Справа № 2а-3044/11/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року м. Київ К/9991/74385/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011

у справі № 2а-3044/11/2070

за позовом Прокурора Фрунзенського району м. Харкова в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра»

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011, позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Таміра» на користь Державного бюджету України заборгованість зі сплати податкових зобов'язань з орендної плати за землю в загальній сумі 208887,55 грн., в тому числі: 161762,76 грн. основного платежу та 47124,79 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

ТОВ «Таміра» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та закрити провадження у справі на підставі ч. 2 ст. 228, п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Харківською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Таміра» (орендатор) укладено договори оренди:

- від 28.03.2006 № 32 щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 0,6464 га. строком на період експлуатації об'єктів з 2007 року до 01.01.2030, сума щомісячної орендної плати - 19 337,95 грн.;

- від 31.01.2004 № 8522/05 щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 1,7857 га., сума щомісячної орендної плати з 2007 року -14867,91 грн.;

- від 29.12.2004 № 85131/04 щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 2,4488 га. строком з 2007 року до 01.05.2054, сума щомісячної орендної плати - 37754,53 грн.;

- від 18.07.2005 № 85116/05 щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 0,6856 га. строком на період експлуатації об'єктів з 01.12.2009 до 01.12.2015, сума щомісячної орендної плати - 30677,23 грн.;

- від 30.07.2004 № 8559/04 щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 0,0052 га. строком на період експлуатації об'єктів з 2007 року до 01.04.2029, сума щомісячної орендної плати - 68,8 грн.;

- від 28.03.2006 № 33 щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 0,4086 га. строком на період експлуатації об'єктів з 2007 року до 01.12.2029, сума щомісячної орендної плати - 11867,42 грн.;

- від 26.08.2005 № 85144/05 щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 1,6031 га. строком на період експлуатації об'єктів з 01.12.2009 до 01.12.2030, сума щомісячної орендної плати - 41 850 грн.;

- від 18.07.2005 № 85117/05 щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 6,6839 га. строком на період експлуатації об'єктів з 2007 року до 01.12.2030, сума щомісячної орендної плати з 2007 року - 26225,68 грн., а з 01.12.2010 - 92798,56 грн.

Відповідачем подано податкові декларації з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2010 та 2011 роки, в яких самостійно визначено орендну плату в сумі 2913900,67 грн. та в сумі 1941153,12 грн., відповідно.

Згідно із даними облікової картки відповідача станом на день розгляду справи судом першої інстанції за останнім обліковується податкова заборгованість в сумі 1347370,6 грн., яка складається із: 1340542,3 грн. - самостійно визначене зобов'язання платника податку та штрафні санкції; 6828,3 грн. - сума несплаченої пені, нарахованої за прострочення сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позову про стягнення з відповідача до держбюджету податкової заборгованості з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності та пені в загальній сумі 208887,55 грн. При цьому виходить з такого.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі Закон № 2535-XII) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Відповідно до ст. 14 Закону № 2535-XII платники орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності самостійно обчислюють суму орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Статтею 27 Закону № 2535-XII визначено, що контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» платник податків зобов'язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законом терміни.

Таким чином, у податкової інспекції наявні правові підстави здійснювати контроль за правильністю обчислення і справляння орендної плати за землю та застосовувати процедури погашення податкового боргу, визначені у Законі України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181 ІІІ (далі - Закон № 2181-ІІІ).

Згідно з п. 1.3 Закону № 2181-ІІІ податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Встановлена судами попередніх інстанцій обставина щодо узгодження відповідачем самостійно визначених та визначених податковим органом сум податкових зобов'язань свідчить про виникнення у відповідача обов'язку їх сплатити у встановлений законом строк. За закінченням такого строку узгоджені податкові зобов'язання стали податковим боргом, процедура стягнення якого визначена Законом № 2181-ІІІ. При цьому факт узгодження податкового зобов'язання є безумовною підставою для виникнення обов'язку з його сплати.

Посилання відповідача в касаційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України), у зв'язку з тим, що сума заборгованості, вимоги про стягнення якої є предметом цього позову, включена ліквідатором до певної черги задоволення кредиторських вимог податкового органу, є необґрунтованими.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (далі - Закону № 2343) встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Частиною першою статті 7 Закону № 2343 передбачено ліквідацію банкрута однією з судових процедур, які застосовуються щодо боржника в межах провадження в справі про банкрутство.

Зі змісту положень ст.ст. 40, 41, 45 Закону № 2343 вбачається, що з метою організації здійснення ліквідаційної процедури призначений судом ліквідатор банкрута уповноважений, зокрема, за відповідним клопотанням кредиторів визначити черговість задоволення їх вимог.

Утім, Закон № 2343не обмежує кредиторів у способі захисту порушеного права щодо невиконання боржником зобов'язань з погашення заборгованості та не позбавляє таких кредиторів у разі відкриття провадження у справі про банкрутство боржника права на звернення до суду з позовом про стягнення такої заборгованості.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ «Таміра» перебуває в стані ліквідації, у зв'язку з чим щодо останнього відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора з метою задоволення вимог кредиторів.

Заявлені ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова кредиторські вимоги в сумі 1138483,05 грн. визнано ліквідатором ТОВ «Таміра», у зв'язку з чим Прокурором Фрунзенського району м. Харкова уточнено позовні вимоги та зменшено заявлену до стягнення в позові суму заборгованості на визнану ліквідатором суму кредиторської заборгованості (1347370,6 грн. - 1138483,05 грн. = 208887,55 грн.).

Судам попередніх інстанцій не надано доказів включення до певної черги задоволення вимог кредиторів заборгованість ТОВ «Таміра» з орендної плати за землю в сумі 208887,55 грн.

Враховуючи наведене позов про стягнення податкового боргу задоволено обґрунтовано.

Підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра» залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун