Справа № 2506/7461/12
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/800/2217/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2014 року

у справі № 2506/7461/2012

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові

про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові (далі - УПФУ в м. Чернігові) про визнання протиправними дії щодо відмови у перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 01.01.2012, в розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.12.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2014, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові здійснити ОСОБА_2 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме з 21.02.2012 в розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді апеляційного суду, яка складає 13 477, 80 грн. до зміни розміру заробітної плати працюючого судді та провести відповідну доплату. В іншій частині позовні вимоги залишено без розгляду.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, УПФУ в м. Чернігові оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти з мотивів порушення названими судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні в установленому статтею 2201 Кодексу адміністративного судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, на підставі Постанови Верховної Ради України від 03.03.2011 № 3090-VI ОСОБА_2 звільнена з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області 24.03.2011. Після виходу у відставку позивачу призначено щомісячне грошове утримання.

ОСОБА_2 звернулась до УПФУ в м. Чернігові із заявою про проведення перерахунку довічного грошового утримання судді, на підставі довідок про заробітну плату працюючого судді за відповідною посадою та відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій та статус суддів». В довідках зазначено, що станом на 01.01.2012 заробітна плата судді Апеляційного суду Чернігівської області становила 13 218,80 грн., а з 01.04.2012 - 13 477,80 грн.

Рішенням УПФУ в м. Чернігові від 07.6.2012 № 10763/05 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку з посиланням на те, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» проведення перерахунків щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці не передбачено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправомірність дій УПФУ в м. Чернігові щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким обґрунтованим висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції чинній на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Частиною третьою статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 07.07.2010 № 2453-VI встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011, частини третю і п'яту статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції, згідно з якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді (частина третя статті 138 Закону). Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (частина п'ята статті 138 Закону).

Таким чином, визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI , внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668 звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

Крім того, слід зазначити, що положення частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013.

Отже, аналізуючи зазначені норми, розрахунок розміру довічного грошового утримання позивача слід здійснювати з заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI.

Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованим висновком судів попередніх інстанції, що дії УПФУ в м. Чернігові щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є неправомірними.

Згідно з частиною третьою статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові відхилити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.