Справа № 826/16965/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві Державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві Державної адміністрації встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу йому посвідчення інваліда війни.

Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації повідомило позивача про відсутність підстав у наданні статусу інваліда війни.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що позивач довів правомірність та обґрунтованість своїх позовних вимог, проте відповідачем безпідставно відмовлено у видачі посвідчення «інвалід війни».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Право на отримання посвідчення «інвалід війни»та передбачені ним пільги позивач має відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до його вимог особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесені до інвалідів війни.

Зазначеним Законом передбачено, що для отримання статусу «інваліда війни» необхідно: наявність інвалідності, отриманої внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, підтвердження участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось відповідачем, позивач ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, та як безпосередній учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням загальнодержавного зразку НОМЕР_1 та вкладкою до нього НОМЕР_2. Внаслідок участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач в 2009 році отримав другу групу інвалідності довічно, яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії КВ-1 № 008219 (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що до заяви позивач додав довідку медико-соціальної експертної комісії, в якій зазначена група та причина інвалідності, та документи, які підтверджують його участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань цивільної оборони, в тому числі - довідку, видану Головним управлінням з питань надзвичайних ситуацій Київської міської державної адміністрації № 179 від 30.12.2011 р., якою підтверджується участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (евакуація населення) у складі невоєнізованого формування цивільної оборони автотранспортного підприємства 09126 Київського управління пасажирського автотранспорту.

Отже, колегія суддів погоджується, що позивачем було надано всі необхідні документи, які доводять наявність у нього права на отримання статусу та посвідчення «інвалід війни».

Таким чином, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що у відповідності до вимог нормативно-правових документів з питань Цивільної оборони колишнього СРСР, які діяли на момент аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема - це накази заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 р. (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. (Настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до їх складу в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років та жінки віком від 16 до 55 років.

Системних аналіз вище зазначених нормативно-правових документів, дають право вважати доведеним факт зарахування позивача та перебування його у складі формування цивільної оборони автотранспортного підприємства 09126 Київського управління пасажирського автотранспорту.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.94 № 302 передбачено, що "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Враховуючи ті обставини, що судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом 2 групи через захворювання, пов'язане із роботами по ліквідації цієї аварії, брав участь у таких роботах у складі формувань Цивільної оборони, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позивач має право на встановлення йому статусу інвалід війни, і як наслідок та з метою захисту прав позивача на отримання посвідчення інваліда війни, а тому відмова відповідача у видачі йому такого посвідчення є незаконною.

Крім того, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги посилання відповідача на те, що підставою для видачі такого свідоцтва необхідна довідка МСЕК, яка б містила посилання на участь особи в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, оскільки відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесені до інвалідів війни.

Виходячи з наведеного, а також системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Що стосується пропуску строків звернення до суду, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 1 ст.100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Так, з оскаржуваного рішення вбачається, що суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду, та поновив строки звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до норми ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини». Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод»і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

За ч.1 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи ту обставину, що, позивач, зважаючи на інвалідність та вік був позбавлений можливості вчасно оскаржити дії відповідача, то колегія суддів вважає, що нерозгляд по суті позовних вимог адміністративного позову є фактичним обмеженням його у доступі до суду та вирішенні його справи.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 165, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 19 лютого 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.