Справа № 823/3460/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3460/14 Головуючий у 1-й інстанції: Трофімова Л.В.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В, Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Октан Трейд» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 року по справі за їх позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Октан Трейд» звернулися до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Черкасах ГУ Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.07.2014 року № .

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ТОВ «Октан Трейд» подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція не може підтримати таку правову позицію з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що податковим органом проведено камеральну перевірку податкової звітності з ПДВ, поданої за травень 2014 року ТОВ «Октан Трейд», та встановлено порушення п. 201.10 ст. 201, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в зв'язку з чим відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 29.07.2014 року № на загальну суму 2 773 215 грн. 98 коп.: за основним платежем - 1 848 810 грн. 65 коп. та штрафними санкціями - 924 405 грн. 33 коп.

Вирішуючи питання щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, судова колегія виходить з наступного.

Згідно п. 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сулі податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

ТОВ «Октан Трейд» було задекларовано та включено до податкового кредиту податкову накладну №60 від 31.05.2014, податкову накладну №59 від 31.05.2014, податкову накладну №344 від 31.05.2014. податкову накладну №319 від 31.05.2014 (контрагент ТОВ «Барилит Плюс»).

02.07.2014 року ТОВ «Октан Трейд» разом із поданою податковою декларацією з податку на додану вартість за травень 2014 року було подано скаргу (лист № 02-07/04-01 від 02 липня 2014 року) та додаток № 8 (заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушенням ним порядку заповнення та / або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) зі скаргою щодо ТОВ «Барилит Плюс».

Факт подання позивачем Заяви Д8 в електронному вигляді підтверджується квитанцією №2, з відміткою про її прийняття 02.07.2014 року о 15:16:20, реєстраційний номер .

Зазначене вище свідчить про те, що ТОВ «Октан Трейд» було вчинено всі процесуально можливі засоби, спрямовані на спонукання ТОВ «Барилит Плюс» здійснити подання податкової звітності у встановленому Податковим кодексом України порядку.

Згідно, абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що заява із скаргою на постачальника, який відмовляється надати покупцю товарів/послуг податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі (додаток 8 до податкової декларації з податку на додану вартість), є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Таким чином, судова колегія не може не погодитися з доводами апелянта, що подавши додаток 8 до декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року, він виконав приписи абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПК України, що, в свою чергу, дає право на включення сум податку до складу податкового кредиту по податковим накладним, які відмовляється надати продавець товарів/послуг або в разі порушення ним порядку їх заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі. Судом першої інстанції дана обставина була залишена поза увагою.

Окружним адміністративним судом м. Києва в оскаржуваній постанові зазначено, що позивачем не дотримано правил оформлення документу (мається на увазі заява про відмову постачальника надати податкову накладну).

На спростування зазначеного висновку суду першої інстанції, колегія суддів відмічає слідуюче.

ТОВ «Октан Трейд» було подано до податкового органу лист від 02.07.2014 вих. №02-07/14-01 з додатком, що містить інформацію: «ТОВ «Октан Трейд» 02.07.2014 подана декларація з ПДВ за травень 2014 року (№) із заповненим додатком 8 «заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних). Тому на підставі вище викладеного, та правилами подання додатка, додаємо завірені копії податкових накладних на 2 аркушах».

При цьому, ні Податковим кодексом України (зокрема п. 201.10 статті 201), а ні Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 678 від 13.11.2013 року (що діяв на момент вчинення правовідносин), не передбачено форми заяви чи супровідного листа, що подається із скаргою на постачальника, а, отже, така заява подається у довільній формі.

Пунктом 14 Розділу ІІІ вказаного Порядку передбачено, що заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) і є додатком 8 (Д8), що відповідає формі, визначеній у вказаному Порядку.

Відповідно до п. 21 вказаного Порядку, у разі відмови постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) до декларації додаються: Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) за формою згідно з (Д8) (додаток 8) та копії документів, передбачених п. 201.10 ст. 201 розділу V Податкового кодексу України.

Таким чином, ТОВ «Октан Трейд» було дотримано всіх вимог законодавства, щодо оформлення скарги на контрагента, що не провів (відмовився провести) реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: подано супровідний лист-скаргу від 02.07.2014 вих. № 02-07/14-01 та додаток 8, в якому визначено реквізити податкових накладних № 319 від 31.05.2014 року та № 344 від 31.05.2014 року, що не зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 10 Розділу І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 678 від 13.11.2013 року (що діяв на момент вчинення правовідносин) до податкової звітності з податку на додану вартість (далі - податкова звітність) належать: податкова декларація з податку на додану вартість; уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок: копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді; розрахунок податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.

Отже, до податкової звітності не належать копії документів до додатку 8 декларації з податку на додану вартість.

Окрім того, відповідно до п.п. 4.1.4 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь платника податків.

Як вбачається з аналізу наведених вище норм права, податковим законодавством не визначено граничного строку подання відповідних копій документів, які додаються до додатку 8 декларації з податку на додану вартість, в паперовій формі, після подання останнього засобами електронного зв'язку в електронній формі.

Отже, висновки суду першої інстанції, що позивач в порушення п. 201.10 ст. 201 ПК України подано скаргу без копій підтверджуючих документів щодо сплати податку на подану вартість до контролюючого органу, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Згідно, абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що заява із скаргою на постачальника, який відмовляється надати покупцю товарів/послуг податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі (додаток 8 до податкової декларації з податку на додану вартість), є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Таким чином, ТОВ «Октан Трейд», подавши додаток 8 до декларації з податку на додану вартість 13 травня 2014 року, виконав приписи п. 201.10 ст. 201 ПК України, що дає право на включення сум податку до складу податкового кредиту по податковим накладним, які відмовляється надати продавець товарів/послуг або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі.

Колегія суддів не може також не зауважити, що подача позивачем декларації з ПДВ із порушенням вимог пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України не може бути підставою для визнання відсутності у позивача права на формування податкового кредиту, оскільки зазначене порушення, якщо воно мало місце, може бути підставою для накладення штрафу за несвоєчасне подання податкової звітності.

В даному випадку, ключовими є питання реальності господарських операцій, проведених з ТОВ «Барилит Плюс», сплата позивачем ПДВ по укладених договорах та право на формування податкового кредиту.

Так, 21.05.2014 року між ТОВ «Барилит Плюс» (постачальник) та ТОВ «Октан Трейд» (покупець) укладено договори поставки, в підтвердження факту виконання яких позивачем надано:

податкові накладні від 31.05.2014 року:

№ 319; вид цивільно-правового договору - договір поставки від 21.05.2014 року № 21/37-НП, форма проведення - оплата з поточного рахунку, загальна сума з ПДВ - 2 955 262 грн. 38 коп.;

№ 344; вид цивільно-правового договору - договір поставки від 01.05.2014 року № 01/80-НП, форма проведення - оплата з поточного рахунку, загальна сума з ПДВ - 8 137 601 грн. 50 коп.;

№ 59; вид цивільно-правового договору - договір поставки від 01.05.2014 № 01/27-НП, форма проведення - оплата з поточного рахунку, загальна сума з ПДВ - 10 996 772 грн. 99 коп.;

№ 60; вид цивільно-правового договору - договір поставки від 21.05.2014 №21/16-НП, форма проведення - оплата з поточного рахунку, загальна сума з ПДВ - 5 585 312 грн. 64 коп.».

Висновок суду щодо нереальності зазначених вище господарський операцій ґрунтується на тому, що у податкових накладних від 31.05.2014 адреса особи-платника податку ТОВ «Барилит Плюс» не відповідає адресі ТОВ «Барилит Плюс», що зазначена у витягу з ЄДР, а також на відомостях акту звірки від 02.12.2014 року № АСВ-2 між ТОВ «Барилит Плюс» і ТОВ «Октан Трейд». На спростування зазначених доводів колегія суддів зазначає слідуюче.

Перш за все, зазначення контрагентом в податкових деклараціях адреси місцезнаходження, порушення ним норм податкового законодавства не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість та формування витрат з податку на прибуток підприємств у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження цьому, оскільки ПК України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит та на формування витрат в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України викладена від 19 червня 2013 року у справі № К/9991/63643/12, а також підтримана в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 січня 2014 року у справі № К/800/29212/13, відповідно до якої чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника в залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останнього. Тому в разі не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника податків та його постачальника для одержання платником незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. При цьому такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Окрім того, відображені в зазначеному вище акті звірки відомості не ґрунтуються на дослідженні первинних фінансово-господарських відносин з позивачем, а звірка не мала на меті підтвердження факту господарських відносин з останнім.

Слід також зауважити, що співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Факт виконання умов зазначених вище правочинів підтверджують наявні в матеріалах справи копії документів, а саме: договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом № 343 від 11.08.2010 р.. договір про зберігання № 0208/10-18 від 02.08.2010 р., податкова накладна № 319 від 31.05.2014 р., податкова накладна № 344 від 31.05.2014 р.. податкова накладна № 59 від 31.05.2014 р., податкова накладна № 60 від 31.05.2014 р.. акт приймання - передачі нафтопродуктів № 00057 від 31.05.14 р. до договору поставки нафтопродуктів № 01/27-НП від 01.05.14 р.. акт приймання - передачі нафтопродуктів № 00184 від 31.05.14р. до договору поставки нафтопродуктів № 21/37-НП від 21.05.14р., акт приймання-передачі нафтопродуктів № 00112 від 31.05.14 р. до договору поставки нафтопродуктів № 01/80-НП від 01.05.14р., акт приймання - передачі нафтопродуктів № 00059 від 31.05.14р. до договору поставки нафтопродуктів № 21/16-НП від 21.05.14р., додаткова угода № 00184 від 21.05.2014 р. до договору № 21/37-НП від 21.05.14р.. додаткова угода № 00112 від 01.05.2014 р. до договору № 01/80-НП від 01.05.14р., додаткова угода № 00059 від 21.05.2014р. до договору № 21/16-НП від 21.05.14р., додаткова угода № 00057 від 01.05.2014р. до договору № 01/27-НП від 01.05.14р.. договір поставки нафтопродуктів №01/27-НП від 01.05.2014 р., договір поставки нафтопродуктів № 01/80-НП від 01.05.2014 р.. договір поставки нафтопродуктів № 21/16-НП від 21.05.2014 р., договір поставки нафтопродуктів № 21/37-НП від 21.05.2014р.

Зазначені документи відповідають критеріям первинних документів відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», правомірність оформлення яких сторонами не заперечується.

Таким чином. ТОВ «Октан Трейд» було надано всі необхідні документи, що підтверджую факт отримання товарів/послуг, що є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Помилковими є також твердження суду першої інстанції про те, що оплата за придбаний товар не відбулася, оскільки оборотно-сальдова відомість та платіжні доручення (№ 2363 від 29.08.2014 року, № 2403 від 24.09.2014 року, № 2404 від 24.09.2014 року, № 2405 24.09.2014 року, № 2406 від 24.09.2014 року) доводять факт розрахунку ТОВ «Октан Трейд» з ТОВ «Барилит Плюс» за поставлений товар.

Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» зазначено, що процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Крім того Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. ( абз. 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що для формування податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Перевіривши дійсність господарських взаємовідносин позивача з контрагентом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для формування податкового кредиту, з огляду на те, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, або іншого належного доказу на підтвердження «фіктивності» здійснених позивачем господарських операцій. Отже, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом передчасно.

Не надано також добутих, у визначений процесуальним законодавством спосіб, доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Окрім вищевикладеного судова колегія вважає за необхідне відзначити слідуюче:

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5. 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в дохід держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.

Дана правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 року № К/9991/50772/12.

Крім того, викладені в актах обставини, не є підставою вважати правочини недійсними, або такими, що не відбулись, та не спростовують реальності виконання господарських операцій, оскільки угоди не визнані недійсними судами, а також позивач не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів.

Зазначена позиція відповідає рішенню Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), згідно якого Європейський суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не додержується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит (бюджетне відшкодування) за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо про таку діяльність його постачальників.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду апеляційної інстанції достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції з постановленням нової про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Октан Трейд» - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 року - скасувати, постановити нову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 29.07.2014 року № .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.