Справа № 872/16958/13
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2015 рокусправа № 804/10363/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Нагорної Л.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 12 листопада 2013 року,

у справі № 804/10363/13-а

за позовом ОСОБА_1,

до відповідача Державної інспекції сільського господарства

у Дніпропетровській області,

до відповідача Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради,

третя особа ОСОБА_3

про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, -

встановив: ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ОСОБА_3, звернулася з позовом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області (далі - Відповідач-1), та до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради (далі - Відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила:

визнати неправомірними дії та бездіяльність Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області під час виконання доручення Державної інспекції сільського господарства України від 26.02.2013р. № 6-3-6/298-13, розгляду її заяви від 18.02.2013 року № С-47/13-30 щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства громадянином ОСОБА_3 на території домоволодіння № 36 по вулиці Верешагіна у місті Дніпропетровську та здійснення повторної перевірки дотримання вимог земельного законодавства гр. ОСОБА_3 на території домоволодіння АДРЕСА_1;

зобов'язати Державну інспекцію сільського господарства у Дніпропетровській області здійснити перевірку дотримання гр. ОСОБА_3 вимог земельного законодавства, у процесі якої залучити відповідного фахівця (геодезиста) для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості); визначити розмір території, самовільно зайнятої ОСОБА_3 шляхом встановлення хвіртки біля сараю домоволодіння АДРЕСА_2; визначити розмір збитків, завданих ОСОБА_3 самочинним захопленням частини земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2; спонукати ОСОБА_3 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, що відноситься до домоволодіння АДРЕСА_2, шляхом демонтажу незаконно встановленої хвіртки;

визнати неправомірними дії та бездіяльність Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради під час розгляду її заяв від 08.02.2013р. та 15.02.2013р. щодо протиправних дій ОСОБА_3;

зобов'язати Індустріальну районну у місті Дніпропетровську раду розглянути на Комісії з питань розгляду земельних спорів її заяву від 15.02.2013 року, а результати роботи цієї комісії розглянути на засіданні ради і прийняти відповідне рішення.

Вважає, що Відповідач-1 (Держінспекція) неналежним чином виконав свої обов'язки, оскільки, виходячи на місце розташування спірної земельної ділянки, зробив заміри неналежним спеціальним приладом (рулеткою), не витребував у ОСОБА_3 технічного звіту або проекту землеустрою на цю ділянку та не вчинив ніяких дій щодо відновлення, тим більше закріплення меж домоволодіння АДРЕСА_1. А Відповідач-2 ( Індустріальна рада) самоусунувся від розгляду її заяв від 08.02.13 та 15.02.13, так як заяви розглядала не спеціальна Комісія, а лише три її представники, не складали передбаченого законом протоколу, а обмежились Актом, який правовими нормами не передбачено.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд (суддя Боженко Н.В.) своєю постановою від 12 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовив.

Постанова суду обґрунтована тим, що Відповідачі по справі, розглядаючи направлені до них заяви Позивача у рамках Закону України « Про звернення громадян», діяли у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, Позивач, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що жоден із працівників Держінспекції сільського господарства не витребував у ОСОБА_3 технічного звіту або проекту землеустрою на спірну ділянку, не знайомився з ними та не вчинив ніяких дій щодо відновлення, тим більше закріплення меж домоволодіння АДРЕСА_1, що свідчить про їх бездіяльність.

Вважає, що із матеріалів справи слідує, що Індустріальна районна у місті Дніпропетровську рада також бездіяла, оскільки заява Позивача не була розглянута на погоджувальній Комісії з розгляду земельних спорів, рішення не оформлено протоколом, крім того, не було вирішено і питання про самочинне будівництво ОСОБА_3, а тому висновок суду про правомірність дій Відповідача-2 є необґрунтованим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити із підстав, у ній зазначених. Підтвердили, що земельний спір між ними існує тривалий час, з цього приводу винесено ряд судових рішень, що набрали законної сили. При цьому, вони не погоджується з висновками Відповідачів, викладеними у Актах за результатами перевірки її заяв та вважають, що за умови належного виконання Відповідачами своїх обов'язків її права землекористувача могли бути поновлені. Не заперечували, що до цього часу право власності на земельну ділянку, де розташоване домоволодіння ОСОБА_1, належним чином не оформлено.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Державна інспекція сільського господарства у Дніпропетровській області, Відповідач, та Індустріальна районна у місті Дніпропетровську рада, Відповідач, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористались.

Судовий розгляд адміністративної справи здійснювався з повним фіксуванням судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального права при винесені оскарженої постанови, виходить з наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 18 лютого 2013 року до Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1, де вона просила провести перевірку правомірності збільшення громадянином ОСОБА_3 території домоволодіння АДРЕСА_1 та вжити відповідних заходів у межах повноважень, надавши їй відповідь у терміни, визначені законодавством.

Аналогічне доручення даному Відповідачу було направлено 26.02.2013 року і від Держсільгоспінспекції України.

Сторонами визнано, що представником Держінспекції було здійснено вихід на місце, проведено обстеження спірної земельної ділянки, складено відповідні Акти, де, зокрема, спочатку було зазначено, що за результатами замірів мірною стрічкою-рулеткою земельна ділянка ОСОБА_3 збільшилась на 0.0003га за рахунок земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_2.

У подальшому відбулась повторна перевірка питань, викладених у заяві ОСОБА_1, додатково витребувані у ОСОБА_3 та оглянуті Державний акт про право власності на земельну ділянку, Технічний звіт на вказану ділянку та Позивачу надана відповідь, що порушень з боку ОСОБА_3 щодо користування належною ділянкою не встановлено, а тому було скасовано попередні рішення Держінспекції та протокол про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

В той же час, притягнуто до дисциплінарної відповідальності інспектора, що проводив первісну перевірку, за неналежне виконання останнім своїх обов'язків.

Крім того, 08.02.2013 року ОСОБА_1 зверталась до голови Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради із заявою, в якій, з посиланням на Закон України «Про звернення громадян», просила створити відповідну комісію, яка в результаті виходу на місце може переконатись, що внаслідок побудованого ОСОБА_3, без належно оформленого дозволу, навісу, капітального паркану, гаражу та сараю, їй створюються перепони у користуванні власним сараєм. За результатами розгляду заяви просила надати їй письмову відповідь.

15.02.2013 року ОСОБА_1 подала доповнення до вищевказаної заяви, в якому, знов таки, з посиланням на Закон України «Про звернення громадян», просила вирішити питання про розгляд межового спору між нею та ОСОБА_3, власником домоволодіння АДРЕСА_1 та надати їй письмову відповідь.

05.03.2013р. представниками виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, а саме: заступником завідувача відділу соціально-економічного розвитку Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради - головним архітектором району Шалею С.М., головним спеціалістом юридичного відділу Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради - юрисконсультом Малютіним В.О., головним спеціалістом відділу комунального господарства Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради Васейко М.Ю., за дорученням голови Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, було проведено комісійну перевірку фактів, викладених у зверненнях ОСОБА_1, з виїздом на місце.

За результатами перевірки складено Акт про не виявлення порушень з боку ОСОБА_3, а 07.03.2013 року ОСОБА_1 надана обґрунтована відповідь за результатами розгляду її звернення.

Незгода Позивача з висновками, зробленими Відповідачами за результатами перевірки її звернень, з посиланням на неналежне виконання ними своїх обов'язків, зобов'язання здійснити повторну перевірку та розглянути земельний спір на засіданні Ради і були предметом даного спору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачі по справі, розглядаючи направлені до них заяви Позивача у рамках Закону України « Про звернення громадян», діяли у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо встановлених фактичних обставин справи у сторін заперечень не виникало.

Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо вимог про визнання неправомірними дій та бездіяльності Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно з пунктом 4 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України № 459/2011 від 13.04.2011р., до повноважень Держінспекції, зокрема, віднесено проведення землеустрою, виконання заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема, за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою.

Відповідно до пункту 5 Положення Держсільгоспінспекція України та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право: складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності.

Вказане кореспондується і з приписами статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано, що Держінспекцією, на виконання поданої Позивачем заяви від 18.02.2013р., доручення Державної інспекції сільського господарства України від 26.02.2013р., було проведено відповідні перевірки, складено Акти за результатами перевірок, спочатку навіть складався протокол про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_3, який, після додаткових перевірок та витребовування Державного акту про право власності на земельну ділянку та складання останнім Технічного звіту на спірну ділянку, було скасовано у зв'язку з відсутністю складу правопорушення. (а. с. 41, 101, 102, 103 т. 1).

Вищеозначене свідчить про те, що Відповідачем-1 вчинено усі передбачені Положенням дії щодо розгляду заяви від 18.02.2013р., доручення Державної інспекції сільського господарства України від 26.02.2013р. та ОСОБА_1 було надано обґрунтовані відповіді, про що вона і просила у своїх заявах.

Сама по собі незгода Позивача з висновками перевірки Держінспекції, а також і з виготовленим ОСОБА_3 Технічним звітом по топографо-геодезичних роботах на спірну ділянку, не може слугувати підставою для визнання протиправними дій чи бездіяльності Відповідача та зобов'язанні останнього здійснити перевірку дотримання громадянином ОСОБА_3 вимог земельного законодавства, у процесі якої залучити відповідного фахівця (геодезиста) для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості), оскільки перевірка Відповідачем проведена та технічна документація на вказану ділянку виготовлена уповноваженим спеціалістом 23.05.2013 року, не довіряти якій у суду немає підстав (а. с. 95-99 т. 1)

Щодо вимог про визнання неправомірними дій та бездіяльності Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради під час розгляду заяв Позивача від 08.02.2013р. та 15.02.2013р. щодо протиправних дій ОСОБА_3 та зобов'язання даного Відповідача розглянути на Комісії з питань розгляду земельних спорів її заяву від 15.02.2013 року, а результати роботи цієї комісії розглянути на засіданні ради і прийняти відповідне рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи слідує, що заяви ОСОБА_1 як від 08.02., так і від 15.02.13 подані на ім'я голови Ради саме з посиланням на статті 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», і саме на виконання цього Закону Позивач просила надати їй відповідь на звернення. (а. с. 12, 228 т. 1).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Термін розгляду звернень громадян визначений приписами статті 20 вказаного Закону.

Судом встановлено та сторонами не спростовано, що для перевірки викладених у заявах обставин, за розпорядженням голови Ради, комісія у складі трьох чоловік виїхала на місце, провела обстеження спірних земельних ділянок в присутності сторін, ознайомилась з наданими документами (ОСОБА_3 оформлено право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться належне їй на праві власності домоволодіння - не оформлено) та склала відповідний Акт з висновками про те, що з огляду на відсутність у Позивача правовстановлюючих документів та при візуальному обстеженні порушення межі між земельними ділянками домоволодінь № 36 та № 38 не встановлено.

Також зазначено, що факти, викладені у заявах ОСОБА_1, уже розглядались у районному суді, про що винесено судові рішення і вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. (а. с. 23 т. 1).

За результатами розгляду звернень ОСОБА_1 їй надано обґрунтовану відповідь від 07.03.2013р. за № С-2 (а. с. 22 т. 1).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Відповідачем-2 вчинено усі дії, передбачені статтями 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», а тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання протиправними дій чи бездіяльності районної ради.

Щодо вимог про зобов'язання Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради розглянути на Комісії з питань розгляду земельних спорів заяву ОСОБА_1 від 15.02.2013 року, а результати роботи цієї Комісії розглянути на засіданні ради і прийняти відповідне рішення, то вказані вимоги також не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

По-перше, вказана заява подана Позивачем на ім'я голови Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, а не на адресу Комісії з питань розгляду земельних спорів, по-друге - у ній міститься вимога розглянути заяву, керуючись нормами ст. ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», а не з посиланням на вирішення спору відповідно до приписів земельного законодавства. (а. с. 228 т. 1).

Крім того, згідно з Положенням про погоджувальну Комісію по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування, затвердженого рішенням виконкому Індустріальної районної у місті ради № 758 від 28.11.2008р. Комісія є дорадчим органом, її рішення носять рекомендаційний характер для прийняття в подальшому рішення з визначеного питання районною радою у разі досягнення згоди між сторонами. У разі незгоди спір за заявою однієї із сторін розглядається судом. (а. с. 12, 13 т. 2).

Таким чином, діяльність вказаної Комісії спрямована на досягнення можливості у досудовому порядку вирішити питання з приводу суміжного землекористування, і лише у разі досягнення згоди між сторонами, подальший розгляд даного питання виноситься на засідання ради для прийняття відповідного рішення.

Обставина, що між сторонами (ОСОБА_1 та ОСОБА_3) не досягнуто згоди (ні на час розгляду вищевказаної заяви, ні на протязі уже більше десяти років) судом встановлено та сторонами не спростовано.

Доказом цього є і ряд судових рішень за період 2006 - 2013 років, що набрали законної сили, у тому числі і щодо скасування рішень ради про передачу ОСОБА_3 у власність спірної земельної ділянки площею 0.0833 га по АДРЕСА_1, скасування Державного акту на цю ділянку, усунення перешкод в користуванні майном Позивача, визнання недійсним результатів геодезичних робіт і т.д., де ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вказаних вимог. (а. с. 118-128 т. 1).

Крім того, слід зазначати, що згідно з приписами частини третьої статті 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Позивачем не спростовано, що на даний час ОСОБА_1 належним чином не оформлено ні право користування, ні право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, на якій розташований належний їй на праві власності житловий будинок, що само по собі виключає можливість органу місцевого самоврядування вирішити питання саме щодо закріплення меж земельних ділянок.

В межах апеляційної скарги підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у справі № 804/10363/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалу складено у повному обсязі 24 лютого 2015 року.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Шлай