Справа № К/9991/20841/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ К/9991/20841/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представника відповідача - Руденка І.С.,

представника Генеральної прокуратури України - Бараненка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Черкаси

та заяву Прокуратури міста Черкаси про приєднання до касаційної скарги

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року

у справі № 2-5117/10/2370

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у місті Черкаси

за участю Прокуратури міста Черкаси

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Черкаси (далі - відповідач) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 18 жовтня 2010 року.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року позов було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкаси № /0 від 18 жовтня 2010 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Черкаси, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У заяві про приєднання до касаційної скарги Прокуратура міста Черкаси підтримала вимоги касаційної скарги ДПІ у м. Черкаси та просила їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників відповідача та Генеральної прокуратури України, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга та заява про приєднання до касаційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПА у Черкаській області провела невиїзну документальну перевірку суб'єкта господарської діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 з питань повноти визначення податку на додану вартість при здійсненні операцій з ТОВ «Будмонтажмастер» за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої був складений акт № 14/35-НОМЕР_1 від 30 вересня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», частин 1,2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до заниження податку на додану вартість» на загальну суму 835456,00 грн., у тому числі: за червень 2008 року 252606,00 грн., за липень 2008 року - 582850,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду податок на додану вартість у сумі 835456,00 грн. по господарських операціях з придбання у ТОВ «Будмонтажмастер» сухого сиру «Пептон», оскільки згідно пояснень громадянина ОСОБА_4, який у період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року значився директором ТОВ «Будмонтажмастер», він не має відношення до фінансово-господарської діяльності вказаного товариства, з урахуванням того, що в постанові про порушення кримінальної справи від 30 березня 2009 року було вказано, що згідно проведених сектором з техніко-криміналістичного забезпечення в Оболонському РУ НДЕКЦ при ГУ МВС України у м. Києві судово-почеркознавчих досліджень від 25 березня 2009 року за №№ 385, 387, 389, 384, 391 та від 28 березня 2009 року №№ 386, 388, 390 встановлено, що підписи в документах податкової звітності, поданої до ДПІ в Оболонському районі м. Києва, складених та підписаних від імені відповідальної особи - керівника ТОВ «Будмонтажмастер», виконані не відповідальною особою, визначеною в установчих документах та документах податкової звітності, а різними особами. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що первинні бухгалтерські, виписані ТОВ «Будмонтажмастер», не можуть бути прийняті до уваги як первинні бухгалтерські документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та, як наслідок, не дають позивачу права на формування податкового кредиту.

18 жовтня 2010 року ДПІ у м. Черкаси на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», визначила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 1253184,00 грн., у тому числі: 835456,00 грн. - за основним платежем, 417728,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що визначення податковим органом позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення є безпідставним, оскільки фізична особа - підприємець ОСОБА_3 правомірно включила до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду суми податку на додану вартість по господарських операціях з придбання у ТОВ «Будмонтажмастер», з огляду фактичне здійснення господарських операцій, а також зважаючи на те, що придбані у ТОВ «Будмонтажмастер» товари були реалізовані позивачем ТОВ «Виробниче об'єднання «Моліс», що не заперечувалось органом державної податкової служби. Також, суд виходив з того, постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 липня 2010 року у справі № 4/547/2010, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 серпня 2010 року, були скасовані постанови слідчого в ОВС слідчого відділу Прокуратури Черкаської області від 30 та 31 березня 2010 року про порушення кримінальних справ за фактом службового підроблення приватним підприємцем ОСОБА_3, за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України та за фактом умисного ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1.6-1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом; податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язує виникнення у платника податку на додану вартість права на включення сплачених ним сум податку до податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що: господарські операції з придбання у ТОВ «Будмонтажмастер» сухого сиру «Пептон» мали реальний характер, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: податковими накладними і банківськими виписками, перелік та реквізити яких наведені на 4 аркуші акту перевірки, експертним висновком Випробувального центру центральної державної лабораторії ветеринарної медицини № 1231/08 від 14 липня 2008 року, ветеринарними свідоцтвами (арк. справи 62-67); в подальшому придбані у ТОВ «Будмонтажмастер» товари були реалізовані позивачем ТОВ «Виробниче об'єднання «Моліс», що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: податковими і видатковими накладними, банківськими виписками, перелік та реквізити яких наведені на 5 аркуші акту перевірки, з урахуванням того, факт виконання сторонами зобов'язань органом державної податкової служби не заперечувався та знайшов своє підтвердження у акті перевірки.

Також, матеріали справи містять постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 липня 2010 року у справі № 4/547/2010, залишену без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 серпня 2010 року, якою були скасовані постанови слідчого в ОВС слідчого відділу Прокуратури Черкаської області від 30 та 31 березня 2010 року про порушення кримінальних справ за фактом службового підроблення приватним підприємцем ОСОБА_3, за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України та за фактом умисного ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України (арк. справи 33-37).

Крім іншого, матеріали справи містять пояснення ОСОБА_4, в яких вказано, що у період з жовтня 2007 року по липень 2009 року він працював на посаді директора ТОВ «Будмонтажмастер» та вів фінансово-господарську діяльність його товариства (арк. справи 86), довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 29 листопада 2010 року, зі змісту якої вбачається, що у періоді виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ «Будмонтажмастер» вказане товариство було належним чином зареєстрованою юридичною особою, відомості про підтвердження інформації про юридичну особу мали статус «підтверджено» (арк. справи 116-119).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Черкаси та заява Прокуратури міста Черкаси про приєднання до касаційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Черкаси та заяву Прокуратури міста Черкаси про приєднання до касаційної скарги залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна