Справа № 826/11671/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

за участю:
представника позивачаКарпенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Ком" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.02.2014 №9.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивачем подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін.

В судове засідання з'явилася представник позивача, проти апеляційної скарги заперечувала та просила відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було проведено невиїзну позапланову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Ком" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю "Перітус Альянс" за період з 01.07.2013 по 30.09.2013, за результатами якої складено акт від 15.01.2014 №21/26-55-22-07/30370334, згідно з висновками якого, контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 201.4, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 165052,00 грн.

Такі висновки мотивовано відсутністю реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ "Перітус Альянс", що, на думку відповідача, свідчить про неправомірність формування останнім сум податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах із зазначеним контрагентом у періоді, щодо якого здійснювалася перевірка.

На підставі висновків акту від 15.01.2014 №21/26-55-22-07/30370334, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.02.2014 №9, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 206315,00 грн. у тому числі: 165052,00 грн. - основний платіж, 41263,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем незаконно та необґрунтовано, позивач звернувся до суду із позовом про його скасування. В обґрунтування власної позиції зазначив, що висновки податкового органу в акті від 15.01.2014 №21/26-55-22-07/30370334 щодо відсутності факту реальності фінансово-господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Перітус Альянс", є помилковими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято за відсутності для цього підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між товариством з обмеженою відповідальністю "Сільвер Ком" та товариством з обмеженою відповідальністю "Перітус Альянс" не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.02.2014 прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Ком" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.02.2014 №9, підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже в даному випадку правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень повинен довести відповідач як суб'єкт владних повноважень.

В той же час, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що фінансово-господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом ТОВ "Перітус Альянс" виникли на підставі укладеного ними договору про надання послуг контакт-центру від 01.07.2013 №24/13, відповідно до якого виконавець зобов'язується надавати послуги з організації та здійснення вхідних та вихідних телефонних дзвінків, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати вказані послуги.

За змістом підпунктів 1.2 - 1.6 даного Договору послуги з організації та здійснення вхідних та вихідних телефонних дзвінків (далі - Послуги) надаються Виконавцем з метою надання запитуваної інформації Абонентам та проведення опитування та анкетування їх для Замовника, та/або з метою актуалізації Бази даних Замовника, та/або з метою здійснення інформування Абонентів.

Послуги за Договором полягають в здійсненні Виконавцем інсталяції проекту, координації Виконавцем проекту та наданні Виконавцем послуг контакт-центру.

Координація проекту за загальним правилом включає: внесення необхідних коригувань до Алгоритму здійснення дзвінків та/або Сценарію розмови; підтримка необхідними засобами якості Послуг; забезпечення здійснення дзвінків Операторами контакт-центру; формування, підготовка та повідомлення за письмовим запитом Замовника статистичних даних про кількість і тривалість дзвінків Абонентам; здійснення періодичного інструктажу Операторів контакт-центру.

Інсталяція проекту включає: адаптування Алгоритму здійснення дзвінків та Сценарію розмови (якщо Алгоритм здійснення дзвінків та Сценарій розмови надається Замовником) або розробка Алгоритму здійснення дзвінків та Сценарію розмови (якщо Алгоритм здійснення дзвінків та Сценарій розмови не надається Замовником); формування Бази Абонентів відповідно до критеріїв, вказаних Замовником; підготовка та налаштуванні інструментів, задіяних для здійснення дзвінків та надання Послуг, інтеграція з CRM; здійснення початкового інструктажу Операторів контакт-центру.

Надання послуг контакт-центру включає здійснення дзвінків за Базою Абонентів та виконання Сценарію розмови.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність належним чином оформлених первинних документів не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування валових витрат підприємства чи правомірність включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

На підтвердження реального руху активів в процесі здійснення господарських операції за цим договором позивачем надано суду копії: договору про надання послуг контакт-центру від 01.07.2013 №24/13; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди.

З наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що до видів економічної діяльності позивача віднесено діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування (69.20).

В ході розгляду апеляційної скарги, представник позивача у судовому засіданні 19.02.2015 пояснила, що ТОВ "Сільвер Ком" надає консультативні послуги та довідкову інформацію з різних питань, працюючи як контакт центр, тобто шляхом надання відповідей на телефонні дзвінки. При цьому конкретного кола питань, щодо яких надає інформацію позивач, не визначено.

Також представник зазначила, що необхідність залучення ТОВ "Перітус Альянс" для надання послуг, які власне надає позивач, виникла у зв'язку із великим навантаженням та неможливістю самостійно забезпечити надання цих послуг.

З цього приводу судова колегія звертає увагу, що із наявних в матеріалах справи документів не вбачається, а присутня у судовому засіданні представник позивача не змогла пояснити з яких саме питань, або за отриманням якої саме інформації можливо було звернутися до позивача або його контрагента, що надавав послуги контакт-центру, а також те, яким чином імовірним користувачам послуг (абонентам) можна дізнатися номер телефону позивача або його контрагента.

Отже, судова колегія зазначає, що позивачем не доведено обставин щодо необхідності залучення ТОВ "Перітус Альянс" для надання послуг контакт-центру та використання цих послуг позивачем у власній господарській діяльності.

Крім того, досліджуючи надані позивачем акти здачі-прийняття робіт, зважаючи на характер наданих позивачу послуг, а також періоди їх надання, колегія суддів звертає увагу, що платником жодним чином не обґрунтовано сплачених ним за ці послуги сум коштів.

Так, згідно з актами здачі-прийняття робіт від 30 та 31 липня 2013 року (№№649, 650), позивач за приймання телефонних дзвінків мав сплатити контрагенту 27 376,00 грн. (ПДВ 4562,67 грн.) та 343 926,00 грн. (ПДВ 57321,00 грн.) відповідно.

У відповідності до актів від 30 та 31 серпня (№№ 867, 868) - 9360,00 грн. (ПДВ 1560,00 грн.) та 213102,00 грн. (ПДВ 35517,00 грн.) відповідно.

Згідно з актом від 30 вересня 2013 року № 723, позивач за приймання вхідних дзвінків та організацію вихідних дзвінків мав сплатити 396 546,00 грн. (ПДВ 66091,00 грн.)

При цьому доказів на підтвердження факту здійснення оплати та відображення цих операцій у власному бухгалтерському обліку позивачем не надано.

Крім того, як було зазначено вище, за умовами Договору послуги полягають в здійсненні Виконавцем інсталяції проекту, координації Виконавцем проекту та наданні Виконавцем послуг контакт-центру. Визначення вказаних понять наведені у пунктах 1.4 та 1.5 Договору.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі в розумінні статті 70 КАС України докази на підтвердження обставин, щодо здійснення контрагентом позивача інсталяції проекту або координації проекту, зокрема: внесення необхідних коригувань до Алгоритму здійснення дзвінків та/або Сценарію розмови; підтримка необхідними засобами якості Послуг; забезпечення здійснення дзвінків Операторами контакт-центру; формування, підготовки та повідомлення за письмовим запитом Замовника статистичних даних про кількість і тривалість дзвінків Абонентам; здійснення періодичного інструктажу Операторів контакт-центру; адаптування Алгоритму здійснення дзвінків та Сценарію розмови (якщо Алгоритм здійснення дзвінків та Сценарій розмови надається Замовником) або розробка Алгоритму здійснення дзвінків та Сценарію розмови (якщо Алгоритм здійснення дзвінків та Сценарій розмови не надається Замовником); формування Бази Абонентів відповідно до критеріїв, вказаних Замовником; підготовка та налаштуванні інструментів, задіяних для здійснення дзвінків та надання Послуг, інтеграція з CRM; здійснення початкового інструктажу Операторів контакт-центру.

Так само відсутні докази на підтвердження здійснення контрагентом дзвінків за Базою Абонентів та виконання Сценарію розмови.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що матеріалами справи не підтверджуються обставини щодо реальності задекларованих господарських операцій, наявності ділової мети у розглядуваних операціях, а також те, що об'єктивний зміст вчинених операцій відповідає задекларованому.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що в даному випадку обставини про порушення податкової дисципліни ТОВ "Перітус Альянс" не досліджувалися, в той же час, саме позивачем, як суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, не доведено правомірності та обґрунтованості формування сум податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах із ТОВ "Перітус Альянс" у періоді, щодо якого здійснювалася перевірка.

Наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується реальність здійснення господарських операцій і досягнення позивачем законної мети її здійснення, не доведено і дійсного руху активів між учасниками відповідних операцій, тобто, у колегії суддів відсутні підстави для висновку, що об'єктивний зміст операцій позивача із вказаними контрагентами відповідає задекларованому.

В той же час висновки акту перевірки Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві від 15.01.2014 №21/26-55-22-07/30370334 про порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема щодо відсутності реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ "Перітус Альянс", що свідчить про неправомірність формування останнім сум податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах із зазначеним контрагентом у періоді, щодо якого здійснювалася перевірка, знайшли своє підтвердження, що свідчить про наявність у відповідача підстав для прийняття оскаржуваного у даній справі рішення від 06.02.2014 №9.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно.

Підсумовуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом першої інстанції всупереч вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з неповним з'ясуванням обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Ком" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Ком" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддіА.Б Парінов

О.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.