Справа № 2а-394/11,2а-461/439/14
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа № 876/11918/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря: Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про скасування наказу №194-К від 23.12.2010 року, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявленого позову покликався на те, що наказом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №194-к від 23.12.2010 року його звільнено з посади спеціаліста І категорії контрольно-інвентаризаційного відділу згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, 23.12.2010 року. При цьому, зазначав, що відповідачем порушено ст. 148 КЗпП України щодо строку застосування дисциплінарного стягнення, оскільки в Протоколі засідання Комісії з проведення службової перевірки від 16.12.2010 року, повідомлення орендарю ВАТ «НВП «Каскад» скеровувалось за №2302-4492 від 07.12.2009 року, №2302-вих-104 від 25.01.2010 року, №2302-вих-151 від 02.02.2010 року з помилками щодо реквізитів, в тому числі адрес відправлення та різних адрес орендованих приміщень. Остання помилка допущена 02.02.2010 року. Просив суд скасувати наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №194-к від 23.12.2010 року про звільнення його з посади спеціаліста І категорії контрольно-інвентаризаційного відділу, поновити на роботі на посаді спеціаліста І категорії контрольно-інвентаризаційного відділу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2014 року позов задоволено. Суд поновив ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії контрольно-інвентаризаційного відділу з 23.12.2010 року. Стягнув з Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 119660,96 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць - в розмірі 2791 грн. 28 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Враховуючи те, що з моменту виявлення правопорушення (10.12.2010 року) до накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення (23.12.2010 року) минуло менше одного місяця, наказ від 23.12.2010 року №194-к «Про звільнення ОСОБА_1» видано з дотриманням вимог ст.ст. 147, 148, 149 КЗпП України.

З огляду на викладене, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради.

Наказом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №194-к від 23.12.2010 року звільнено ОСОБА_1, спеціаліста І категорії контрольно-інвентаризаційного відділу із займаної посади відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, 23.12.2010 року (а.с. 39).

Крім цього судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №90-к від 23.06.2010 року до позивача було застосовано заходи дисциплінарного впливу - затримання присвоєння чергового рангу терміном на 1 місяць, а наказом №166-к від 16.11.2010 року - оголошено догану (а.с. 21, 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Враховуючи ст. 14 згаданого Закону, посада ОСОБА_1 відноситься до шостої категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в порушення вимог п. 1 Постанови КМУ від 13.06.2000 року №950 «Про затвердження порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» стосовно позивача службове розслідування не проводилося, а проводилася службова перевірка (а.с. 33).

Відповідно до протоколу засідання комісії з проведення службової перевірки від 21.12.2010 року повідомлення орендарю ВАТ «НВП «Каскад» ОСОБА_1 скеровувалось за №2302-4492 від 07.12.2009 року, №2302-вих-104 від 25.01.2010 року, №2302-вих-151 від 02.02.2010 року з помилками щодо реквізитів, в тому числі адрес відправлення та різних адрес орендованих приміщень. Виходячи з наведеного, остання помилка була допущена позивачем 02.02.2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскарженене розпорядження прийнято відповідачем з порушенням законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Крім цього, за змістом ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що протоколом засідання комісії з проведення службової перевірки від 21.12.2010 року підтверджено те, що останнє повідомлення орендарю ВАТ «НВП «Каскад» ОСОБА_1 скеровувалось за №2302-вих-151 від 02.02.2010 року з помилками щодо реквізитів, в тому числі адрес відправлення та різних адрес орендованих приміщень, а звільнення позивача відбулося 23.12.2010 року.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку щодо протиправності наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №194-к від 23.12.2010 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста І категорії контрольно-інвентаризаційного відділу та його скасування, оскільки таке дисциплінарне стягнення застосовано до позивача поза межами вказаних вище строків.

Враховуючи встановлений судом факт незаконності звільнення позивача із займаної посади, колегія суддів вважає також правильним висновок суду першої інстанції щодо необхідності задоволення вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частина 2 ст. 235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При цьому в розумінні ст. 235 КЗпП України вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до абз. 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати.

Враховуючи представлену Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради довідку №2302/-вих-1161 від 15.04.2011 року про середню заробітну плату ОСОБА_1 (розрахунковий період - жовтень - листопад 2010 року), відповідно до якої середньомісячна заробітна плата позивача становить 2182,58 грн. та 3036,00 грн. відповідно (а.с. 27), судом першої інстанції правильно визначено суму заробітної плати за час вимушеного прогулу, які підлягають стягненню.

В силу пункту 2 частини 1 статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Як видно з матеріалів справи, у своїй позовній заяві позивач просив скасувати наказ №194-К від 23.12.2010 року, поновити на роботі та виплатити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції позов задоволено, поновлено позивача на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Дані обставини є безсумнівною підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи. Проте вирішив не всі позовні вимоги, що є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради задовольнити частково, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2014 року у справі №2а/461/439/14 - змінити та резолютивну частину викласти в такій редакції:

Позов ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Скасувати наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №194-к від 23.12.2010 року «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії контрольно-інвентаризаційного відділу з 23 грудня 2010 року.

Стягнути з Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 119 660,96 (сто дев»ятнадцять тисяч шістсот шістдесят) гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на користь Держбюджету України 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень судового збору.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць - в розмірі 2 791 (дві тисячі сімсот дев»яносто одну) гривень 28 коп..

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: Гудим Л.Я.

Судді: Довгополов О.М.

Святецький В.В.

Постанова в повному обсязі складена 18.02.2015 року.