Справа № 809/657/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/58004/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів у Івано-Франківській області правонаступника Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, як фізичної особи-підприємця, до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № та № від 18.12.2012 року.

Зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій та виконання договорів.

18 квітня 2013 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № та № від 18.12.2012 року визнано протиправними та скасовано.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що реальність господарських операцій ОСОБА_2 з контрагентами підтверджується первинними документами.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 3.12.2012 року ДПІ була здійснена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за господарськими операціями з контрагентом ТзОВ «Аметт» за період з 1.04.2007 року до 31.12.2009 року, за наслідками якої 5.12.2012 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що ОСОБА_2 у порушення вимог ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України № 13-19 від 26.12.1992 року «Про прибутковий податок з громадян», ст. 13 Інструкції про Прибутковий податок з громадян («Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю»), затвердженої наказом ГДПІ України № 12 від 21.04.1993 року, ст. 5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 року «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 19.1 ст. 19 Закону України № 889- IV від 22.05.2003 року «Про податок з доходів фізичних осіб», п. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 216 Цивільного кодексу України, внаслідок чого, на підставі п. 7.1 ст. 7 Закону України № 889-IV від 22.05.2003 року «Про податок з доходів фізичних осіб» - був донарахований податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік, у розмірі 119 231,78 грн.; а також у порушення пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.4.1, пп 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1, п. 7.5, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України № 168/97-Вр від 3.04.1997 року «Про податок на додану вартість», п. 1, 5 ст. 203, п. 1,2 ст. 215, ст. 216 Цивільного кодексу України - донарахований податок на додану вартість, у розмірі 163 333,00 грн., за період з листопада 2009 року до грудня 2009 року.

18 грудня 2012 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення № щодо збільшення ОСОБА_2 грошового зобов'язання з доходу фізичних осіб, у розмірі 119 231,78 грн.; № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 204 166,25 грн.

Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платниками податку з числа резидентів є суб'єкти господарської діяльності, бюджетні, громадські та інші підприємства, установи та організації, які здійснюють діяльність, спрямовану на отримання прибутку як на території України, так і за її межами.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 20.10.2009 року між ОСОБА_2 та TзOB «АМЕТТ» був укладений договір будівельного підряду № 20/10/09, відповідно до якого є виконання TзOB «АМЕТТ» будівельних робіт для ОСОБА_2 на будівництві багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

На підтвердження виконання підрядних робіт між сторонами договору був підписаний акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2009 року форми КБ-2В та довідка про вартість виконаних підрядних робіт і витрат за листопад 2009 року форми КБ-3.

Крім того, сторонами підписано відомість матеріалів та конструкцій до акту виконаних робіт та відомість машин та механізмів до акту виконаних робіт за листопад 2009 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що ОСОБА_2 був здійснений повний розрахунок за укладеними договорами. ДПІ були надані всі необхідні первинні бухгалтерські документи щодо ведення господарської діяльності ОСОБА_2

При здійсненні господарських операцій з ОСОБА_2 суб'єкти господарювання були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також були зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Згідно з пп. 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що якщо контрагентом не виконано свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на формування податкового кредиту у разі, коли цей платник має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, ДПІ не зазначила підстав для визнання зазначених договорів недійсними, у зв'язку з чим її твердження про нікчемність правочинів є безпідставними.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів у Івано-Франківській області відхилити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.