Справа № К/9991/3091/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/3091/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Кочана В.М.,
Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства житлово-комунального господарства Любарської селищної ради Житомирської області про стягнення санкцій, за касаційною скаргою Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2010 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2009 року Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути з Комунального підприємства житлово-комунального господарства Любарської селищної ради Житомирської області адміністративно-господарські санкції у розмірі 17560 гривень за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2008 році, та пеню за порушення терміну їх сплати у розмірі 386,10 гривень.

На обґрунтування позову послалося на те, що Комунальне підприємство житлово-комунального господарства Любарської селищної ради Житомирської області в порушення статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХII (далі - Закон № 875-ХII) не забезпечило установленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак відповідно до статті 20 цього Закону відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2010 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач здійснив усі передбачені чинним на момент виникнення спору законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів на своєму підприємстві, а тому на нього не може бути покладена відповідальність, передбачена статтею 20 Закону № 875-ХІІ.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2010 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи та іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що Комунальним підприємством житлово-комунального господарства Любарської селищної ради Житомирської області до Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2008 рік за формою № 10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 45 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХII, становить 2 особи. Фактично у 2008 році Комунальним підприємством житлово-комунального господарства Любарської селищної ради Житомирської області працевлаштовано двох інвалідів, а саме: ОСОБА_4, який відпрацював 3 місяці, та ОСОБА_5, який відпрацював 1 місяць.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону № 875-ХII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно частини 1 статті 20 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У відповідності до статті 18 Закону № 875-XII (у редакції до 18 березня 2006 року) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» від 23 лютого 2006 року № 3483-IV зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон № 875-XII доповнено статтею 181, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Згідно частини 4 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, є підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Комунальне підприємство житлово-комунального господарства Любарської селищної ради Житомирської області щоквартально подавало до Житомирського міського центру зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування, шляхом подання звітів за формою 3-ПН.

При таких обставинах, Комунальне підприємство житлово-комунального господарства Любарської селищної ради Житомирської області в повному обсязі не виконало вимоги по щомісячному інформуванню державних органів щодо створення робочих місць та наявності вакансій для працевлаштування інвалідів, ним фактично не виконано норматив по працевлаштуванню інвалідів, про що свідчить звіт відповідача форми № 10-ПІ, що позбавило компетентний державний орган направити інвалідів для працевлаштування, а його посилання на те, що ним зроблено все від нього залежне для працевлаштування інвалідів є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону № 875-XII, та пені за порушення терміну їх сплати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З огляду на те, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2010 року скасувати і прийняти по справі нову постанову, якою позов задовольнити. Стягнути з Комунального підприємства житлово-комунального господарства Любарської селищної ради Житомирської області адміністративно-господарські санкції у розмірі 17560 гривень за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2008 році, та пеню за порушення терміну сплати цих санкцій у розмірі 386,10 гривень.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Кочан В.М.

Олексієнко М.М.