Справа № 804/9817/14
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2015 рокусправа № 804/9817/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2014 року у справі № 804/9817/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Межрегіонального Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень № від 17.02.2014 р. про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3106853,00 грн., № від 17.02.2014 р. про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 11853405,00 грн. та штрафними санкціями у розмірі 3630930,00 грн., № від 17.02.2014 року про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 7801850,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 1950463,00 грн. як такі, що не відповідають чинному законодавству України.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з рішеннями відповідача, які прийняті за результатами перевірки та невірними висновками про нереальне здійснення господарських операцій з ТОВ «Меледа», а у позивачу в надав усі первинні документи, які у тому числі підтверджують відсутність порушень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2014р. позов було задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Скарга обґрунтована зокрема тим, що уході розгляду справи не спростовано нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом не надано належної оцінки акту перевірки контрагента позивача та недоцільність та відсутність економічної вигоди придбання товару (мазут) саме у ТОВ «Меледа», оскільки мазут постачається з Казахстану до м. Дніпропетровська (ТОВ «ТД «Аквілон»), а потім до ТОВ «Меледа». Також не враховану ціну придбання товару.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем було проведено документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «ІНТЕРПАЙП Нижньодніпровський трубопрокатний завод» з питання дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинам з ТОВ «МЕЛЕДА» за період з 01.10.2011 року по 31.08.2012 року, за результатами якої складено Акт від 31.01.2014р. №50/28-01-46-30-05393116.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: п.138.1, п.138.2 ст.138 ПК України, що призвело до завищення витрат виробництва на суму 54543527 грн. та до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 11853 405 грн.; п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.201,. абз. "а", "б" п.200.4, п.200.3 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ 10908705 грн., внаслідок чого підприємством завищено: суму, що підлягала бюджетному відшкодуванню у грудні 2011р. - серпні 2012р., у розмірі 7801852,00 грн.; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів, який після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду, за серпень 2012р. у сумі 2350636,00 грн.; суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду, за серпень 2012 року у розмірі 756 217,00 грн.

Перевіряючи прийшли до висновку про не підтвердження факту реального вчинення господарської операції з придбання позивачем мазуту та невідповідність первинних документів нормам законодавства.

Висновки ґрунтуються на акті звірки контрагента позивача та акту про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТД «Аквіон» по ланцюгу постачання.

Судом встановлено, що 29.07.2011р. між позивачем (покупець) та ТОВ «МЕЛЕДА» (постачальник) укладено договір поставки мазуту № 511111469, у відповідності з яким Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити Товар (мазут) по найменуванню, вимогам до якості, кількості, строку поставки, ціні та вартості, що вказані у Специфікаціях, які оформлені у вигляді Додатків до цього Договору та є невід'ємною частиною договору.

01.03.2012р. між позивачем (Покупець) та ТОВ «МЕЛЕДА» (Постачальник) було укладено договір поставки мазуту № 511120440, у відповідності з яким Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити Товар (мазут) по найменуванню, вимогам до якості, кількості, строку поставки, ціні та вартості, що вказані у Специфікаціях, які оформлені у вигляді Додатків до цього Договору та є невід'ємною частиною договору.

Факт виконання договорів та отримання товару підтверджується: договором, специфікаціями, накладними (товарно-транспортні, в т.ч. і залізничні), платіжними документами, податковими накладними, документами, що свідчать про оприбуткування товару та його використання у виробничій діяльності. Копії вказаних первинних документів додано до матеріалів справи.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат.

Згідно із п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.139.1.9. ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду), визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі ст.. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач придбав у ТОВ «МЕЛЕДА» товар (мазут) .

З врахуванням положень п.п.1,2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» судом першої інстанції досліджено питання щодо реального вчинення зазначеного правочину за наявності доказів які підтверджують вказані обставини, а саме: специфікаціями, накладними (товарно-транспортні, в т.ч. і залізничні), платіжними документами, податковими накладними, документами, що свідчать про оприбуткування товару та його використання у виробничій діяльності.

Отриманий товар використаний позивачем в господарській діяльності лімтно-заборні картки (ЛЗК).

Як пояснив представник позивача на підприємстві використовуються ЛЗК, а також рух запасів прослідковується з оформлення приходного ордеру (форма М-4), для обліку матеріалів, що надходять від постачальників в яких зазначається їх найменування, а також ведуться картки складського обліку матеріалів (форма М-12).

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «МЕЛЕДА» за наслідками яких сформовано витрати та спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару, оприбуткування товару покупцем, оплату його вартості, використання у власній господарській діяльності.

Первинні документи оформлені відповідно до норм чинного законодавства, а судом першої інстанції правильно встановлено, та не спростовано в суді апеляційної інстанції, що позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства сформовано витрати та податковий кредит на підставі первинних документів, які складені при виконанні господарських операцій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Щодо висновків відповідача які ґрунтуються податковим органом на висновках матеріалів перевірки контрагента позивача по ланцюгу для встановлення порушень з боку самого позивача податкового законодавства, слід зазначити наступне.

За висновками суду апеляційної інстанції, формування суб'єктом господарювання витрат та податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат.

Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Таким чином, висновки податкового органу, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірних податкового повідомлення-рішення.

Також безпідставними є посилання заявника апеляційної скарги на нікчемність правочинів, укладених позивачем з його контрагентом, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Оскільки такий правочин укладається з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства повинен бути наявним суб'єктивний намір сторін (чи однієї сторони) порушувати вимоги закону, а тому для визнання правочину нікчемним необхідно встановити вину сторін (чи однієї з них) у формі умислу при укладанні угоди.

Між тим, податковий орган не зазначив які ж обставини свідчать про наявність такого умислу як з боку позивача, так і з боку його контрагенту при укладанні угоди.

Водночас, відповідачем не доведено та судом першої інстанції не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка правовідносинам між позивачем та його контрагентом, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2014 року у справі № 804/9817/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак