Справа № 2-а-30/12
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-30/12 Головуючий у 1-й інстанції: Букіна О.М. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації, Управління державного казначейства у Солом'янському районі міста Києва, третя особа - Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити виплату грошової допомоги по догляду за дитиною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Солом'янського районного суду міста Києва із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації, Управління державного казначейства у Солом'янському районі міста Києва, третя особа - Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до розміру прожиткового мінімуму; стягнути на її користь недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 18 006,00 грн. за період з вересня 2009 року по грудень 2011 року; зобов'язати відповідача сплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дитини віком до 6 років; зобов'язати Управління Державного Казначейства Солом'янського району міста Києва виконати безспірне негайне списання коштів з рахунків Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню виплат на її користь в сумі 18006,00 грн.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити її позов в повному обсязі.

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження окремих категорій адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті, передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостій цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною в справі копією свідоцтва про народження (а.с. 11).

Позивач на час виникнення спірних правовідносин перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації та щомісячно отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

На підставі заяви позивача від 16.09.2009р. їй була призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.09.2009 по ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно наказу про надання відпустки від 02.09.2009 №Т-03-АК із розрахунку 130,00 щомісячно.

01 вересня 2011 року позивач звернулася із заявою до відповідача, в якій просила повідомити про причини недоотримання нею допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, визначеному статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Проте листом Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації від 01.09.11 № У-502 позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку та виплаті вказаної допомоги у розмірі, визначеному статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», з посиланням на відсутність для цього належних підстав.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 23 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни в Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», зокрема:

- частину 1 ст. 15 цього Закону було викладено в такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень»;

- пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» викладено в такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками. з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

Згідно ч.2 ст. 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначається виключно Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Норми цього закону є пріоритетними щодо інших законів України.

Частиною 4 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі - Порядок) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751.

Згідно із підпунктом 3 пункту 1 Порядку умови призначення і виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначаються пунктами 17-24 цього Порядку.

Абзацом першим пункту 22 Порядку встановлено, що відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року -100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Абзацом 3 пункту 22 Порядку встановлено, що для призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, подається в установленому порядку довідка про склад сім'ї та декларація про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім'ї).

Абзац перший і третій пункту 22 із змінами, внесеними згідно із постановою Кабінету Міністрів України "Питання призначення і виплати допомоги сім'ям з дітьми" від 22 лютого 2008 року № 57.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надавались відомості про склад та дохід сім'ї, а тому відсутні підстави вважати неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130,00 грн.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог даного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.