Справа № 812/7186/13-а
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Цицюра О. О.
Суддя-доповідач - Чумак С.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року справа №812/7186/13-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Ляшенко Д.В. та Ястребової Л.В.,

при секретарі Корадо А.А.,

за участі представника позивача Водолазського Д.В.,

представників Прокуратури Донецької області Сєрової Н.С. та Профатило О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Краматорську апеляційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів та Прокуратури м. Луганська в інтересах держави на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року у справі № 812/7186/13-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 01.08.2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість в розмірі 35 900 887, 00 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 17 950 443, 50 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року по взаємовідносинах з ТОВ «Лідергаз» та ДК «Укртрансгаз» по операціях з придбання та постачання природного газу придбаного у компанії «Ostchem Holding Limited», за результатами чого було складено акт від 16.07.2013 року № 10/17-202/33270581, яким встановлено порушення позивачем п. 187.1 ст. 187, абз. 3 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI та п. 3.1 розділу 3 «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» та п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу. 01.08.2013 року відповідачем у відношенні позивача прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість в розмірі 35 900 887,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 17 950 443,50 грн.

Позивач не погоджується з висновком податкового органу про порушення останнім абз.3 п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України внаслідок реалізації імпортованого природного газу ТОВ «Лідергаз» за ціною нижче митної вартості газу придбаного у компанії «Ostchem Holding Limited», оскільки під час митного оформлення ввезеного на митну територію природного газу за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» не справлялось жодних податків і зборів та відповідно відсутня митна вартість, з якої були визначені податки і збори, а тому базою оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання природного газу за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 2100 00 являється договірна (контрактна) вартість. Також, позивач звертає увагу на те, що відповідачем під час перевірки не враховано вимоги абз.4 п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, згідно якого, якщо постачання товарів/послуг здійснюється за регульованими цінами (тарифами), база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за такими цінами (тарифами).

За таких обставин, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року позовні вимоги задоволені, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 01.08.2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість в розмірі 35 900 887,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 17 950 443,50 грн..

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач та Прокуратура м. Луганська

подали апеляційні скарги, в яких просять постанову суду скасувати та прийняти нову

постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень при проведенні перевірки діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах наданих органами державної податкової служби України повноважень, його висновки, щодо порушення законодавства позивачем зроблені правомірно, у зв'язку з чим підстав для скасування податкового повідомлення-рішення не було.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що останні підлягають задоволенню, а постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року по взаємовідносинах з ТОВ «Лідергаз» та ДК «Укртрансгаз» по операціях з придбання та постачання природного газу придбаного у компанії «Ostchem Holding Limited», за результатами якої складено акт від 16.07.2013 №10/17-2021-33270581 (Т 1 а.с.9-44).

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.187.1 ст.187, абз.3 п.188.1 ст.188, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» занижено суму податку на додану вартість у сумі 35 900 887 грн. ( Том 1 а.с. 43)

01.08.2013 року відповідачем у відношенні позивача прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість в розмірі 35 900 887,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 17 950 443,50 грн. (т. № 1 а.с.45).

Висновок відповідача про заниження податку на додану вартість та порушення позивачем п. 187.1 ст. 187, абз. 3 п. 188.1 ст. 188, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України обґрунтовано тим, що позивачем при реалізації природного газу ТОВ «Лідергаз» визначено базу оподаткування за договірною вартістю товару, яка є нижчою за митну вартість товару, ввезеного на митну територію України та самостійно ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» донарахувань податкових зобов'язань на розмір різниці між митною вартістю імпортованого природного газу та ціною його реалізації на адресу ТОВ «Лідергаз» не здійснено.

14.11.2012 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір №ПГ-12/01 на купівлю-продаж природного газу (т. № 1 а.с. 47-54).

Згідно з п. 5 вказаного договору визначено ціну на газ у розмірі 3867,12 грн. з урахуванням ПДВ. (т. № 1 а.с.48 ).

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем імпортовано природний газ через компанію «Ostchem Holding Limited» (Кіпр) згідно контракту від 10 березня 2011 року № 11/1002 про купівлю-продаж природного газу, за додатковою угодою до якого від 28.12.2011 року №6 визначено контракту вартість газу з січня 2012 року по грудень 2013 року в розмірі 430 доларів США за 1000 куб. м. без ПДВ(Том 2 а.с. 99-116).

Відповідно до п.197.14 ст.197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції із ввезення на митну територію України природного газу за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з абз. 3 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин база оподаткування операцій з постачання товарів, ввезених платником на митну територію України, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче митної вартості товарів, з якої були визначені податки і

збори, що справляються під час їх митного оформлення, з урахуванням акцизного податку та ввізного мита, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів/послуг згідно із законом.

Пунктом 190.1 ст. 190 ПК України визначено, що базою оподаткування при ввезенні товарів на митну територію України є договірна (контрактна) вартість, але не менша митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті, за винятком податку на додану вартість, що включаються до ціни товарів/послуг згідно із законом.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, при здійсненні операцій з постачання товарів ввезених на митну територію України, суб'єкт господарювання повинен визначати базу оподаткування виходячи з договірної (контрактної вартості), але не нижче митної вартості товарів.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що ціна на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання є регульованою, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення абз. 4 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, згідно якого у разі якщо постачання товарів/послуг здійснюється за регульованими цінами (тарифами), база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за такими цінами (тарифами).

У зв'язку з цим суд вважав, що базою оподаткування в даному випадку є договірна ціна, яка визначена в договорі між позивачем та ТОВ «Лідергаз», а не митна вартість товару, як наполягає відповідач.

Колегія суддів такі висновки суду першої інстанції вважає помилковими з огляду на наступне.

Згідно із Законом України «Про ціни і ціноутворення» державне регулювання цін може здійснюватися шляхом:

1) установлення обов'язкових для застосування суб'єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів);

2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Згідно статті 7 Закону України «Про нафту і газ» державне регулювання діяльності в нафтогазовій галузі здійснюється шляхом встановлення загальних правил здійснення цієї діяльності суб'єктами підприємницької діяльності, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності, спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами та формування тарифної політики та іншими засобами, що визначаються законом.

Основними завданнями державного регулювання нафтогазової галузі є:

- сприяння конкуренції у нафтогазовому комплексі;

- забезпечення проведення цінової та тарифної політики в нафтогазовому комплексі;

- захист прав усіх суб'єктів відносин, що виникають у зв'язку з геологічним вивченням

нафтогазоносності надр, розробкою родовищ нафти і газу, переробкою нафти і газу,

зберіганням, транспортуванням та реалізацією нафти, газу та продуктів їх переробки,

споживачів нафти і газу та працівників галузі.

Статтею 1 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу" № 2467 від 08.07.2010р. ( далі - Закон № 2467) із змінами та доповненнями визначені основні терміни:

постачання природного газу - господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і полягає в наданні послуг та пов'язана з реалізацією природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів;

природний газ - це корисна копалина, яка є сумішшю вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 мм ртутного стовпа і температура - 20 град.С) і є товарною продукцією;

споживач - це юридична особа або фізична особа-підприємець, яка отримує природний газ відповідно до договору про постачання природного газу та використовує його як паливо або сировину.

суб'єктами ринку природного газу є: власник природного газу, газодобувне, газорозподільне, газотранспортне підприємство (оператор), замовник, постачальник, споживач та інші фізичні або юридичні особи, відносини між якими встановлюються на підставі договорів.

За статтею 4 Закону № 2467 державне регулювання діяльності суб'єктів ринку природного газу, в тому числі суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, які діють на суміжних ринках, здійснюється Кабінетом Міністрів України, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та центральними органами виконавчої влади в межах їх повноважень.

Згідно зі ст. 4 Закону № 2467 та Положення „Про Національну комісію, що здійснює

державне регулювання у сфері енергетики" (далі - НКРЕ), затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1059/2011, здійснення контролю за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов провадження господарської діяльності, відповідно до законодавства, та забезпечення тарифної та цінової політики на ринку природного газу, шляхом встановлення фіксованих або граничних рівнів цін, належить до повноважень НКРЕ.

Згідно пункту 4 вказаного Положення НКРЕ, згідно до покладених на неї завдань, зокрема:

- здійснює ліцензування господарської діяльності у сферах електроенергетики, теплопостачання та нафтогазовому комплексі;

- видає ліцензії на право провадження діяльності з постачання природного газу, газу (метану), вугільних родовищ за регульованим та нерегульованим тарифом;

установлює:

- ціни на товарний природний газ власного видобутку для суб'єктів, визначених законом;

- роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення;

- граничні рівні цін на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання.

Роздрібні ціни, встановлені НКРЕ для потреб населення, є фіксованими рівнями цін, тобто кінцевими, які враховують податок на додану вартість, збір до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифи на транспортування, розподіл та постачання природного газу за регульованим тарифом.

Граничні рівні цін для бюджетних установ та організацій, промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання НКРЕ встановлює без урахування ПДВ, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом.

Граничні рівні цін, що встановлюються НКРЕ для вищезазначених споживачів є максимально можливими рівнями ціни природного газу при розрахунках за природний газ зазначених споживачів з постачальниками природного газу.

Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1395 від 31.10.2012 року, №1559 від 30.11.2012 року , №1849 від 28.12.2012 року, №74 від 31.01.2013 року, №207 від 28.02.2013 року, №368 від 01.04.2013 року Про встановлення граничного рівня ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання установлено граничний рівень ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом на рівні 3509,00 грн. за 1000 м3.

Статтею 9 Закону України „Про лізензування певних видів діяльності" № 1775-ІІІ від 01.06.2000р. встановлено Перелік певних видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Відповідно до п. 19 ст. 9 Закону № 1775-ІІІ підлягає ліцензуванню постачання природного газу за регульованим та за нерегульованим тарифом.

З огляду на вказану норму Закону тарифи при постачанні природного газу можуть бути як регульованими, так і нерегульованими.

При цьому оптова торгівля природним газом взагалі не входить до переліку видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню, і не є постачанням природного газу в сенсі вказаних Законів.

Згідно зі ст. 4 Закону № 2467 до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики також належить затвердження типових договорів на: купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу); постачання природного газу за регульованим тарифом... За Постановою НКРЕ № 849 від 05.07.2012р. «Про затвердження типового договору на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу)», власники природного газу та суб'єктам господарювання, що провадять діяльність на підставі ліцензії на постачання природного газу за регульованим тарифом, повинні привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) у місячний строк з дати набрання чинності постановою. При співставленні умов договорів з ТОВ «Лідергаз» з Типовими договорами, що затверджені на виконання Закону № 2467, встановлена невідповідність щодо умов договорів, в т.ч. до порядку та умов проведення розрахунків.

Згідно п. 3.6 договорів № 12/01 від 14.11.2012р., № ПГ 13/01 від 19.02.2013р. ТОВ „Лідергаз" не є кінцевим споживачем природного газу, а тому купівля-продаж природного газу між позивачем та ТОВ «Лідергаз» не є його постачанням в розумінні Закону № 2467 та Положення про НКРЕ. Вказане підтверджується і змістом самих договорів, з п. 1 яких вбачається, що газ продавцем передається у власність покупцю, тобто фактично йдеться про оптову торгівлю газом.

Відповідно листу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 30-12-32/102 від 18.02.2013р.(т. № 2 а.с. 87), ПрАТ „Сєвєро донецьке об'єднання Азот" у 2012 році ліцензії на постачання природного газу за регульованим або нерегульованим тарифом не видавалися.

Умови договорів № 12/01 від 14.11.2012р., № ПГ 13/01 від 19.02.2013р. поставки природного газу не є тотожними з Типовим договором на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу).

З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що постачання природного газу може бути визнано таким, що здійснюється за регульованими цінами лише у випадку такого постачання постачальником за ліцензією на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Оскільки вказані умови при укладенні договору між позивачем та ТОВ «Лідергаз» додержані не були, то висновок суду першої інстанції про постачання природного газу за регульованими цінами, а відповідно і застосування при визначенні бази оподаткування ПДВ за вказаним договором положень абзацу 4 п. 188.1 статті 188 Податкового Кодексу України є помилковим.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що передача у власність імпортованого природного газу ПрАТ „Сєвєро донецьке об'єднання Азот" на адресу ТОВ „Лідергаз" у періоді листопад-грудень 2012р., березень-квітень 2013р. здійснювалося за договірними, а не регульованими цінами.

При цьому колегія суддів зазначає, що не приймає до уваги висновки проведених у справі судово-економічних експертиз, оскільки останні ґрунтуються на правовій оцінці норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що є компетенцією суду, а не даного виду експертиз.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Повний текст виготовлений 25 лютого 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів та Прокуратури м. Луганська в інтересах держави - задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року у справі № 812/7186/13-а - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 01.08.2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість в розмірі 35 900 887 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 17 950 443, 50 грн. відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: С.Ю.Чумак

Судді: Д.В.Ляшенко

Л.В. Ястребова