Справа № 338/1575/13-а
Суддя: Круль І.В. І. В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1575/13-а

18 лютого 2015 року смт.Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Круль І.В.,

з участю секретаря Cіщук Г.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

з участю пр.відповідача Селепій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій відповідача та зобов"язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

19 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Богородчанської РДА, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації щодо відмови у виплаті йому одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров"ю у розмірі 45 мінімальних заробітних плат та стягнути з відповідача виплату у вигляді одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров"ю у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена Законом України "Про державний бюджет" на день встановлення групи інвалідності 01 квітня 2013 року разом з гірськими 61938 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії і перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації. Висновком медико-соціальної експертної комісії від 30.07.2008 року він визнаний інвалідом третьої, а з 01.04.2013 року другої групи в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Як інвалід 2 групи має право на отримання одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з мотивів, викладених в запереченні. Пояснила, що позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, як інвалід 2 групи має право на пільги встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни і перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення. У 2008 році позивач, при встановленні йому 3 групи інвалідності отримав одноразову компенсацію у розмірі визначеному для інвалідів третьої групи Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Таким чином, після встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності йому підлягає виплаті різниця у компенсаціях, що відповідачем і зроблено. Відповідно до п.4 Прицкінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України на 2013 рік». Відповідно до підпункту е пункту 1 постанови КМУ від 26.07.1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 нараховано та виплачено одноразова компенсація в розмірі 94,80 грн . Просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії (а.с.14).

З 30.07.2008 року позивач був визнаний інвалідом третьої групи, інвалідність пов'язана з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. (а.с.10-11) Відповідно до висновків Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії та Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи позивач з 01.04.2013 року визнаний інвалідом другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. (а.с. 12-13 )

Як інвалід 2 групи ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни і перебуває на обліку в Богородчанському управлінні соціального захисту населення.

У зв'язку з встановленням інвалідності у 2008 році позивач, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мав право на одержання одноразової компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 30 мінімальних заробітних плат і оскаржував дії відповідача, який не виплатив компенсацію у належному розмірі. Однак, відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 року позовна заява ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації залишена без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду за захистом свого права. Тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати йому компенсації в у розмірі 45 мінімальних заробітних плат в якості одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю підлягають лише частковому задоволенню, виходячи з того, що при встановленні інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Таким чином, суд прийшов до переконання, що відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити позивачу згадану одноразову допомогу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, що складає різницю між компенсаціями за 3 та 2 групу інвалідності. Виплата має бути здійснена виходячи з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності, тобто станом на 01.04.2013 р.

Погодитись з позицією відповідача, який нарахував та виплатив позивачу одноразової компенсація в розмірі 94,80 грн., посилаючись на підпункт «е» пункту 1 постанови КМУ від 26.07.1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 суд не може з таких міркувань.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Частиною 3 ст.22 Конституції України зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров"я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується одноразова компенсація. Розмір такої компенсації для інвалів II групи становить 45 мінімальни заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Суд вважає не обґрунтованими доводи відповідача, що одноразову компенсацію ОСОБА_1 слід провести в сумі, визначеній Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 836 від 26 липня 1996 року, котрою встановлено конкретні розміри такої допомоги в абсолютних сумах.

З моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України №836 встановлені нею розміри одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю залишались незмінними в той час, як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет. Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-29/2007 від 09.07.2007 року визнано неконституційними норми ст.71, якою зупинено на 2007 рік дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Правова позиція, яку висловив Конституційний суд України в цьому рішенні полягає в тому, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб і має здійснюватись відповідно до вимог Конституції України. Систематичне зупинення законами про Державний бюджет України дії чинних законів України щодо надання пільг, компенсацій, і гарантій фактично скасовує їх дію.

Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вихідним критерієм нарахування цих компенсацій є мінімальна заробітна плата, розмір якої визначається на момент виплати.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру виплат застосуванню підлягають положення статті 48 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням їх дії у часі.

Не спростовує цієї позиції і посилання відповідача на п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» яким встановлено, що у 2013 році норми і положення ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України на 2013 рік». Вказаним законом лише надано право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Кабінетом Міністрів України таке право використано не було, а тому вказана норма не підлягає застосуванню під час визначення розміру виплат, передбачених ст. 48 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відсутність бюджетного фінансування на виплату передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразової компенсації, не може бути причиною невиконання відповідним суб"єктом владних повноважень покладених на нього зобов"язань, оскільки реалізація особою права, що пов"язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. ( Рішення Європейського суду з прав людини).

Суд вважає безпідставною вимогу позивача про застосування ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», оскільки Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не передбачено виплату такого виду грошової допомоги з врахуванням Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

На підставі ст.ст. 8, 19, 22 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 159, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров"ю у розмірі 15 мінімальних заробітних плат.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що став інвалідом 2 групи одноразову компенсацію при встановленні інвалідності другої групи у розмірі п'ятнадцяти мінімальних заробітних плат, встановлених ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації 34, 41 грн судового збору на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Головуюча