Справа № 451/1147/14-а
Суддя: Крет А. І.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №451/1147/14-а
Провадження № 2-а/451/1/15
ПОСТАНОВА

іменем України

11 лютого 2015 року

м.Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Крет А.І.

при секретарі судового засідання Загайській І.В.

з участю : представника ОСОБА_1- ОСОБА_2

представника Середпільцівської сільської ради Радехівського району- Обушко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів адміністративний позов ОСОБА_1 до Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Радехівського районного суду із адміністративним позовом про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову вказує, що з серпня місяця 1995 року по липень 2014 року вона працювала на посаді землевпорядника Середпільцівської сільської ради Радехівського району. 14 липня 2014 року отримала рекомендованим листом розпорядження сільського голови Середпільцівської сільської ради №7 від 07 липня 2014 року, яким позивача було звільнено із займаної посади. 16 липня 2014 року вона отримала трудову книжку. Вважає своє звільнення незаконним з врахуванням наступного. Трудовий стаж позивача на займаній посаді становить 18 років і 11 місяців. За період своєї роботи на посаді землевпорядника в Середпільцівській сільській раді у сільського голови жодних зауважень не було. Починаючи з лютого 2014 року сільський голова почав пред'являти до позивача претензії, оскільки нею були виявленні численні факти незаконного вивезення піску на території Середпільцівської сільської ради з якими не погоджувався сільський голова, а також те, що саме за її заявою було порушено кримінальне провадження щодо підробки документів сільським головою, що, на її думку, і стало підставою для ініціювання відповідачем фактичного її звільнення.

Крім цього вказує, що в розпорядженні №7 від 07 липня 2014 року зазначено як підставу для звільнення п.4 ст.40 Кодексу Законів про працю України, однак у трудовій книжці зазначено підставу для звільнення за п. 3 та п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає, що підстав для звільнення за вказаними статтями не було.

Просить скасувати розпорядження відповідача, поновити її на посаді спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові. Окрім того, подав суду заяву, якою позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди просив залишити без розгляду, яка була задоволена судом.

Відповідач проти позову заперечив та пояснив, що вважає звільнення позивача законним і таким, що відповідає чинному законодавству.

Представник відповідача ОСОБА_5 до початку судових дебатів залишив залу судового засідання, що було зафіксовано в журналі судового засідання.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши фактичні обставини належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов підставний та підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 серпня 1995 року позивач була прийнята на підставі розпорядження сільського голови Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області на посаду землевпорядника сільської ради.

Судом також встановлено, що 07 липня 2014 року було видано розпорядження сільського голови Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 7 «Про звільнення з роботи спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях». Даним розпорядженням сільський голова розпорядився: 1) звільнити з роботи спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях ОСОБА_1 із займаної посади за неналежне виконання без поважних причин своїх службових обов'язків та за прогули 3 год. 30 хвилин 12.06.2014 р. та 5 год. 40 хвилин 19.06.2014 р.; 2) спеціалісту ІІ категорії з бухгалтерського обліку ОСОБА_6 провести розрахунок згідно чинного законодавства; 3) копію розпорядження під розписку видати працівнику.

Судом також встановлено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 04 жовтня 1986 року 07 липня 2014 року на підставі згаданого розпорядження внесено запис «Звільнена з роботи спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях за неналежне виконання без поважних причин своїх службових обов'язків п.3 ст.40 КЗпП України та в зв'язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України.».

Мотивувальна частина звільнення відповідачем в оскаржуваному розпорядженні наступна: «Керуючись п. 7.20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 4 ст. 40 КЗпП України та п. 1.3 Посадової інструкції спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях Середпільцівської сільської ради, враховуючи неналежне виконання без поважних причин своїх службових обов'язків, порушення трудової дисципліни та актів «Про відсутність на роботі землевпорядника сільської ради ОСОБА_1» від 12.06.2014 року та 19.06.2014 р.».

Судом встановлено, що 12 червня 2014 року сільським головою Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області було видано розпорядження № 6. Даним розпорядженням вирішено створити комісію по факту відсутності на роботі землевпорядника с/ради ОСОБА_1 в кількості 3 чоловік. В склад комісії включити слідуючих осіб: Сільський голова ОСОБА_5 - голова комісії, секретар с/ради ОСОБА_7 - член комісії, спеціаліст ІІ категорії по бухгалтерському обліку сільської ради ОСОБА_6 - член комісії. 12 червня 2014 року комісією у вищезазначеному складі складено акт про відсутність на роботі землевпорядника сільської ради ОСОБА_1 Даним актом стверджується, що всього за робочий день 12.06.2014 року на момент складання акту ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 3 (три) години 30 (тридцять) хвилин. Сама землевпорядник ОСОБА_1, після з'явлення на роботу, на пропозицію надати усні чи письмові пояснення з цього приводу надавати відмовилась. Причини відмови надати пояснення не вказала. Після цього сільський голова звернувся письмово до землевпорядника ОСОБА_1 надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці. Доказів щодо названих причин відсутності ОСОБА_1 не надала. Будь-які відомості щодо наявності поважних причин відсутності працівника на робочому місці відсутні.

Окрім того, 19 червня 2014 року комісією у цьому ж складі було складено ще один акт про відсутність на роботі землевпорядника сільської ради ОСОБА_1 Даним актом стверджується, що земелевпорядник сільської ради ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці в приміщенні сільської ради з 9.20 год. до 13.00 год. та з 14.00 год. до 16.00 год. 19.06.2014 року. Всього за робочий день 19.06.2014 року на момент складання акту ОСОБА_1 відсутня на робочому місці 5 (п'ять) годин 40 хв. Сама землевпорядник ОСОБА_1, після з»явлення на роботу, на пропозицію надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці свою відсутність мотивувала тим, що вона була відсутня по особистих справах. Після цього сільський голова звернувся письмово до землевпорядника ОСОБА_1 надати письмові докладні пояснення причин відсутності на робочому місці. Докладно причини відсутності на робочому місці в пояснювальній записці ОСОБА_1 не надала. Доказів щодо названих причин відсутності ОСОБА_1 також не надала. Будь-які відомості щодо наявності поважних причин відсутності працівника на робочому місці відсутні.

Судом встановлено, що 25 червня 2014 року позивач подала відповідачу в якості вхідної кореспонденції складені у письмовій формі пояснюючі записки від 20 червня 2014 року, в якій навела причини її відсутності на робочому місці як 12 червня 2014 року, так 19 червня 2014 року.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 24 постанови пленуму Верховного Суду України від № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

В матеріалах даної справи наявна копія повістки від 06 червня 2014 року про виклик позивача в якості свідка до Радехівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у кабінет № 5 до слідчого Притули Ю. Т. на 10:00 год. 12 червня 2014 року для забезпечення участі у кримінальному провадженні № 0000143 та участі у слідчих діях. (а.с.153).

Окрім того, в матеріалах справи наявна копія повістки від 16 червня 2014 року про виклик позивача в якості свідка до Радехівського РВ УМВС України у Львівській області у кабінет № 5 до слідчого ОСОБА_11 на 11:30 год. 19 червня 2014 року для забезпечення участі у кримінальному провадженні № 0000143 та участі у слідчих діях. (а.с.152).

В матеріалах справи наявний лист Радехівського РВ ГУМВС України у Львівській області № 4060 від 26 серпня 2014 року, підписаний начальником Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області полковником міліції Крикавським В.Г. В даному листі Радехівський РВ ГУМВС України у Львівській області повідомляє, що громадянка ОСОБА_1, жителька АДРЕСА_1, 12.06.2014 р. з 10.00 по 12.30 год. та 19.06.2014 р. з 11.30 по 13.00 год. перебувала в Радехівському РВ ВС, так як вона проходить свідком по кримінальному провадженню № 0000143, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2014 р. за ознаками ч.2 ст.191 КК України. (а.с.47).

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Радехівського районного виробничого відділу Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» № 384 від 19 вересня 2014 року, підписаний начальником Окіс І. В даному листі повідомляється, що землевпорядник Середпільцівської сільської ради, ОСОБА_1 19.06.2014 р. з 10.00 по 11.30 год. перебувала в Радехівському районному виробничому відділі Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» по вирішенню питань пов'язаних з виготовленням Технічних документацій із землеустрою гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.48).

В матеріалах справи також наявний лист Радехівського РВ ГУМВС України у Львівській області № 5388 від 20 листопада 2014 року, підписаний начальником Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області полковником міліції Крикавським В.Г. В даному листі повідомляється, що гр. ОСОБА_1 дійсно 12.06.2014 року та 19.06.2014 року перебувала в Радехівському РВ ГУМВС України у Львівській області, а саме в слідчого СВ Радехівського РВ ст. лейтенанта міліції ОСОБА_11. Також повідомляється, що в «Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених» дана громадянина відмічена не була з яких саме причин невідомо. (а.с.140).

Згідно пояснень слідчого СВ Радехівського РВ ГУМВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_11, допитаного в суді в якості свідка, позивач дійсно перебувала в місцевому відділі міліції у нього під час проведення слідчих дій у вказані дні. Пояснив також, що вірогідною причиною не фіксування приходу позивача до відділу міліції у в «Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених» могла бути тимчасова відсутність на робочому місці співробітника, відповідального за його ведення.

У відповідності до частини 1 статті 133 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії.

Суд враховує, що статтею 138 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що поважними причинами неприбуття особи на виклик є: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров'я у зв'язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім'ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об'єктивно унеможливлюють з'явлення особи на виклик.

В силу вимог статті 139 Кримінального процесуального кодексу України, якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з'явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру мінімальної заробітної плати - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду. У випадку, встановленому частиною першою цієї статті, до підозрюваного, обвинуваченого, свідка може бути застосовано привід. За злісне ухилення від явки свідок, потерпілий несе відповідальність, встановлену законом.

Таким чином суд приходить до висновку, що необхідність з'явитися до слідчого в якості свідка для участі у слідчих діях в рамках кримінального провадження незалежно від їх тривалості є поважною причиною для відсутності працівника на робочому місці. Оскільки невиконання такого обов'язку тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд також приходить до висновку, що законодавець не встановлює вичерпного переліку поважних причин відсутності працівника на робочому місці протягом більш як тригодинного періоду без перерви або сумарно. За таких обставин такі причини повинні оцінюватися роботодавцем самостійно в залежності від конкретних обставин, які унеможливлюють чи ускладнюють явку працівника на роботу.

Суд також враховує, що ані посадовою інструкцією спеціаліста-землевпорядника Середпільцівської сільської ради, затвердженою Середпільцівським сільським головою 21 грудня 2007 року, ані Колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом Середпільцівської сільської ради на 2012-2016 року від 31 липня 2012 року (реєстровий номер 27) та його додатками, (Загальними правилами роботи Середпільцівської сільської ради, правилами внутрішнього трудового розпорядку) не визначено місце роботи позивача. Відповідно до пункту 5.1 Загальних правил роботи Середпільцівської сільської ради, правил внутрішнього трудового розпорядку адміністрацією встановлюється наступний режим роботи, який зобов'язуються дотримуватися усі працівники: початок роботи - 9.00, закінчення роботи - 18.00, у п'ятницю 17.00, перерва для відпочинку і харчування з 13.00 до 13.45, субота і неділя - вихідні дні.

Щодо звільнення за неналежне виконання позивачем без поважних причин своїх посадових обов'язків суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, відповідачем внесено запис до трудової книжки «Звільнена з роботи спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях за неналежне виконання без поважних причин своїх службових обов'язків п. 3 ст. 40 КЗпП України та в зв'язку з прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України.».

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 своєї постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Згідно пункту 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Таким чином суд приходить до висновку, що не зазначення відповідачем у трудовій книжці позивача формулювання саме про систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків свідчить про порушення відповідачем вимог вищенаведеного пункту Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників щодо провадження запису про звільнення працівника у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства.

Окрім того, згідно пояснень представника відповідача за систематичність у невиконання позивачем своїх службових обов'язків було сприйнято відмову позивача у написанні проекту рішення Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що було зафіксовано відповідним актом.

В матеріалах справи наявний акт від 16 травня 2014 року про факт невиконання землевпорядником без поважних причин обов'язків згідно п. 2.6. Посадової інструкції спеціаліста землевпорядника сільської ради. Згідно даного акта комісія в складі сільського голови ОСОБА_5, секретаря сільської ради ОСОБА_7 та спеціаліста ІІ категорії по бухгалтерському обліку ОСОБА_6 провели обстеження на факт невиконання землевпорядником без поважних причин обов'язків згідно п. 2.6. Посадової інструкції спеціаліста-землевпорядника сільської ради. Даним актом зазначено, що при перевірці було встановлено: в сільську раду землевпорядником ОСОБА_1 була прийнята заява жителя м. Радехова ОСОБА_12 24.04.2014 р. за № 4. Сільскьким головою на заяві було накладено резолюцію «На розгляд чергової сесії. Землевпоряднику підготувати рішення.» В зв'язку з тим, що землевпорядник під час сесії сільської ради знаходилася на лікарняному, сільский голова звернувся до неї за рішенням по даній заяві після її виходу з лікарняного 08.05.2014 р. Вона заявила, що рішення писати небуде, бо так її сказали в прокуратурі. Однак ніяких письмових доказів не надала. Коли гр. ОСОБА_12 звернувся за копією рішення до землевпорядника вона сказала, що надасть його після слідкуючої сесії. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що землевпорядник ОСОБА_1 нарушила п. 2.6. Посадової інструкції спеціаліста-землевпорядника сільської ради комісія вважає, що вона не виконала своїх прямих обов'язків.

У відповідності до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана;2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до положень Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету праці СРСР від 20.07.84 р. N 213, порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

В матеріалах даної справи наявна посадова інструкція спеціаліста-землевпорядника Середпільцівської сільської ради, затверджена сільським головою 21 грудня 2007 року.

Відповідно до пункту 2.6. посадової інструкції спеціаліста-землевпорядника Середпільцівської сільської ради, спеціаліст-землевпорядник сільської ради готує і вносить на розгляд ради пропозиції щодо: - встановлення ставки земельного податку; - передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, і юридичних осіб; - надання та вилучення земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного Кодексу України; - викупу земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад.

Таким чином суд, проаналізувавши спірний пункт посадової інструкції позивача, приходить до висновку, що посадовим обов'язком позивача є лише підготовка і внесення різноманітних пропозиції на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування. Підготовка проектів рішень Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області до посадових обов'язків позивача не передбачена ні пунктом 2.6. посадової інструкції, ні жодним іншим. При цьому, на думку суду правова природа пропозицій є відмінною від правової природи рішень.

За таких умов накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за невиконання пункту 2.6. посадової інструкції не ґрунтується на нормах чинного трудового законодавства. В матеріалах даної справи відсутній акт, яким зафіксовано обставини непідготовки та невнесення позивачем на розгляд сільської ради відповідної пропозиції. Інших обов'язкових для позивача локальних (внутрішніх) актів нормативного характеру, якими покладено на позивача підготовку рішень сільської ради, відповідачем суду під час розгляду справи не було надано.

На думку суду, поведінка позивача узгоджується з приписами частини 2 статті 14 ЦК України, відповідно до якої особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до частини 1 статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Суд вважає, що навіть за умов, що непідготовку позивачем проекту рішення відповідача можна було б вважати проступком, то відповідач все одно наклав на позивача дисциплінарне стягнення з порушенням законної процедури. А саме, наклавши на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з пропуском місячного строку з моменту виявлення проступку. При цьому моментом виявлення проступку суд вважає день 16 травня 2014 року, тобто, день складання відповідного акту комісії відповідача.

В силу вимог частини 3 статті 254 Цивільного кодексу України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином з огляду на те, що в період з 17 травня 2014 року по 16 червня 2014 року позивач не перебувала у відпустці та не мали місце обставини її тимчасової непрацездатності, то останнім днем накладення дисциплінарного стягнення відповідачем на позивача мало би бути саме 16 червня 2014 року. В той час, як дисциплінарне стягнення на позивача у вигляді звільнення накладено лише 07 липня 2014 року. Належних та допустимих доказів поважності пропуску відповідачем строку накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення всупереч вимогам ст. ст. 11, 71 КАС України суду не надано.

Згідно пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

В силу вимог частин 1, 2 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом обраховано нараховану заробітну плату позивача за місяці, що передували його звільненню та визначено її за період з 07 травня 2014 року по 07 липня 2014 року в розмірі 3479,80 (Три тисячі чотириста сімдесят дев'ять гривень 80 копійок) грн.

Судом обчислено кількість відпрацьованих позивачем годин за два попередні місяці, що передували звільненню, тобто, за період з 07 травня 2014 року по 07 липня 2014 року, та визначено їх у кількості 293,5.

Таким чином розрахунок середньогодинної заробітної плати позивача за період з 07 травня 2014 року по 07 липня 2014 року має наступний вигляд: 3479,80 грн. / 293,5 годин = 11,86 (Одинадцять гривень 86 копійок) грн. / 1 годину роботи.

Судом встановлено, що всього за період з 08 липня 2014 року по 10 лютого 2015 року період вимушеного прогулу позивача становив 152 робочих днів, що еквівалентно 1216 робочих годин.

Таким чином час вимушеного прогулу позивача обраховується наступним чином: 11,86 грн. (середньогодинна заробітна плата) х 1216 годин (час вимушеного прогулу) = 14421,76 (Чотирнадцять тисяч чотириста двадцять одна гривня 76 копійок) грн.

У відповідності до частин 1,2 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що відповідач обов'язку доказування належними та допустимими доказами правомірності свого рішення у вигляді винесення розпорядження про звільнення позивача не виконав. За таких умов суд також приходить до висновку про підставність заявленого адміністративного позову, який, відповідно, підлягає до задоволення повністю.

В силу вимог пунктів 2,3 абзацу першого частини 1 статті 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

А тому суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення в її користь виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. ст.40,148 КЗпП України, ст.ст.2,71,159-163,256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Розпорядження голови Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області №7 від 07 липня 2014 року «Про звільнення з роботи спеціаліста 2 категорії по земельних питаннях» визнати незаконним та скасувати.

ОСОБА_1 поновити на посаді спеціаліста 2 категорії по земельних питаннях Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області.

Стягнути із Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 14421,76 грн. (Чотирнадцять тисяч чотириста двадцять одну гривню 76 коп.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути із Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області в дохід держави судовий збір в сумі 1900 грн. 08 коп.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення в її користь виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Радехівський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

СуддяКрет А. І.