Справа № 639/10254/14-а
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р. Справа № 639/10254/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова, ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.12.2014р. по справі № 639/10254/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова

про визнання незаконними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії як державному службовцю,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), 21.10.2014 року звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова (далі - УПФУ в Жовтневому районі, відповідач), в якому просив:

- визнати незаконними дії УПФУ в Жовтневому районі міста Харкова щодо відмови в перерахунку пенсії;

- зобов'язати УПФУ в Жовтневому районі міста Харкова здійснити перерахунок пенсії як державному службовцю з моменту її призначення (24 березня 2008 року) на виконання вимог статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» із змінами та доповненнями, які діяли на час призначення пенсії (далі - Закон № 3723-ХІІ), статті 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) і додатково включити до заробітку для обчислення пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, індексації заробітної плати, суму різниці між 35 % та 20 % надбавки за вислугу років.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.12.2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії як державному службовцю з 12.03.2014 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, суму різниці між 35% та 20% надбавки за вислугу років.

У задоволенні іншої частини адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Також, частково не погоджуючись з прийнятою постановою, апеляційну скаргу подав позивач, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії як державному службовцю з 12.03.2014 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, суму різниці між 35% та 20% надбавки за вислугу років, та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог в редакції позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального права, а саме: редакцію ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року "Про державну службу", яка неодноразово змінювалася протягом 2008-2014 року. На думку позивача, редакція, яка викладена в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення в частині зобов'язання відповідача перерахувати розмір пенсії може погіршити становище позивача, оскільки судом не визначено, в якій саме редакції слід застосовувати ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року "Про державну службу".

Суд апеляційної інстанції розглядає справу відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 1994 року по 2008 рік працювала в органах державної податкової служби (ДПІ у Московському районі, ДПІ у Жовтневому районі м. Харкові). З березня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова і отримує пенсію відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 р. № 1788-Х11 «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХII.

Оскільки відповідач провів нарахування пенсії без урахування виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, та винагороду за вислугу років було проведено частково, ОСОБА_1 05.09.2014 року звернулась до УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова з заявою, в якій прохала провести перерахунок пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та винагороди за вислугу років з урахуванням загального стажу, надавши довідки від 04.08.2014 року №2072/41/20-33-05-62 та №2233/24/20-33-05-62 від 18.08.2014 р. про її заробітну плату за період з 2006 по 2008 роки ( а.с.7).

Проте, рішенням від 12.09.2014 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати, у зв'язку з тим, що, на думку пенсійного органу, матеріальна допомога, індексація, компенсація не зараховуються до інших надбавок, передбачених ст. 33 Закону "Про державну службу", зазначені виплати не включаються до заробітку, що враховується при обчисленні пенсії державним службовцям, а тому підстави для проведення перерахунку пенсії відсутні (а.с. 8-9).

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є правомірними та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 2 статті 33 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

04 лютого 2003 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" від 16 січня 2003 року №432-ІУ, яким внесено зміни до зазначеного закону та доповнено його статтею 37-1, якою визначено порядок і умови перерахунку пенсії державним службовцям. Зокрема, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95 ВР " Про оплату праці " (далі - Закон №108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, індексація та винагорода за вислугу років з урахуванням загального стажу входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на викладене, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

У довідках, поданих позивачем, про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь - які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", вказано, що на всі виплати, включені у довідку, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що матеріальна допомога на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, винагорода за вислугу років з урахуванням загального стажу, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, та індексація включається до складу заробітної плати державного службовця, враховується при обчисленні розміру його пенсії, оскільки перевага має надаватись не положенням Законів №3723-ХІІ та №108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними, а спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону №1058-ІУ та стаття 66 Закону №1788-ХІІ, а тому позивач має право на перерахунок призначеної пенсії.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Щодо посилань позивача, викладених в апеляційній скарзі на те, що при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, колегія суддів зазначає таке.

Законом №3668-VІ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 37 Закону "Про державну службу" (її текст викладено в новій редакції), зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається державним службовцям у разі реалізації ними такого права: пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини п'ятої статті 37 Закону України "Про державну службу" щодо призначення державним службовцям пенсії у розмірі не більше 90 відсотків від суми заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом №3668-VІ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Однак, колегія суддів зазначає, що підстави та порядок перерахунку пенсій державним службовцям регулює стаття 37-1 Закону України "Про державну службу", положення якої щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону №3668-VІ змін не зазнали.

Отже, при перерахунку пенсії державним службовцям має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому вважає, що внесені Законом №3668-VІ зміни до статті 37 Закону України "Про державну службу" щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на той факт, що в даному випадку спір виник не з приводу визначення розміру відсотків вже призначеної пенсії позивача, а з приводу не врахування пенсійним фондом до складу заробітної плати для обчислення пенсії суми індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально - побутових питань.

З огляду на викладене, висновки апеляційної скарги позивача про можливі порушення його прав внаслідок застосування відповідачем при перерахунку пенсії положень зміненої статті 37 Закону України "Про державну службу" щодо розміру пенсії у відсотках є передчасними і розраховані на можливі порушення з боку відповідача в частині невірного обрахування розміру пенсії у відсотках при виконанні судового рішення.

Таким чином, редакція статті 37 Закону України "Про державну службу", яка викладена в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення в частині зобов'язання відповідача перерахувати розмір пенсії, жодним чином не порушує прав позивача.

Також, колегія суддів зауважує, що суд при ухваленні рішення не може застосовувати закони в редакції, які вже не діють, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Підтверджуючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів не погоджується з висновками суду про задоволення та відмову в задоволенні частини позовних вимог, зважаючи на порушення норм процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Враховуючи дату звернення позивача до суду (21.10.2014 року), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягали б захисту лише з 21.04.2014 року.

Згідно з ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про перерахунок та виплату пенсії, відповідно позовні вимоги щодо перерахунку та виплати пенсій за період з 24.03.2008 року по 20.04.2014 року включно, що зумовлює залишення таких позовних вимог без розгляду, а не розгляду по суті.

Виходячи з наведеного, постанова Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.12.2014 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 24.03.2008 року по 11.03.2014 року включно та в частині задоволення позовних вимог за період з 12.03.2014 року по 20.04.2014 року включно, з прийняттям щодо такої частини позовних вимог нової ухвали про залишення їх без розгляду.

Крім того, колегія суддів зауважує на те, що судом першої інстанції при прийнятті постанови не враховано те, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії 05.09.2014 року.

Пунктом 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено такі строки проведення перерахунків призначених пенсій: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву було подано до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву було подано після 15 числа.

Оскільки ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії 05.09.2014 року, то позивач має право на перерахунок призначеної пенсії, з урахуванням приписів ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 01.09.2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 21.04.2014 року по 31.08.2014 року включно, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому дана постанова підлягає частковому скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.12.2014р. по справі № 639/10254/14-а скасувати:

- в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 24.03.2008 року по 11.03.2014 року включно та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 12.03.2014 року по 20.04.2014 року включно, прийнявши в цій частині ухвалу про залишення позовних вимог без розгляду;

- в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 21.04.2014 року по 31.08.2014 року включно, прийнявши в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.12.2014 р. по справі № 639/10254/14-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.