Справа № 813/8168/14
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року № 813/8168/14

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

секретар судового засідання Єдинак Г.Б.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв'язку та інформатизації про визнання незаконним дій, наказів, зобов»язання вчинити дії та стягнення шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 зверневся до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації та, після збільшення позовних вимог, просить:

1.Визнати незаконними дії відповідача по реорганізації Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації та скорочення його штату, процедури яких розпочаті до підписання та оприлюднення Указу Президента України від 07.11.2014 року за № 862/2014 та зобов»язати його припинити такі дії;

2.Визнати незаконним наказ Голови НКРЗІ від 03 вересня 2014 року за № 109/нк;

3.Зобов»язати відповідача призначити позивача на посаду начальника відділу державного нагляду по Західному регіону Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації, звільнивши з цією посади особу, яка обіймала посаду начальника відділу супроводження державного нагляду управління державного нагляду по Західному регіону Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації, як таку, яка не має досвіду організації та проведення державного нагляду.

4. Стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої позивачу моральної та матеріальної шкоди 1 000 000 грн.

5. Скасувати наказ Голови НКРЗІ від 26.11.2014 р. за № 270/к та від 01.12.2014 р. за № 283/к як такі, що видані з порушенням чинного законодавства та не відповідають ст..40 КЗпП України.

6. Притягнути до відповідальності посадових осіб управління персоналу та Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації причетних до підготовки та видання наказів Голови НКРЗІ від 26.11.2014 р. за № 270/к та від 01.12.2014 р. за № 283/к.

7. Скасувати наказ Голови НКРЗІ від 26.01.2015 року за № 39/к про звільнення позивача з 26.01.2015 р. з займаної посади як такий, що виданий з порушенням чинного законодавства та не відповідає ст..40 КЗпП України.

8. Притягнути до відповідальності посадових осіб управління персоналу та Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації причетних до підготовки та видання наказу Голови НКРЗІ від 26.01.2015 року за № 39/к, який не відповідає чинному законодавству України.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 25.09.2014 року ознайомився з отриманим від відповідача попередженням, у якому у зв'язку із скороченням штату Департаменту державного нагляду національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв'язку та інформатизації, запропоновано йому посаду інспектора відділу контролю якості послуг управління контролю якості послуг, робоче місце якого розташоване в м.Києві, при тому, що сам він зі сім'єю проживає у Львові. Таку пропозицію, щодо переведення його на іншу посаду позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці він має переважно право на залишення на роботі. Зазначає, що дії відповідача по реорганізації Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв'язку та інформатизації та скорочення його штату є протиправними, оскільки така процедура розпочата до підписання та оприлюднення Указу Президента України від 07.11.2014 року за № 862/2014. Також позивач зазначив, що відповідач при його звільненні не дотримався вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Позивач вказав на те, що наказ Голови НКРЗІ №39/к «Про звільнення ОСОБА_1» від 26.01.2015 року виданий з порушенням ст. 40КЗпП України, так як у ньому є посилання на ч.3 ст.40 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України №6/95ВР від 19.01.1995 року. Однією із підстав для скасування наказу Голови НКРЗІ №39/к «Про звільнення ОСОБА_1» від 26.01.2015 року позивач вказує ще й на те, що йому не видано належно оформлену трудову книжку і не проведено повний розрахунок у строки передбачені ст.116 КзпП України. У зв'язку переліченими фактами порушеня законодавство та процедури звільнення його з посади просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Просив позов задоволити.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що одночасно зі звільненням у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Вважає, що вимогами КЗпП не передбачено права працівника самостійно визначати перелік посад, які мають бути йому запропоновані. Відповідача зазначив, що за результатами аналізу було прийнято рішення щодо переважного права на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, в результаті чого встановлено, що у позивача нижча продуктивність праці ніж у ОСОБА_2 Крім цього, зазначає, що за час роботи позивача з 22.05.2012 року виявлялись численні факти невиконання або неякісного виконання ним свої обов'язків та порушення трудової дисципліни. Оскільки, національна комісія, що здійснює державне регулювання в сфері зв'язку та інформатизації при здійсненні заходів щодо вивільнення працівників при скороченні чисельності та подальшого забезпечення зайнятості вивільнювальних працівників, діяла у повній відповідності до вимог законодавства про працю України, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача та на підставі наявних доказів у справі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши заперечення відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Позивач - ОСОБА_1 22.05.2012 року призначений на посаду начальника управління державного нагляду по Західному регіону Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації.

03.09.2014року Головою НКРЗІ видано наказ № 109/нк «Про введення в дію структури та штатного розпису НКРЗІ» (а.с.74), відповідно до якого наказано:

1. Ввести в дію з 01.12.2014 року структуру Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації, затверджену Головою НКРЗІ 20.08.2014 року, штатний розпис на 2014 рік Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації, затверджений Головою НКРЗІ 20.08.2014 року та погоджений Міністерством фінансів України 27 серпня 2014 року.

2. З дня введення в дію нової структури та штатного розпису НКРЗІ визнати такими, що втратили чинність: структуру НКРЗІ, затверджену Головою НКРЗІ 27.12.2012 року, штатний розпис НКРЗІ, затверджений Головою НКРЗІ 11.02.2014 року та погоджений Міністерством фінансів України 25 лютого 2014 року.

Згідно штатного розпису, який введений в дію з 01.12.2014 року наказом від 03.09.2014 № 109/нк, штатна чисельність посад Департаменту державного нагляду складає 97 штатних одиниць.

В структурі Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації, затвердженої Головою НКРЗІ 20.08.2014 року, затверджено « Департамент державного нагляду -97 осіб».

11.09.2014 року Головою НКРЗІ видано наказ № 112/нк «Про організаційні заходи, пов'язані з введенням в дію нової структури та штатного розпису НКРЗІ».

На виконання пункту 1.1 наказу Голови НКРЗІ від 11.09.2014 № 112/нк 25.09.2014 року позивача ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення з займаної посади та запропоновано продовжити роботу в Апараті НКРЗІ на посаді державного інспектора відділу контролю якості послуг управління контролю якості послуг Департаменту державного нагляду, позивач відмовився від такої пропозиції. 19.11.2014 року позивачу запропоновано посаду головного державного інспектора відділу державного нагляду по Західному регіону управління державного нагляду Департаменту державного нагляду, від якої позивач відмовився.

26.11.2014 року наказом Голови НКРЗІ №270/к «Про звільнення ОСОБА_1» позивача звільнено із займаної посади 01 грудня 2014 року у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, п.1 ст.40 КЗпП України.

01.12.2014 року наказом Голови НКРЗІ №283/к «Про день звільнення ОСОБА_1» внесено зміни до наказу Голови НКРЗІ №270/к від 26.11.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1», доповнивши його новим п.3 такого змісту: « 3. У разі надходження до НКРЗІ документального підтвердження тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 01.12.2014 р. Управлінню персоналу підготувати проект наказу Голови НКРЗІ про внесення змін до п.1 цього наказу в частині перенесення дати звільнення ОСОБА_1 на дату його виходу на роботу».

22.12.2014 року наказом Голови НКРЗІ №298/к «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_1» внесено зміни до п.1 наказу Голови НКРЗІ №270/к «Про звільнення ОСОБА_1» , виключивши цифри та слова « 01 грудня 2014 року « та доповнивши реченням такого змісту «Датою звільнення ОСОБА_1 вважати перший його робочий день після тимчасової непрацездатності» та визнано таким, що втратив чинність наказ від 01.12.2014 р №283/к.

26.01.2015 року наказом Голови НКРЗІ №39/к «Про звільнення ОСОБА_1» позивача звільнено з займаної посади 26 січня 2015 року у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, п.1 ст.40 КЗпП України та визнано такими, що втратили чинність накази №270/к від 26.11.2014 року та №298/к від 22.12.2014 р.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011р № 1067/2011 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації (НКРЗІ), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Указом Президента України від 23.11.2011 № 1067 « Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації» затверджено граничну чисельність працівників Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, у кількості 375 штатних одиниць.

Абзацом другим пунктом 6-2 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» Кабінет Міністрів України зобов»язано забезпечити скорочення граничної чисельності працівників центральних органів виконавчої влади, місцевих державних адміністрацій та інших державних органів не менше ніж на 10 відсотків та зменшено видатки на утримання НКРЗІ на 3,8 млн.грн.

Постановою КМ України від 05.04.2014 року №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органі» граничну чисельність працівників відповідача було визначено - 337, постановою КМ України від 12.11.2014 р. №603 внесено зміни до постанови №85 та встановлено граничну чисельність працівників НКРЗІ - 300.

Указом Президента України від 07 листопада 2014 року № 862/2014 «Про скорочення граничної чисельності працівників Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації» затверджено граничну чисельність працівників Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, у кількості 300 штатних одиниць.

Відповідно до пункту 15 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 № 1067, гранична чисельність працівників НКРЗІ затверджується Президентом України. Штатний розпис НКРЗІ затверджується Головою НКРЗІ за погодженням із Міністерством фінансів України. Структура НКРЗІ затверджується Головою НКРЗІ в межах видатків, передбачених у Державному бюджеті України.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що дії відповідача по реорганізації Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв'язку та інформатизації та скорочення його штату є протиправними, оскільки така процедура розпочата до підписання та оприлюднення Указу Президента України від 07.11.2014 року за № 862/2014, так як затвердження відповідачем 20.08.2014 року структури та штатного розпису на 2014 р. було здійснено через зменшення видатків, передбачених у Законі України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» у відповідності до п.15 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позову в частині визнання незаконними дії відповідача по реорганізації Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації та скорочення його штату, процедури яких розпочаті до підписання та оприлюднення Указу Президента України від 07.11.2014 року за № 862/2014, зобов»язання його припинити такі дії та визнання незаконним наказу Голови НКРЗІ від 03 вересня 2014 року за № 109/нк слід відмовити.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до частини першої п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно п.1.1, п.1.3 Положення про управління державного нагляду по Західному регіону Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації, затвердженого наказом Голови НКРЗІ №5/нк 24.01.2013 року управління державного нагляду по Західному регіону є структурним підрозділом Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації. До складу Управління входять: відділ державного нагляду та відділ супроводження державного нагляду.

Згідно структури Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації, затвердженої Головою НКРЗІ 27.12.2012 року, та штатного розпису НКРЗІ, затвердженого Головою НКРЗІ 11.02.2014 року та погодженого Міністерством фінансів України 25 лютого 2014 року штатна чисельність посад НКРЗІ - 375 одиниць, Департаменту державного нагляду складала - 133 одиниць, управління державного нагляду по Західному регіону Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації - 25.

Згідно структури, затвердженої Головою НКРЗІ 20.08.2014 року, та штатного розпису, затвердженого наказом від 03.09.2014 № 109/нк, штатна чисельність посад НКРЗІ - 337 од., Департаменту державного нагляду складає 97 од., Відділу державного нагляду по Західному регіону -14 од.

Як вбачається з наведеного, у Національній комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації, мало місце зміна в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення працівників на 38 осіб, в тому числі в Департаменті державного нагляду на 36 осіб, замість Управління державного нагляду по Західному регіону Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері зв»язку та інформатизації створено Відділ державного нагляду по Західному регіону, штатну чисельність якого скорочено на 11 посад.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.09.2014 року позивач був попереджений про наступне вивільнення із займаної посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивачу запропоновано продовжити роботу в Апараті НКРЗІ на посаді державного інспектора відділу контролю якості послуг управління контролю якості послуг Департаменту державного нагляду, позивач відмовився від такої пропозиції. 19.11.2014 року позивачу запропоновано посаду головного державного інспектора відділу державного нагляду по Західному регіону управління державного нагляду Департаменту державного нагляду, від якої позивач відмовився.

Відповідачем надано порівняльний аналіз щодо встановлення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці з метою врахування відповідно до ст.42 КЗпП України переважного права на залишення на роботі та забезпечення встановлених гарантій щодо недопущення звільнення при вивільненні працівників у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, який проведено щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1, з якого вбачається, що атестаційною комісією за результатами атестації 2013 року прийнято рішення, згідно якого відповідає займаній посаді за умови виправлення ситуації по організації заходів з усунення порушень законодавства у галузі зв»язку в Хмельницькій області, результати щорічної оцінки за 2013 рік - задовільна, з 01.06.2013 по 07.01.2014 р. скасовано надбавку за високі досягнення у праці, з 08.01.2014 р.-10%, оголошено догану за неналежне виконання службових обов»язків - наказ №253 к від 04.10.2013 р.

Крім того відповідачем надано суду наступні документи:

- наказ Голови НКРЗІ від 28.11.12 № 213-н/к, яким ОСОБА_1 попереджено про неприпустимість включення до актів перевірки порушень, які не підтверджуються відповідними документами - додатками до акту перевірки, цим же наказом, у зв'язку із неякісною підготовкою матеріалів, що подаються керівництву НКРЗІ, ОСОБА_1 не включено до наказу про преміювання працівників за результатами роботи у листопаді 2012 року.

- наказ Голови НКРЗІ від 04.06.2013 № 96-н/к, яким з 01.06.2013р. скасовано ОСОБА_1 надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи через погіршення якості роботи, що встановлено службовим розслідуванням, проведеним відповідно до наказу Голови НКРЗІ від 05.04.2013 № 55/нк.

- наказ Голови НКРЗІ від 04.10.2013 № 253/к , яким оголошено догану ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов'язків.

- наказ Голови НКРЗІ від 05.12.2013 № 144/нк, яким затверджено результати атестації державних службовців у 2013 р., атестаційною комісією прийнято рішення про те, що ОСОБА_1 відповідає займаній посаді за умови виправлення ситуації по організації заходів з усунення порушень законодавства у галузі зв'язку в Хмельницькій обл., зокрема у м. Камянець-Подільський, налагодження методичної роботи в управлінні щодо проведення заходів державного нагляду та оформлення їх результатів та рекомендовано призначити через рік повторне атестування ОСОБА_1

- щорічну оцінку виконання державним службовцем Апарату НКРЗІ посадових обов'язків і завдань за 2013 рік, згідно якої ОСОБА_1 було оцінено на «задовільно» та рекомендовано уважніше ставитись до виконання завдань керівництва Департаменту, розставляти вірні пріоритети при виконанні завдань управління, більш рішуче приймати рішення щодо усунення порушень законодавства в галузі зв'язку в Хмельницькій області.

Суд вважає обгрунтованими пояснення відповідача про те, що за результатами вищевказаного аналізу було прийнято рішення щодо переважного права на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, письмовими доказами підтверджено, що у позивача нижча продуктивність праці ніж у ОСОБА_2

Суд вважає, пояснення позивача про те, що відповідач при його звільненні не дотримався вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» помилковими та мотивує це наступним.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 2).

Відповідно до п.7 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, як переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування. У разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. Їм також гарантується працевлаштування з урахуванням їх побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року.

Згідно п. 1 ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 2, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20.

Згідно ст..42 КЗпП України Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. Так як проведеним відповідачем порівняльним аналізом рівних умов продуктивності праці і кваліфікації не встановлено ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не підлягає до застосування.

Так як, наказом від 22.12.2014 року Голови НКРЗІ №298/к «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_1» визнано таким, що втратив чинність наказ від 01.12.2014 р №283/к., а наказом Голови НКРЗІ №39/к «Про звільнення ОСОБА_1» від 26.01.2015 року визнано такими, що втратили чинність накази №270/к від 26.11.2014 року та №298/к від 22.12.2014 р., то суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо скасування наказів від 01.12.2014 р №283/к та №270/к від 26.11.2014 року слід відмовити.

Суд вважає, помилковими посилання позивача на те, що наказ Голови НКРЗІ №39/к «Про звільнення ОСОБА_1» від 26.01.2015 року виданий з порушенням ст.. 40КЗпП України, так як у ньому є посилання на ч.3 ст.40 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України №6/95ВР від 19.01.1995 року, так як Законом України «Про внесення змін і доповнень, що стосуються трудового договору, до Кодексу законів про працю України від 19.01.1995р. № 6/95-ВР визначено, що частину третю ст.40 КЗпП України виключено та у зв'язку з цим частину четверту вважати частиною третьою.

Суд не приймає до уваги пояснення позивача про те, що підставою для скасування наказу Голови НКРЗІ №39/к «Про звільнення ОСОБА_1» від 26.01.2015 року є ще й те, що йому не видано належно оформлену трудову книжку і не проведено повний розрахунок у строки передбачені ст..116 КзпП України, так як такі дії вчиняються після винесення наказу та не можуть бути підставою для його скасування.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст..9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.71 КАС України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення та довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 24.02.2015 року.