Справа № 2а-1599/12/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Київ К/800/1846/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012

у справі № 2а-1599/12/2670

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2012 відмовлено у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_4.) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби (надалі - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі міста Києва ДПС) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № від 12.09.2011.

Суд першої інстанції дійшов висновку про непідтвердження реальності господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 скасовано постанову суду першої інстанції та винесено нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких обґрунтовує законність винесення оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Солом'янському районі міста Києва ДПС проведено позапланову виїзну перевірку суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_4 з питань правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «ЛОУ Консалт», ТОВ «Софтлайн Інтернешнл» за грудень 2010 року та з ТОВ «Розетка.УА» за січень 2011 року.

За результатами перевірки складено акт від 30.08.2011 № 9579/17-4-, в якому встановлено порушення пп.7.2.3, пп.7.2.6 п. 7.2, пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (надалі - Закон України «Про податок на додану вартість»), в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 93 839,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12.09.2011 про збільшення суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість: за основним платежем - 93 839,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 23 438,00 грн. За результатами адміністративного оскарження повідомлення-рішення № від 12.09.2011 залишено без змін.

За даними «Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України» протягом грудня 2010 року платником податків задекларовано податковий кредит з контрагентом з ТОВ «ЛОУ Консалт» у сумі 86 000,00 грн., з ТОВ «Софтлайн Інтернешнл» - у сумі 7 748,43 грн., протягом січня 2011 року платником податків задекларовано податковий кредит з контрагентом з ТОВ «Розетка. УА» у сумі 90,56 грн.

Податковий орган дійшов висновку про непідтвердження сум податкового кредиту позивача, посилаючись на дані, зазначені в акті Бориспільської ОДПІ від 30.03.2011 № 261/7/23-1/36429084 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ЛОУ Консалт» з питань достовірності визначення показників декларацій з ПДВ за грудень 2010 року, та дані акта перевірки ДПІ у Печерському районі міста Києва № 197/23-9/31991602 від 14.03.2011 щодо ТОВ «Софтлайн Інтернешнл», якими встановлено, що у ТОВ «ЛОУ Консалт» та ТОВ «Софтлайн Інтернешнл» відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні трудові ресурси, основні фонди, складські, торгівельної, виробничі приміщення, транспортні засоби.

Актом перевірки ТОВ «Розетка.УА» з питань дотримання податкового та іншого законодавства № 517/23-2/37193071 від 16.05.2011, складеним ДПІ у Печерському районі м. Києва, не встановлено факту передачі товарів (послуг) від ТОВ «Розетка.УА» до контрагентів-покупців у зв'язку з ненаданням для перевірки договорів про господарську діяльність та первинних документів.

Крім того, підставою для збільшення податкових зобов'язань позивача з податку на додану вартість став висновок податкового органу про наявність ознак нікчемності договорів, укладених позивачем із вказаними контрагентами.

Переглянувши судове рішення у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше, ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що до складу податкового кредиту підлягають включенню суми сплаченого (нарахованого) податку, що підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 даного Закону господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкової ознаки господарської операції, кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що вступив в дію з 01.01.2011, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правовий аналіз наведених норм дає підстави колегії суддів Вищого адміністративного суду України вважати, що юридичні наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, підтверджені належним чином оформленими документами.

Судами встановлено, що між ТОВ «ЛОУ Консалт» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір № 10/06-10 про надання послуг від 10.06.2010, предметом якого було надання клієнту посередницьких та консультаційних послуг щодо пошуку фірм клієнтів для участі в тендерах та укладенні договорів. Вартість послуг за цим договором складає 516 000,00 грн., в т. ч. ПДВ - 86 000,00 грн.

На виконання вищезазначеного договору ТОВ «ЛОУ Консалт» виписано позивачу податкову накладну, а суму ПДВ віднесено позивачем до податкового кредиту з ПДВ відповідного періоду.

Іншим контрагентом - ТОВ «Софтлайн Інтернешнл» виписано позивачу податкову накладну № 3515 від 28.12.2010 на виконання угоди поставки продукції (програмного забезпечення) на загальну суму 46 490,57 грн., в т.ч. ПДВ - 7 748,43 грн., на підставі якої позивачем збільшено податковий кредит в грудні 2010 року.

ТОВ «Розетка.УА» на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 виписано податкову накладну 19.01.2011 № 1859 на поставку товару на загальну суму 543,37 грн., у т.ч. ПДВ - 90,56 грн. На підставі зазначеної податкової накладної позивачем збільшено податковий кредит в січні 2011 року на суму 90,56 грн.

На підтвердження фактичного вчинення операцій позивача із його контрагентами, позивачем надано до матеріалів справи: договори, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), витяги з Книги обліку доходів і витрат відповідних періодів, виписки з банківського рахунку, видаткові накладні, акт № СІ-0003491 прийому-передачі програмного забезпечення в електронному вигляді, ліцензії на використання придбаного програмного забезпечення, оформлені на ім'я позивача, тощо.

Висновки податкового органу про відсутність у контрагентів можливості здійснювати господарську діяльність, ненадання ними до перевірок первинних документів не є підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки це не може вважатись підтвердженням наявності мети ухилення від сплати податків та отримання незаконної податкової вигоди позивачем.

Досліджені судами попередніх інстанцій первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності, тому колегія суддів вважає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 правильно сформувала податковий кредит з податку на додану вартість відповідних періодів за результатом проведення господарських операцій із вказаними контрагентами з дотриманням вимог Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України також не може погодитись із посиланнями відповідача на нікчемність укладених позивачем договорів, оскільки висновки про наявність мети укладання правочину, що порушує публічний порядок, може зробити лише суд в межах кримінального провадження, що має наслідком винесення вироку суду щодо конкретних суб'єктів та набуття чинності таким вироком. Укладені між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ТОВ «ЛОУ Консалт», ТОВ «Розетка.УА», ТОВ «Софтлайн Інтернешнл» договори не віднесено законом до нікчемних та відсутні судові рішення про визнання їх недійсними, відтак, наведене свідчить про передчасність висновків органу владних повноважень про наявність в діях позивача при укладанні договорів із зазначеними суб'єктами господарювання ознак порушення публічного порядку, удаваності з метою приховання сплати податків третіх осіб, отримання податкової вигоди, порушення конституційних прав, невідповідність інтересам держави та суспільства.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про недоведеність факту порушення податкового законодавства з боку позивача при формуванні податкового кредиту.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 у справі № 2а-1599/12/2670 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна