Справа № 149/2263/14-а
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/63987/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Заїки М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області про призначення пенсії,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області про призначення пенсії на пільгових умовах.

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року, позов ОСОБА_2 було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в місті Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області щодо непризначення ОСОБА_2 на пільгових умовах пенсії з 30 березня 2014 року відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зобов'язано відповідача призначити та здійснити виплату позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 30 березня 2014 року.

Управління пенсійного фонду України в м. Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши наведені доводи в касаційній скарзі, рішення судів щодо застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, після досягнення 55 річного віку звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Хмільнику та Хмільницькому районі з заявою про призначення пенсії відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Загальний стаж роботи позивача згідно трудової книжки складає понад 36 років. З 14 квітня 1982 року по 01 листопада 1992 року та з 15 грудня 1998 року по 11 жовтня 2011 року ОСОБА_2 працював на посаді майстра по новому будівництві у Хмільницькій районній шляховій ремонтній будівельній дільниці та з 02 жовтня 1992 року по 26 січня 1996 року на посаді майстра по будівництву автомобільних доріг Хмільницького ДБД Фірми "Агропромшляхбудіндустрія", що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, довідкою філії "Хмільницький райавтодор" №15 від 06.06.2014 та довідкою фірми "Агропромшляхбудіндустрія" №52 від 15 травня 2014 року про заробітну плату для обчислення пенсії.

Листом управління Пенсійного фонду України в м. Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області від 24.06.2014 №943/06-30/02 повідомлено позивача у відмові в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки при розрахунку пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах склав 10 років 04 місяці 08 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком при досягненні 55-ти річного віку. Зокрема позивачу зараховано періоди з роботи позивача на посаді майстра по новому будівництву у Хмільницькій РШБД за період з 15 квітня 1982 року по 31 грудня 1991 року та з 01 січня 1992 року по 21 серпня 1992 року. Період роботи з 22.08.1992 по 11.10.2011 не зарахований до пільгового стажу, тому що позивачем не надано довідки на підтвердження пільгового стажу.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутність атестації робочого місця, на якому працював позивач не позбавляє його права на пільгове пенсійне забезпечення, а тому, не може бути обмежене через порушення адміністрацією підприємства порядку проведення атестації робочих місць.

Проте з такими висновками судів цілком погодитись неможливо.

Відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМ України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію; рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року №21-519а14.

Пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці №442 встановлено, що проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років

Водночас судами попередніх інстанцій не було встановлено коли вперше після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, була здійснена атестація на Фірмі"Агропромшляхбудіндустрія".

Колегія суддів зазначає, що вказаним обставинам суд попередніх інстанцій належної правової оцінки не надали, а тому ухвалене ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалені у даній справі судові рішення названим вимогам процесуального закону не відповідають.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій під час прийняття рішення по суті спору у даній справі було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені апеляційною інстанцією, рішення у справі підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області про призначення пенсії - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді А.Ф. Загородній

М.М. Заїка