Справа № 804/9577/13-а
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2015 рокусправа № 804/9577/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника позивача: Малишевського Олексія Ігоровича,

представника третьої особи: Понтаплева Олександра Володимировича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нікопольського регіонального управління водних ресурсів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року

у справі за позовом Нікопольського регіонального управління водних ресурсів до Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області, Нікопольської об'єднаної державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідроспецбуд», в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування п. 2 обов'язкових вимог про усунення порушень від 20.06.2013 р. № 860-15/2062, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року у задоволенні позовних вимог Нікопольського регіонального управління водних ресурсів відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що висновок фінансового органу, викладений в акті перевірки є правомірним та обґрунтованим.

Згідно Ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року (а.с. 121-122) закрито провадження у даній справі за пунктом 2 позовних вимог про визнання еправомірними дій щодо включення до акту ревізії від 27.05.2013 року №860-22/10 інформації та висновків про заниження позивачем в обліку заборгованостей на загальну суму 1 227 962,58грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої Нікопольське регіональне управління водних ресурсів просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, суду пояснив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати та позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник третьої особи вимоги апеляційної скарги підтримав. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 28.03.2013 р. по 21.05.2013 р., відповідно до п. 2.20 Плану роботи Державної фінансової інспекції України на І квартал 2013 року, на підставі направлення від 28.03.2013 р., виданого начальником Нікопольської об'єднаної державної фінансової інспекції, службовими особами Нікопольської ОДФІ проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Нікопольського РУВР за період з 01.07.2010 р. по 31.12.2012 р. За результатами ревізії Нікопольською ОДФІ складено акт № 860-22/10 від 27.05.2013 р. (т. 1 а.с. 13-36).

При проведенні ревізії проведено зустрічну звірку одного з підрядників Нікопольського РУВР - ТОВ «Гідроспецбуд», за результатами якої складено довідку № 860-22/40з від 26.04.2013 р., яка підписана директором ТОВ «Гідроспецбуд» ОСОБА_3 із запереченнями (т. 1 а.с. 245-249).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Колегією суду апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року N 2939-XII, Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 499/2011.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 499/2011, зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп. 4 п. 4 Положення про Держфінінспекцію (Указ N 499/2011)).

Відповідно до п. 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію (Указ N 499/2011) установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року N 2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року справа N 21-40а14, від 13 травня 2014 року справа N 21-89а14, від 18.09.2014 року справа 332а14.

Суд першої інстанції розглядаючи даний позов з'ясував, що висновок фінансового органу, викладений в акті перевірки є правомірним та обґрунтованим. По своїй суті рішення суду першої інстанції є правильним, тому скасуванню не підлягає.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Нікопольського регіонального управління водних ресурсів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року у справі за позовом Нікопольського регіонального управління водних ресурсів до Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області, Нікопольської об'єднаної державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідроспецбуд», в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування п. 2 обов'язкових вимог про усунення порушень від 20.06.2013 р. № 860-15/2062 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна