Справа № 2а-409/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року Справа № 7434/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року про залишення позовної заяви без руху в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2011 року Великоберезнянським районним судом Закарпастької області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання призначити недораховану, як «дитині війни», щомісячну державну соціальну допомогу та забезпечити її виплату у повному обсязі за 2011 рік, зобов'язати відповідача нараховувати і здійснювати виплату щомісячної соціальної допомоги у повному обсязі протягом усього часу дії Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій залишено без руху та надано строк для усунення недоліків п'ять днів з дня отримання копії ухвали.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що позивачем, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не зазначено докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом; не надано документу про сплату державного мита; текст позовної заяви викладено дрібним, важкочитабельним шрифтом; додані до позовної заяви копії належних позивачу документів, що посвідчують його особу, позивачем не завірено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану ухвалу та підтримати позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що обов'язок доказування, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України покладено на відповідача.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 107 КАС України (в редакції чинній на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 106 КАС України (в редакції чинній на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали) у позовній заяві зазначаються: 1. У позовній заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається позовна заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі; 4) зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору; про звільнення від оплати правової допомоги і забезпечення надання правової допомоги, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги; про призначення судової експертизи; про витребування доказів; про виклик свідків тощо; 6) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів. До позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, крім випадків подання адміністративного позову суб'єктом владних повноважень. Суб'єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов'язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу і третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів. До позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її підписання. Якщо позовна заява подається представником, то у ній зазначаються ім'я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є. Одночасно з позовною заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України (в редакції чинній на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Виходячи із змісту ухвали Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року недоліки позовної заяви, на думку суду першої інстанції полягають у наступному: не зазначено докази, про які відомо позивачу і які можуть бути використані судом; не надано документу про сплату державного мита; текст позовної заяви викладено дрібним, важкочитабельним шрифтом; додані до позовної заяви копії належних позивачу документів, що посвідчують його особу, позивачем не завірено.

Виходячи із змісту ст. 106 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що для постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху виявлені судом недоліки повинні бути такими, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження в адміністративній справі, тобто суд не повинен тлумачити положення Кодексу адміністративного судочинства України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Судом апеляційної інстанції досліджено зміст поданої позовної заяви, внаслідок чого суд апеляційної інстанції переконаний, що така за своїм змістом відповідає вимогам ч. 1 ст. 106 КАС України, а тому, висновок суду першої інстанції щодо незазначення позивачем доказів, про які йому відомо і які можуть бути використані судом свідчить про формальне ставлення суду до наданих йому Кодексом адміністративного судочинства України повноважень для залишення позовної заяви без руху.

Також на думку суду апеляційної інстанції слід зазначити, що адміністративне судочинство здійснюється, зокрема, з дотриманням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, закріпленого у ч. 4 ст. 11 КАС України - суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Поряд з цим, у матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем державного мита в розмірі 3 грн 40 к., а тому твердження суду першої інстанції про відсутність такої є безпідставним (а. с. 1).

Водночас, ст. 106 КАС України не містить вимог щодо шрифту позовної заяви, а тому, розмір такого не може бути перешкодою для відкриття провадження в справі.

Стосовно висновку суду першої інстанції про необхідність завірення документів, що посвідчують особу, то суд апеляційної інстанції зазначає, що долучені до матеріалів позовної заяви копії документів є доказами, а відповідно до ч. 2 ст. 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Таким чином, надання оцінки доказам не здійснюється на етапі перевірки позовної заяви на відповідність вимогам ст. 106 КАС України.

Встановлення належності та допустимості доказу здійснюється в подальшому в ході розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року Європейським Судом з прав людини вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції безпідставно обмежено реалізацію позивачем права на суд.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому таку слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 104-108, 158-160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 202, 204, 205, 206, ч. 2 ст. 211, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року про залишення позовної заяви без руху в справі № 2а-409/11 - скасувати.

Справу № 2а-409/11 направити для продовження розгляду до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей