Справа № 308/12396/13-а
Суддя: Семерак І. О.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2014 Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого судді - Семерак І.О.

при секретарі Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа: ОСОБА_3, про визнання бездіяльності неправомірною, рішення незаконним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом мотивуючи його тим, що вона є приватним підприємцем та їй належить на праві приватної власності магазин і земельна ділянка на якій розташований цей магазин, по АДРЕСА_1. З 2006 року вона неодноразово зверталась до Ужгородської міської ради з заявами про передачу їй земельної ділянки, яка прилягає до її магазину, шляхом викупу, а також з іншими клопотаннями про передачу їй даної земельної ділянки.

26 грудня 2006 року відповідачем прийнято рішення №140 яким було надано їй дозвіл на підготовку проекту відведення земельної ділянки для розміщення тераси по АДРЕСА_1. Нею виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

27.06.2007 року в відділ з видачі документів дозвільного характеру Ужгородської міської ради нею було здано пакет №2848 документів на отримання документу дозвільного характеру на вказану земельну ділянку (рішення відповідача), однак вирішення її питання затягувалось з невідомих їй причин. Вона неодноразово зверталась на адресу відповідача з клопотаннями про правове оформлення землекористування в порядку ст.127, 128 ЗК України та відповідач ряд її заяв ігнорував, не надавав відповідей і питання не виносилось на засідання комісії Ужгородської міської ради.

Зазначає, що 18.01.2012 року їй надійшла відповідь від відповідача про те, що її питання передано для вирішення по суті до управління майном міста та на її звернення там їй повідомили, що вирішення даного питання не є їх компетенцією.

В подальшому їй стало відомо, що рішенням Ужгородської міської ради від 15.05.2009 року № 1108 приватному підприємцю ОСОБА_3 було надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0105 га в оренду в АДРЕСА_1, та 09.12.2011 року, земельну ділянку, з приводу якої вона зверталась до відповідача, рішенням №362 (п.1.23) відповідач передав в оренду приватному підприємцю ОСОБА_4, без повідомлення при цьому позивача.

Вказує, що ПП ОСОБА_4 має власний магазин поряд з магазином позивача і протиправно звертається до відповідача про отримання земельної ділянки, яка прилягає саме до магазину позивача, хоча ОСОБА_4 має вільну земельну ділянку, навіть більшого розміру, яка прилягає до її магазину і ніхто їй не перешкоджає в її отриманні.

Вважає, що відповідач не мав права відмовити їй в правовому оформленні користування вищевказаною земельною ділянкою і вважає таку бездіяльність відповідача незаконною, у зв'язку з цим просить визнати незаконним та скасувати його рішення від 15.05.2009 року № 1108 та рішення від 09.12.2011 року № 362.

Крім цього, позивач вказує, що 27.02.2012 року вона вже зверталась в суд з іншим позовом до відповідача про скасування його рішень, і в рамках розгляду вказаної справи судом 14.03.2012 року винесено ухвалу про заборону Ужгородській міській раді приймати будь-які рішення щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1. Листом від 20.03.2012 року № Б-860/101 Ужгородська міська рада її повідомила, що на виконання вищевказаної ухвали суду Ужгородська міська рада не буде приймати рішення по вказаній земельній ділянці. Однак, всупереч цьому, 29.03.2013 року відповідач прийняв рішення №864 про скасування рішення № 140 від 26.12.2006 року.

Також зазначає, що вказане рішення приймалось з порушенням її прав, без розгляду на комісії, без повідомлення її про подання на розгляд проекту, без врахування Ухвали суду від 20.03.2012 року, а також при голосуванні депутати після того як проголосували питали один одного та у мера про що вони голосували. У зв'язку з цим, вважає вказане рішення відповідача №864 таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином позивач вважає, що відповідач не мав права відмовити їй в правовому оформленні користування вищевказаною земельною ділянкою, а тому, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просить: визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 15.05.2009 року № 1108 в частині надання приватному підприємцю ОСОБА_3 дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0105 га в оренду в АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 09 грудня 2011 року № 362 в частині пункту 1.23; визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради № 864 від 29 березня 2013 року про зміни та скасування рішень, а саме в частині пункту 3 про скасування рішення № 140 від 26.12.2006 року. Також просить зобов'язати Ужгородську міську раду розглянути поданий проект землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,0061 га по АДРЕСА_1 приватному підприємцю ОСОБА_1 для розміщення тераси. Також просить поновити йому строку для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки такий ним пропущено з поважних причин.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_5 уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та з підстав наведених в позові просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи такий безпідставним. При цьому пояснив, що дійсно у 2006 році позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення тераси в АДРЕСА_1. Однак, даний проект не подавався ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради на затвердження, а тому Ужгородська міська рада і не могла затвердити такий без його наявності, а тому і не має ніякої бездіяльності. Зазначає, що ОСОБА_3 отримала дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в оренду 15.05.2009 року, в той період, коли дозвіл ОСОБА_1 від 26.12.2006 року не мав юридичної дії. Крім цього зазначив, що вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2012 року заходи забезпечення позову скасовані ухвалою суду від 11.10.2012 року, а тому рішення Ужгородською міською радою № 864 від 29.03.2013 року прийнято правомірно. Таким чином вважає, що оскаржувані позивачем рішення прийняті Ужгородською міською радою законно, а тому такі не підлягають скасуванню. У зв'язку з цим просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа та її представник - ОСОБА_6 також заперечили щодо задоволення позову, вважаючи такий безпідставним з аналогічних мотивів що й представник відповідача. В той же час пояснили, що рішення органів місцевого самоврядування чи виконавчої влади про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, прийняті до 14.10.2008 року і не виконані, можуть бути скасовані тим органом, який їх прийняв. У зв'язку з цим вважає, що немає жодних підстав для скасування оскаржуваних позивачем рішень відповідача, так як такі прийняті ним законно.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, оцінивши докази виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,0055га по АДРЕСА_1, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2005 року.

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.01.2004 року вбачається, що власником магазину по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради від 26.11.2003 року.

Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 26.12.2006 року за №140 п.3.63 вирішено надати дозвіл ПП ОСОБА_1 на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0061 га для розміщення тераси по АДРЕСА_1 (на умовах оренди). При цьому, жодних строків дії вказаного рішення не встановлено.

Рішенням Ужгородської міської ради від 15.05.2009 року № 1108 приватному підприємцю ОСОБА_3 надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0105 га в оренду в АДРЕСА_1.

Рішення Ужгородської міської ради від 09 грудня 2011 року № 362, пунктом 1.23., ПП ОСОБА_3 затверджено проект відведення земельної ділянки пл..0,0105 га по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та надано її в оренду строком на 3 роки до грудня 2014 року.

30.12.2011 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 в м.Ужгороді, площею 0,0105 га передана Управлінням майном міста Ужгородської міської ради ФОП ОСОБА_3, що стверджується договором оренди №1465 та актом приймання-передачі земельної ділянки.

Рішенням Ужгородської міської ради від 29.03.2013 року № 864, пунктом 3, скасовано рішення Ужгородської міської ради №140 від 26.12.2006 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача за №864 позивач просить його скасувати. Суд вважає таку вимогу позивача обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 03.12.2012 року Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області звернулася до голови Ужгородської міської ради з клопотанням за №04/2853/238 про приведення у відповідність до вимог чинного земельного законодавства рішення Ужгородської міської ради №1108 від 15.05.2009 року в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою ПП ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, посилаючись на те, що при прийнятті вказаного рішення не було враховано рішення Ужгородської міської ради №140 від 26.12.2006 року в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою ПП «ОСОБА_1, а згідно схеми розміщення земельна ділянка останньої являється частиною земельної ділянки, яка надана в оренду ПП ОСОБА_3

На підставі вказаного клопотання, 29.03.2013 року Ужгородська міська рада і прийняла рішення № 864 яким, згідно пункту 3, скасувала рішення Ужгородської міської ради №140 від 26.12.2006 року, хоча така вимога Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області вимога в клопотанні не ставилася.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 19.04.2009 року №7-рп/2009, а також висновками Верховного Суду України від 01.05.2012 року визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Акти органів місцевого самоврядування, що не мають нормативного характеру, є актами одноразового застосування, дія яких припиняється фактом їхнього виконання, у зв'язку з чим не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2011 р. у справі N 21-50а11 (Постанова N 21-50а11), від 24 жовтня 2011 р. у справі N 21-309а11 (Постанова N 21-309а11). Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Окрім того, як встановлено судом, рішення сесії Ужгородської міської ради від 29.03.2013 року №864 про скасування рішення Ужгородської міської ради №140 від 26.12.2006 року було прийнято без повідомлення позивача - ОСОБА_1, яка в разі її повідомлення могла б представити відповідачу договір на проведення проектно-пошукових робіт та пояснити причини тривалого розроблення проекту відведення земельної ділянки. Позивачу також не надавався термін виготовлення проекту відведення земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача також наголосив про те, що проект землеустрою замовлений в КП «Румб», яке є комунальним підприємством відповідача. У зв'язку з цим посилання відповідача на відсутність виготовленого проекту землеустрою суд вважає безпідставними.

Відповідачем також порушені вимоги п.ІІ ст.59 ЗУ «Про самоврядування в Україні»№280/97-ВР, так як акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення, що не було зроблено в даному випадку.

Згідно ч.2 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК в редакції, що діяла на час прийняття відповідачем рішення №140 від 26.12.2006 року, у разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної або комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів.

Тобто за змістом цієї норми ЗК прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, які фактично направленні на узгодження сторонами в порядку, визначеному законодавством, що діяло на момент виникнення цих відносин, однієї із істотних умов договору оренди землі об'єкту ореади (місце розташування та розмір земельної ділянки), яка є складовою при визначенні розміру орендної плати, виключає в подальшому необхідність проведення земельних торгів (аукціону), метою яких є формування найвигіднішої ціни оренди.

Аналіз положень законодавства, яке регулює спірні відносини, дає підстави дійти висновку, що рішення відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийняте до 1 січня 2008 року в межах повноважень, делегованих Радою та визначених Законом №280/97-ВР і ЗК України, було підставою для прийняття Радою рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її в оренду без проведення земельних торгів (аукціонів) згідно з пунктом 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України.

Таким чином суд вважає, що відповідач - Ужгородська міська рада приймаючи рішення №140 від 26.12.2006 року про надання дозволу позивачу - ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди фактично приймала рішення про передачу в оренду позивачу земельної ділянки площею 0,0061 га по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що після отримання рішення №140 від 26.12.2006 року позивач уклала договір з КП «Румб» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Після виготовлення, вказаний проект землевідведення був погоджений з усіма необхідними службами, що стверджується наступним: висновком управління культури від 06.07.2007 року; висновком №48/04 від 16.07.2007 року Ужгородської санепідемстанції; висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області №250 від 10.07.2007 року; договором №199 від 14.05.2007 року укладеного між ПП ОСОБА_1 та Ужгородським міським відділом земельних ресурсів щодо організації та виконання підготовки висновку з надання земельної ділянки у користування, а також актом виконаних робіт до нього від 14.05.2007 року.

За таких обставин, оскільки до часу розгляду судом справи відповідачем у передбаченому законом порядку не розглянуто проект землеустрою, не прийнято відповідного рішення, а повідомлення ним ОСОБА_1 щодо необхідності проведення аукціону є протиправним, оскільки на час виготовлення проектної документації діючим законодавством не передбачалось необхідність проведення земельних торгів шляхом аукціону, а також те, що в чинному законодавстві відсутні посилання на те, що в органу місцевого самоврядування є право на встановлення термінів надання позивачу проекту відведення на земельну ділянку, суд приходить до висновку, що рішення № 864 від 29 березня 2013 року в частині пункту 3 про скасування рішення № 140 від 26.12.2006 року прийняте Ужгородською міською радою незаконно.

Таким чином і доводи відповідача та третьої особи щодо спливу строку на виготовлення позивачем проекту відведення земельної ділянки є безпідставними.

Також суд вважає безпідставними і доводи відповідача та третьої особи про те, що дозвіл ОСОБА_1 від 26.12.2006 року за №140 не мав дії в силу Закону (п.11 ст.151 ЗК України в редакції від 03.02.2009 року) виходячи з наступного.

Так, згідно п.11 ст.151 ЗК України, в редакції від 16.09.2008 року (вступила в дію 14.10.2008 року), строк дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки та вимог щодо її відведення становить один рік і може бути продовжено одноразово на такий самий строк. У разі якщо протягом встановленого строку проект відведення земельної ділянки не подано на затвердження до відповідного органу, дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки та вимоги щодо її відведення вважаються анульованими. Однак вказана норма діяла до 05.11.2009 року, до внесення змін в ст.151 ЗК України.

Відповідач же під час дії вказаної норми, тобто в період з 14.10.2008 року по 05.11.2009 року, дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки позивачу не анулював, а рішення про скасування такого дозволу прийняв лише 29.03.2013 року, і не з цих підстав. В той же час рішення про надання третій особі дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки відповідачем прийнято 15.05.2009 року, тобто менше ніж через рік після з введення в дію такої норми.

Таким чином рішення № 1108 від 15.05.2009 року відповідачем прийнято під час дії дозволу ОСОБА_1 від 26.12.2006 року за №140.

Крім цього, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2012 року по справі №712/3867/2012 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, скасування рішення та зобов'язання вчинення дій, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на прийняття Ужгородською міською радою будь-яких рішень щодо земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з листа від 20.03.2012 року № Б-860/101, Ужгородська міська рада повідомила позивача, що на виконання вищевказаної ухвали суду Ужгородська міська рада не буде приймати рішення по вказаній земельній ділянці. Листом же від 24.10.2012 року Ужгородська міська рада повідомила позивача про те, що усне звернення ОСОБА_1, з посиланням на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2012 року, про заборону вчинення будь-яких дій відповідачем щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1, взято до уваги.

Однак, незважаючи на вказану ухвалу суду від 14.03.2012 року, в супереч вимог Закону, відповідач 29.03.2013 року прийняв рішення №864 щодо вищевказаної земельної ділянки.

Посилання відповідача та третьої особи на те, що вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2012 року заходи забезпечення позову скасовані ухвалою суду від 11.10.2012 року, а тому рішення Ужгородської міської ради № 864 від 29.03.2013 року прийнято правомірно не заслуговують на увагу, оскільки такі заходи скасовані не були, ухвала суду від 11.10.2012 року стосується іншої ухвали суду від 03.09.2012 року, однак і така не набула законної сили і скасована ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 року.

Згідно із ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, а також те, що представником відповідача не надано суду жодного доказу на підтвердження правомірності прийнятого відповідачем рішення №864 від 29.03.2013 року і в змісті вказаного рішення не наведено мотивів його прийняття, то суд приходить до висновку, що таке прийняте відповідачем з порушенням вимог Закону, а тому позовні вимоги в частині скасування пункту 3 рішення відповідача №864 від 29.03.2013 року є обґрунтовані.

Також суд вважає обгрунтованими і вимоги позивача про визнання незаконними та скасування рішення Ужгородської міської ради від 15.05.2009 року №1108 та рішення Ужгородської міської ради від 09 грудня 2011 року № 362 в частині пункту 1.23., виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом та не заперечувалося сторонами і третьою особою в судовому засіданні, предметом спору є земельна ділянка по АДРЕСА_1 в м.Ужгороді, а також те, що рішення відповідача № 1108 від 15.05.2009 року та № 362 від 09.12.2011 року прийняті без попереднього проведення аукціону, хоча згідно листа відповідача від 25.06.2008 року №284/о/с 02-20 проведення аукціону для передачі та виготовлення проектної документації на земельну ділянку є обов'язковим. Також, в своїх запереченнях від 12.06.2013 року відповідач вказує, що згідно схем розміщення, частина земельної ділянки, дозвіл на складання проекту землеустрою, який надано ОСОБА_1, накладається на земельну ділянку, передану ОСОБА_3 в оренду. Тобто при прийнятті рішення відповідача від 15.05.2009 року №1108, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл..0,0105га в оренду в АДРЕСА_1, не враховано рішення відповідача від 26.12.2006 року №140, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою.

Третя особа не надала суду жодних доказів того, що вона зверталася до відповідача до 01.01.2008 року, а рішення стосовно надання дозволу ОСОБА_3 на підготовку проекту землеустрою датовано 15.05.2009 року.

В своїх запереченнях на позов відповідач та третя особа посилаються на те, що позивач не виготовив проект відведення земельної ділянки для розміщення тераси по АДРЕСА_1 та не звертався для його затвердження до відповідача.

Однак, такі твердження відповідача та третьої особи спростовуються, а факт того, що ОСОБА_1 виготовила проект відведення вищевказаної земельної ділянки стверджується наступним: копією титульного листка з проекту землеустрою з відведення земельної ділянки, погодженого та підписаного директором КП «Румб» - ОСОБА_7, виконавцями ОСОБА_8, ОСОБА_9, з зазначенням на укладений договір №102 від 15.06.2007 року між ОСОБА_1 та КП «Румб»; висновком управління культури від 06.07.2007 року; висновком №48/04 від 16.07.2007 року Ужгородської санепідемстанції; висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області №250 від 10.07.2007 року; договором №199 від 14.05.2007 року укладеного між ПП ОСОБА_1 та Ужгородським міським відділом земельних ресурсів щодо організації та виконання підготовки висновку з надання земельної ділянки у користування, а також актом виконаних робіт до нього від 14.05.2007 року.

Таким чином, рішення відповідача стосовно надання дозволу ОСОБА_3 на підготовку проекту землеустрою від 15.05.2009 року №1108 та рішення відповідача від 09.12.2011 року №362 в частині п.1.23 суперечить як доводам відповідача так і положенням Законодавства в частині обов'язковості проведення аукціону, а саме: перед прийняттям відповідачем вказаних рішень, оскільки такі прийняті після 01.01.2008 року, повинен був бути проведеній аукціон на підставі якого визначається переможець, стосовно якого приймається рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та з яким укладається договір оренди.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати їй у власність, оренду чи можливість викупу вищевказаної земельної ділянки, що стверджується наступним:

- заявою позивача від 09.06.2008 року, згідно якої остання зверталася до відповідача з проханням надати їй безоплатно у власність земельну ділянку площею 153 кв.м. для ведення садівництва та знаходиться біля її будинку в АДРЕСА_2, за давністю користування, як добросовісного користувача;

- заявою позивача від 30.09.2010 року, згідно якої остання просила міського голову м.Ужгорода розглянути питання про надання їй права на приватизацію вищевказаної земельної ділянки, шляхом викупу. Вказувала, що дана земельна ділянка прилягає до її власної ділянки і є часткою земельної ділянки, що прилягає до її будинку в м.Ужгороді по АДРЕСА_1, та магазину, і є продовженням належної їй на праві власності ділянки;

- заявою позивача від 26.05.2011 року, згідно якої ОСОБА_1 повторно просила Ужгородського міського голову розглянути її звернення від 30.09.2010 року та при цьому повідомила, що жодних судових справ щодо вказаної земельної ділянки нема;

- заявою позивача від 08.02.2011 року, згідно якої остання просила міського голову м.Ужгорода запросити її для участі на засіданні земельної комісії при розгляді питання щодо її звернення від 30.09.2010 року про надання їй права на приватизацію, шляхом викупу вищевказаної земельної ділянки;

- заявою позивача від 15.11.2011 року, згідно якої остання просила міського голову м.Ужгорода надати їй в оренду вищевказану земельну ділянку під будівництво дитячого кафе-веранди та запросити її для участі на засіданні земельної комісії при розгляді даного питання.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надала відповідачу схему земельної ділянки на підготовку проекту відведення земельної ділянки для розміщення тераси по АДРЕСА_1.

Однак, як встановлено судом, відповідач з приводу звернень позивача надавав останньому лише формальні відповіді і лише на частину з них, а інші залишив поза увагою.

Так, 25.06.2008 року Ужгородська міська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що її заява щодо надання дозволу на оренду земельної ділянки пл.0,0061 га з правом викупу по АДРЕСА_1, 05.06.2008 року розглянута на засіданні постійної комісії з питань землекористування, оренди та приватизації землі, архітектури та містобудування та вирішити дане питання немає можливості, оскільки набуття права оренди земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється виключно шляхом аукціону.

Листом Ужгородської міської ради від 25.07.2011 року позивача повідомлено, що її заяву щодо надання земельної ділянки по АДРЕСА_1, розглянуто 30.06.2011 року та за результатами вивчення та розгляду питання комісія вирішила відкласти розгляд питання до завершення розгляду справи в суді.

18.01.2012 року Ужгородська міська рада повідомила позивача про те, що за результатами розгляду її заяви про надання в оренду земельної ділянки площею 0,0154 га для будівництва дитячого кафе-веранди по АДРЕСА_1, депутатською комісією вирішено направити документи ОСОБА_1 до управління майном міста для розгляду по суті.

Листом Ужгородської міської ради від 18.06.2012 року підтверджується, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача щодо неотримання нею відповідей на її звернення щодо викупу вільної від забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1. Також цим листом її було повідомлено, що у зв'язку з відсутністю нерухомого майна на земельній ділянці право власності, оренди, суперфіції, набувається порядку ст.134 ЗК України, шляхом продажу окремими лотами на конкурсних засадах. Разом з цим, ОСОБА_1 повідомлено, що частина бажаної нею земельної ділянки передано в оренду гр.ОСОБА_3 на підставі рішення міської ради №362 від 09.12.2011 року.

Також суд вважає безпідставними доводи представника третьої особи про те, що на переданій ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 знаходиться нерухоме майно, оскільки такі доводи спростовуються листом відповідача від 20.04.2011 року, яким відповідач повідомив позивача про те, що земельна ділянка є вільною, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.07.2012 року в якій вказано, що ОСОБА_3 розпочала будівельні роботи тільки 18.07.2012 року, та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.09.2012 року по справі №712/3867/2012 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, скасування рішення та зобов'язання вчинення дій, якою вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони на здійснення будь-яких дій на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м.Ужгород, АДРЕСА_1, яку орендує ОСОБА_3

Лист ГУ Держземагенства в Закарпатській області №т-117/0-180/6-14 від 08.09.2014 року суд не вважає належним та допустимим доказом наявності нерухомого майна ОСОБА_3 на спірній земельній ділянці по АДРЕСА_1 в м.Ужгороді, оскільки в даному листі не конкретизовано таке нерухоме майно з посиланням на наявні правовстановлюючі документи, а згідно поданого третьою особою свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.07.2006 року, ОСОБА_3 є власником перукарні за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином суд вважає, що не розглянувши та не прийнявши рішення про затвердження чи відмову в затвердженні поданого ОСОБА_1 проекту землеустрою, виготовленого нею на підставі рішення відповідача від 26.12.2006 року №140, останній прийняв рішення № 1108 від 15.05.2009 року стосовно надання дозволу ОСОБА_3 на підготовку проекту землеустрою від 15.05.2009 року №1108 та рішення №362 від 09.12.2011 року затвердження проекту відведення ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м.Ужгороді, в порушення вимог закону, а тому такі підлягають скасуванню.

Також суд вважає, що оскільки вищевказаний проект землеустрою ОСОБА_1 на даний час залишається не розглянутим відповідачем, то слід зобов'язати останнього його розглянути, а тому вимога в цій частині також підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст.100 КАС України, суд вважає, що є достатні підстави для поновлення позивачу строку для звернення до суду.

Так, згідно ч.2 ст.99 КАС України встановлено 6 місячний строк на звернення до суду з моменту коли особа дізналася про порушення свого права.

Щодо рішення відповідача №864 від 29.03.2013 року позов подано 18.07.2013 року в межах троку встановленого Законом.

Щодо рішень відповідача №1108 від 15.05.2009 року та №362 від 09.12.2011 року судом встановлено, що відповідач не повідомляв позивача про їх прийняття, а згідно адміністративного позову позивачем вказано, що вона дізналася про прийняття вказаних рішень на початку 2012 року. Дані обставини підтверджуються поданням позову ОСОБА_1 27.02.2012 року, однак вказаний позов було залишено без розгляду ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.10.2013 року у зв'язку з повторною неявкою позивача. Позивач дізнавшись про те, що її позов залишено без розгляду подала новий позов 05.11.2013 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вказані причини є поважними, а тому позивачу слід поновити строк звернення до суду з вказаним позовом.

Керуючись ст.59 ЗУ «Про самоврядування в Україні», п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (в редакції що діяла станом на 26.12.2006 року), ст.ст.124, 134, 151 ЗК України, ст.ст. 4, 6, 14-19, 160-163, ч.2 ст.71 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з вказаним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа: ОСОБА_3, про визнання бездіяльності неправомірною, рішення незаконним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 15.05.2009 року № 1108 в частині надання приватному підприємцю ОСОБА_3 дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0105 га в оренду в АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 09 грудня 2011 року № 362 в частині пункту 1.23.

Визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради № 864 від 29 березня 2013 року про зміни та скасування рішень, а саме в частині пункту 3 про скасування рішення № 140 від 26.12.2006 року.

Зобов'язати Ужгородську міську раду розглянути поданий проект землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,0061 га по АДРЕСА_1 приватному підприємцю ОСОБА_1 для розміщення тераси.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Семерак І.О.