Справа № 815/7049/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7049/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Тулби О.О., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, Одеська міська рада про визнання дій незаконними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 або позивач) до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3), Одеська міська рада (надалі - ОМР), в якому позивач просить суд: визнати дії Реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області щодо відмови у проведенні державної реєстрації прав на частину будинку АДРЕСА_1, що знаходиться у спільній частковій власності, ОСОБА_1 за заявою її представника за довіреністю ОСОБА_4, - незаконним; скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №17008574 від 06.11.2014 р.; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції в Одеській області провести державну реєстрацію прав на буд. АДРЕСА_1, що знаходиться у спільній частковій власності, ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що її представник звернувся до Реєстраційної служби з метою проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, але державним реєстратором прав на нерухоме майно Тулбою О.О. 06.11.2014р. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації, вмотивоване тим, що подані для проведення державної реєстрації прав документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Втім, на думку позивача, таке рішення є незаконним та обмежує її права як власника майна у зв'язку з тим, що, як зазначає позивач, подані документи цілком і повністю посвідчують права ОСОБА_1 як власника та дають змогу упевнитись у тому, що ОСОБА_1 володіє часткою будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. При цьому позивач зазначила, що оригінали документів нею втрачені, але відповідно до копії свідоцтва про право власності на домоволодіння від 02.08.2002р., житловий будинок АДРЕСА_1 складався із загальної площі 249,3 кв.м. та житлової площі 107,9 кв.м. В той час як згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, загальна площа будинку - 263,6 кв.м, житлова - 106,6 кв.м. Таку розбіжність позивач пояснила тим, що у 2014 її сусідка, з якою ОСОБА_1 володіє будинком на праві спільної приватної власності, зробила прибудову, а тому загальну площу будинку збільшено.

В ході розгляду справи здійснено заміну позивача - Реєстраційну службу Головного управління юстиції в Одеській області - на належного - Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції (надалі - Реєтраційна служба) та залучено до участі у справі в якості другого відповідача державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Тулбу О.О. (надалі - державний реєстратор).

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити їх, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник Реєтраційної служби в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Державний реєстратор в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заперечення на позовну заяву та клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник Одеської міської ради до суду не прибув. Подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Третя особа ОСОБА_3 до суду не з'явилася. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Заяв чи клопотань про неможливість прибути до суду не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Представники сторін проти продовження розгляду справи в письмовому провадженні не заперечували.

Як зазначено представником Реєстраційної служби у письмових запереченнях проти позову, остання не погоджується з позовними вимогами та вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, а також нормам законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з огляду на наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Під час розгляду поданих представником позивача документів державним реєстратором Тулбою О.О. встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містилися відомості про житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, однак у вказаному реєстрі загальна площа будинку складає 263,6 кв.м., житлова - 106,6 м.кв. При цьому відповідно до копії свідоцтва про право власності на 1/5 частку будинку, загальна площа будинку становить 249,3 кв.м., житлова - 107,9 кв.м. Крім того, представник відповідача зазначив, що в інформаційних базах взагалі відсутні відомості про інших співвласників вказаного будинку, крім ОСОБА_3, яка є власницею 1/10 частини цього будинку. Тому державний реєстратор, приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, на думку представника відповідача, вірно зазначив про відсутність змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

В свою чергу, державний реєстратор у письмових запереченнях на позовну заяву вказала, що позивачем подано заяву про державну реєстрацію права власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, з метою одержати свідоцтво про право власності взамін втраченого свідоцтва, виданого органом місцевого самоврядування. Втім, між поданою копією свідоцтва про право власності та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено розбіжності щодо загальної та житлової площі будинку. Таким чином, на думку державного реєстратора, вказані юридичні обставини позбавляють можливості встановити відповідність заявлених прав поданим документам, та здійснити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на відповідний об'єкт нерухомості та видачу свідоцтва про право власності на заміну втраченого.

Дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступні факти та обставини.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Згідно свідоцтва про право власності від 02.08.2002р. №020886, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/5 домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 та в цілому складається з трьох житлових будинків літ «А», «Б», «В», загальною площею 249,3 кв.м., житловою площею 107, 9 кв.м., сараю літ «Г», вбиральні літ. «Е», відображених у технічному паспорті від 17.05.2002р.

Судом також встановлено, що 1/10 частка будинку за адресою АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №24915091 від 30.07.2014р. (а.с.12).

20.10.2014р. представником позивача ОСОБА_4 до Реєстраційної служби подано заяву про реєстрацію права спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 72).

Згідно картки прийому заяви №16609819, до заяви подано: документи суб'єкта права та проплати, серія та номер: бн виданий 20.10.2014р., видавник: заявник; свідоцтво про право власності (2 копії), серія та номер: 020886, виданий 02.08.2002, видавник: ОМР; довідка (оригінал та копія), серія та номер: 440769.67.14, виданий 10.06.2014, видавники: КП «БТІ», газета, серія, номер: 24 (856), виданий 23.06.2014, видавник: Aviso.

06.11.2014р. державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №17008574 (надалі - оскаржуване рішення), вмотивоване тим, що відповідно до вже відкритого розділу Державного реєстру загальна та житлова площа відмінна від площі, виходячи з наданого представником позивача, копії свідоцтва про право власності (а.с.18).

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 6 Закону встановлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав відноситься проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації.

Положеннями ст. 15 Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868.

Згідно з п. 8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Пунктом 36 Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 37. Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, серед іншого, є: свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією.

Згідно з п. 20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 21 Порядку визначено, що на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на який заявлене вперше, державний реєстратор відкриває відповідний розділ у Державному реєстрі прав, присвоює реєстраційний номер такому об'єкту та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 22 Порядку державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Державного реєстру прав.

Відповідно до приписів ст. 20 Закону у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються на підставі рішення державного реєстратора у разі: 1) знищення об'єкта нерухомого майна; 2) поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна.

У випадках, установлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно (далі - свідоцтво), оформляє його у двох примірниках, які підписує і засвідчує печаткою (п. 24 Порядку).

Згідно з п. 28 Порядку Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Частиною 3 статті 24 Закону визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 52 - 56 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності, яке подавалося представником позивача до Реєстраційної служби, загальну площу будинку визначено величиною 249,3 кв.м., житлова - 107,9 кв.м. Водночас, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №24915091 від 30.07.2014, видане ОСОБА_3, та відомості з якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 25.06.2014р., тобто раніше, ніж позивачем подано заяву до Реєстраційної служби, загальна площа будинку за адресою АДРЕСА_1 становить 263,6 кв.м., житлова - 106,6 кв.м. (а.с. 11-12, 73-74).

Таким чином, судом встановлено невідповідність даних щодо площі об'єкту нерухомого майна, щодо реєстрації права спільної часткової власності на який позивачем подано заяву до Реєстраційної служби, у поданих документах та відомостях, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень раніше.

Крім того, представник позивача, надаючи пояснення суду, заявила, що, звертаючись до Реєстраційної служби, мала на меті отримати дублікат втраченого нею свідоцтва про права власності на домоволодіння, розташоване з а адресою АДРЕСА_1, натомість подала заяву про реєстрацію права власності та надала відповідачу документи, в яких зазначено площу будинку більше, ніж в утраченому свідоцтві.

За таких підстав суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, державний реєстратор діяв правомірно, дотримуючись вимог чинного законодавства, в поряду, у межах та спосіб, встановлений законом.

Відтак, на думку суду, адміністративний позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Тулби О.О., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, Одеська міська рада про визнання дій незаконними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Тулби О.О., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, Одеська міська рада про визнання дій незаконними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Токмілова

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Тулби О.О., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, Одеська міська рада про визнання дій незаконними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.