлення-рішення Крижопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області № від 30.09.2014, яким нарахований податок на додану вартість а сумі 219600 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 109800 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте в порушення вимог чинного законодавства України, нормативне обґрунтування застосовано за відсутності юридичних фактів, на підставі помилкового застосування норм матеріального права до фактичних правовідносин, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, позивач вважає помилковими висновки податкового органу щодо непроведення операцій з придбання товару від ТОВ "Крижопільський елеватор", оскільки зазначений правочин повністю підтверджений всіма необхідними первинними документами, є реальним і укладений в межах господарської діяльності товариства.

Ухвалою від 14.01.2014, прийнятою без виходу до нарадчої кімнати, суд замінив Вінницьку ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області на її правонаступником Вінницьку ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав Вінницьку ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області заявлені позовні вимоги згідно з наведеними у позовній заяві та в додаткових письмових поясненнях обґрунтуваннями, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позивача заперечив з мотивів, викладених у наданих суду 14.01.2015 письмових запереченнях. Представник Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області наполягав на тому, що під час проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ "Крижопільський елеватор" і прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає. Представник відповідача стверджував, що між позивачем та контрагентом відбулося лише формальне укладення угод з метою формування штучного податкового кредиту, спрямованого для отримання податкової вигоди з ПДВ, оскільки відсутні документи (товарно-транспортні накладні), що підтверджували б поставку товару на ТОВ "Крижопільський елеватор".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд установив такі фактичні обставини.

З 10.09.2014 по 12.09.2014 Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області провела позапланову виїзну перевірку ТОВ "Крижопільський елеватор" з питань фінансово-господарських відносин з ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

За результатами перевірки складений акт № 1352/2200/32859526 від 17.09.2014. Відповідно до висновків вказаного акта під час перевірки встановлені порушення ТОВ "Крижопільський елеватор" п. 198.2 ст. 198, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 219600 грн.

На підставі висновків акта перевірки Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області прийняла податкове повідомлення-рішення № від 30.09.2014, згідно яким позивачу нарахувала податок на додану вартість в сумі 219600 грн. та застосувала штрафні санкції з цього податку в сумі 109800 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України передбачає, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Стаття 201 ПК України передбачає, що податкова накладна є податковим документом. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітний податковий період.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому нормами ч. 2 ст. 9 вказаного закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Як установив суд, між ТОВ "Крижопільський елеватор" та ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" був укладений договір № 32-14 від 25.07.2014. Відповідно до умов цього договору ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" як постачальник приймає на себе зобов'язання зобов'язується поставляти, а ТОВ "Крижопільський елеватор" як покупець зобов'язується приймати у свою власність та оплачувати на умовах і протягом дії цього договору соєві боби.

Згідно з пунктами 3.1 та 3.3 договору поставка товару відбувається відповідно до правил Інкотермс 210 EXW. Місце поставки: вул. Радянська, 6, смт. Крижопіль, Вінницька область. Право власності у покупця на товар виникає з моменту фактичної передачі йому товару. Передача товару покупцю засвідчується видатковою накладною постачальника, дата оформлення якої вважається датою передачі товару покупцю.

На виконання вказаного договору TOB "Крижопільський елеватор" отримало первинні документи, які детально описані в акті перевірки, товар оприбуткований видатковими накладними, виписані податкові накладні.

Первинні документів, оформлені за результатами господарської діяльності позивача з контрагентом, повністю відповідають ознакам первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік, тобто господарські та бухгалтерські документи, отримані позивачем від вказаного контрагента є дійсними.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про відсутність поставок внаслідок відсутність товарно-транспортних накладних, оскільки законодавець не ставить в залежність дефектність або відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток.

Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Отже, відсутність товарно-транспортних накладних не може бути підставою для донарахування грошового зобов'язання.

Крім цього, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що постачальник здійснював транспортування товару власними засобами, а відтак у відповідача і не повинно бути товаро-транспортних накладних.

Інших аргументованих доказів щодо нереальності господарських правовідносини судом першої інстанції не зазначено.

На підтвердження отримання соєвих бобів у кількості 145630 кг. від контрагента ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" за договором поставки № 32-14 від 25.07.2014 позивач, зокрема, надав:

- журнал реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах за період з 31.07.2014 по 01.08.2014 та книги кількісно-якісного обліку хлібопродуктів від 01.07.2014 по 39.01.2015, з яких видно, що ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" за договором № 32-14 від 25.07.2014 поставило ТОВ "Крижопільський елеватор" соєві боби у кількості 145630 кг. з подальшим відображенням позивачем їх у бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 281 за 01.07.2014-22.01.2015;

- звіт руху хлібопродуктів і тари на елеваторах і складах від 31.07.2014-23.01.2015;

- довідку ТОВ "Крижопільський елеватор" від 22.01.215 про наявність соєвих бобів в кількості 14560 кг.;

- акт звірки між ТОВ "Крижопільський елеватор" та ТОВ "Крижопільський елеватор" заборгованості за договором № 32-14 від 25.07.2014 в сумі 1317599,75 грн.

Крім того, під час розгляду справи оплата за придбаний у контрагента (ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл") товар була здійснена 05.05.2015 що підтверджується наданими платіжними дорученнями.

Отже, сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських операцій і не дає підстав для сумніву у їх реальності та висновку про безтоварність.

Натомість, відповідач не надав належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій. Також представник відповідача не навів обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

З огляду на викладене суд вважає, що висновки відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 219600 грн. є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірність оскаржуваного рішення, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа). З урахуванням вказаної норми судові витрати в розмірі 487,20 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області № від 30.09.2014, згідно якого нарахований податок на додану вартість в сумі 219600 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 109800 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Крижопільський елеватор" (код ЄДРПОУ 3285526) понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят cім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жернаков Михайло Володимирович