Справа № 2а-6982/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ К/9991/12067/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства «DTP»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року

у справі № 2а-6982/10/2670

за позовом Закритого акціонерного товариства «DTP»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Закрите акціонерне товариство «DTP» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва (далі - відповідач) про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 квітня 2010 року № /0 та № /0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ЗАТ «DTP», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу ДПІ у Печерському районі м. Києва, посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Печерському районі м. Києва була проведена невиїзна документальна перевірка ЗАТ «DTP» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Будроост» за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої був складений № 191/23-10/22949472 від 13 квітня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги: пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток за 9 місяців 2008 року на суму 7675,00 грн.; підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість за серпень 2008 року на суму 6140,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: позивач неправомірно включив до складу валових витрат 3 кварталу 2008 року вартість придбаного у ТОВ «Будроост» товару (електродвигуна), а податок на додану вартість, сплачений у складі вартості придбаного товару, до складу податкового кредиту, з огляду на те, що: рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2009 року у справі № 2-3377/09 було визнано недійсним статут ТОВ «Будроост» недійсним з часу реєстрації, тобто з 04 грудня 2007 року, та реєстрацію ТОВ «Будроост» в якості платника податку на додану вартість з моменту видачі свідоцтва, тобто з 26 січня 2008 року; свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Будроост» було анульовано актом ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 20 липня 2009 року № 1148/15-238; ТОВ «Будроост» за юридичною та фактичною адресою не знаходиться; ОСОБА_1, який значиться засновником, директором та головним бухгалтером товариства, дав пояснення, в яких вказав, що про те, що він являються посадовою особою вказаного товариства він дізнався після запрошення до правоохоронних органів, ніяких документів фінансово-господарської діяльності вказаного товариства не підписував, участі у формуванні статутного фонду товариства не приймав; згідно документів податкової звітності за період діяльності ТОВ «Будроост» відповідно до розрахунку комунального податку за 4 квартал 2008 року рядок «кількість працівників» прокреслений, згідно декларації з податку на прибуток рядок 04.10 «Витрати на поліпшення основних фондів» прокреслений, додаток К1 до декларації з податку на прибуток за 11 місяців 2008 року не поданий; з урахуванням документів, наданих до перевірки, кредиторська заборгованість ЗАТ «DTP» перед ТОВ «Будроост» складає 36840,00 грн. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що господарські операції між ЗАТ «DTP» та ТОВ «Будроост» мають безтоварний характер та не спрямовані на реальне настання наслідків, обумовлених ними, а виписані зазначеним контрагентом первинні бухгалтерські документи не можуть бути прийняті до уваги як первинні бухгалтерські документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

26 квітня 2010 року ДПІ у Печерському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ЗАТ «DTP» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток у розмірі 11513,00 грн., у тому числі: 7675,00 грн. - за основним платежем, 3838,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

26 квітня 2010 року ДПІ у Печерському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ЗАТ «DTP» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 9210,00 грн., у тому числі: 6140,00 грн. - за основним платежем, 3070,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не була доведена реальність господарських операцій з ТОВ «Будроост», оскільки встановлені перевіркою та в процесі розгляду справи обставини свідчать неможливість реального здійснення вказаним суб'єктом господарювання операції з поставки позивачу товару, з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення підприємницької діяльності, відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За приписами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті

Згідно з абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Отже, умовами реалізації права платника на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердженість цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак, критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження правомірності формування валових витрат та податкового кредиту по господарських операціях з придбання у ТОВ «Будроост» товару (електродвигуна), позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання такої господарської операції, як-то: документи, які б підтверджували оплату вартості такого товару (з урахуванням податку на додану вартість), докази оприбуткування такого товару та його використання у господарській діяльності, докази транспортування товару та/або відомості про особу, яка здійснювала доставку цього товару тощо.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, під час проведення перевірки позивач на підтвердження виконання господарської операції з придбання товару у ТОВ «Будроост» та на підтвердження правомірності формування валових витрат та податкового кредиту за цією господарською операцією надав органу державної податкової служби рахунок-фактуру, видаткову та податкову накладні, в яких вказано, що особою, яка склала та підписала зазначені первинні бухгалтерські документи, є ОСОБА_1

Разом з цим, матеріали справи містять належним чином засвідчену копію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2009 року у справі № 2-3377/09 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Будроост», за участі третіх осіб - ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання установчих документів недійсними, яким позов було задоволено частково та визнано недійсним статут ТОВ «Будроост» недійсним з часу реєстрації, тобто з 04 грудня 2007 року, та реєстрацію ТОВ «Будроост» в якості платника податку на додану вартість з моменту видачі свідоцтва, тобто з 26 січня 2008 року (арк. справи 100-102).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, засновником, директором та головним бухгалтером статут ТОВ «Будроост» значиться ОСОБА_1 (арк. справи 40, 69-70).

Таким чином, суди попередніх інстанцій правомірно виходили з того, що за встановлених обставин та з огляду на ненадання позивачем документів, які б підтверджували оплату вартості придбаного товару, його оприбуткування та використання у господарській діяльності, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ЗАТ «DTP» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2010 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства «DTP» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна