Справа № 822/5160/14
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/5160/14

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

17 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Швець А.І.

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Малашиної Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області (далі - Відповідач), в якому просив:

- зобов'язати Відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по час поновлення на роботі з врахуванням індексу індексації;

- зобов'язати Відповідача виплатити грошові кошти в сумі 49481,76 грн., які були неправильно обраховані та перераховані та суму 9928,38 грн. за період з 30.08.2014 року по 01.12.2014 року в зв'язку з невиконанням рішення суду та зобов'язати сплачувати грошові кошти в сумі 3309,65 грн. із розрахунку середнього заробітку 3571,07 грн. з урахуванням індексу індексації по день поновлення на роботі та прожиткового мінімуму відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2015 рік".

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року по справі №2270/10020/11 визнано протиправним та скасовано наказ № 188-о від 15.08.2011 року, виданий в.о начальника контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області про звільнення ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на посаді головного контролера-ревізора Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області; зобов'язано Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що Відповідачем рішення суду не виконано в цій частині у зв'язку з тим, що в структурі Держфінінспекції в Хмельницькій області відділ інспектування у сфері послуг, головним контролером-ревізором якого був Позивач до звільнення, ліквідований, ОСОБА_2 29.08.2014 року Відповідачем було запропоновано переведення на вакантні посади. Однак від таких посад Позивач відмовився, оскільки йому не було запропоновано рівнозначної посади, які є вакантними.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по час поновлення на роботі з врахуванням індексу індексації, не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру

Відповідно до п.2 Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, зазначає про необхідність відповідної індексації коштів компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Однак, як вірно вказано судом першої інстанції, поняття "заробітна плата" та "середній заробіток за час вимушеного прогулу" не є тотожними.

Виплата Позивачу середньої заробітної плати з урахуванням індексації суперечить чинному порядку проведення вказаних виплат, оскільки така проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені, як об'єкти виплат, що підлягають індексації. Зазначені виплати повинні носити, зокрема, постійний характер, що в даному випадку відсутнє.

Виплата середнього заробітку Позивачу за рішенням суду є юридичним фактом, що носить разовий характер.

Отже, оскільки середній заробіток ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, тобто оплатою його праці, та не є виплатою, яка була йому нарахована, але не сплачена, позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині зобов'язання Відповідача виплатити грошові кошти в сумі 49481,76 грн. (за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року), які були неправильно обраховані та перераховані, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року по справі №2270/10020/11 при прийнятті рішення про поновлення на роботі одночасно було прийнято рішення про виплату ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визначено період вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.2-3 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, з набранням чинності судового рішення спірні правовідносини між ОСОБА_2 та Державною фінансовою інспекцією в Хмельницькій області щодо оплати вимушеного прогулу за період з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року перейшли у виконавчу сферу.

Статтею 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.4 ст.257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.1 ст.258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

ОСОБА_2 було отримано відповідний виконавчий лист про зобов'язання Відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року.

При цьому постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 05.12.2014 року (ВП №45324192) закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2270/10020/11. Підставою для прийняття такої постанови стало фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Якщо Позивач обґрунтовано вважає, що Державною фінансовою інспекцією в Хмельницькій області не в повному обсязі було виконано рішення суду та відповідний виконавчий документ, виконавче провадження з його виконання не підлягає закінченню. У разі незгоди з постановою головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження Позивачу слід було оскаржити її як таку, що прийнята передчасно.

Таким чином, доводи апелянта про неправильність обчислення відповідної суми, ініційовані ним в новому позові, коли рішення про виплату такої суми вважається повністю виконаним (згідно вищенаведеної постанови державного виконавця) є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про зобов'язання Відповідача виплатити суму 9928,38 грн. за період з 30.08.2014 року по 01.12.2014 року в зв'язку з невиконанням рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Рішення про поновлення на роботі працівника, незаконно звільненого з роботи або незаконно переведеного на іншу роботу, підлягає негайному виконанню (ч.3 ст. 30 Закону "Про виконавче провадження", ст. 256 КАС України, ст.236 КЗпП України). Негайне виконання рішення суду означає обов'язок, а не право органу не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків.

Відповідачу належало виконати рішення суду, тому він повинен був здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення особа, яка бере участь у справі може звернутися до адміністративного суду першої інстанції із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідач, знаючи, що відділ, в якому Позивач займав посаду, ліквідований, не звертався до суду із відповідною заяву про спосіб виконання рішення суду - ні після 30.07.2014 року (дати постановлення рішення про поновлення Позивача на посаді), ні після 29.08.2014 року (дати відмови Позивача від запропонованих йому посад).

Вищевказане вказує про неналежне ставлення Відповідача до процесу організації виконання судового рішення, навіть тоді, коли Позивач з'явився до нього та фактично очікував ознайомлення з відповідним наказом та приступлення до виконання посадових обов'язків.

Таким чином, вимоги Позивача про виплату йому 9928,38 грн. фактично пов'язані з невиконанням судового рішення в адміністративній справі. Процесуальною нормою, що регулює вирішення цього питання, є стаття 267 КАС України, яка передбачає судовий контроль за виконанням рішень в адміністративних справах.

Згідно з ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли Позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

Відповідно до ч.10 ст.267 КАС України у разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Отже, заява щодо бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який не виконує судове рішення в адміністративній справі, та питання відповідальності такого суб'єкта розглядається у справі, за якою приймалось рішення про поновлення на публічній службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, обґрунтованим та законним є висновок суду першої інстанції, що у випадку порушення прав Позивача (затримка виконання рішення суду з вини Відповідача) він не буде позбавлений права звернутись до суду, однак за відсутності порушень з боку Відповідача надавати йому обов'язкові до виконання вказівки на майбутнє безпідставно та не належить до компетенції адміністративного суду.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 лютого 2015 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В.

Совгира Д. І.