Справа № 872/12903/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2015 рокусправа № 804/7163/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року у справі № 804/7163/13-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ПЛЮС" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року у справі № 804/7163/13-а було задоволено вимоги позивача та скасовано оскаржені податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби:

- від 01 березня 2013 року №000162205 про нарахування зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 728400грн.;

- від 01 березня 2013 року № про нарахування зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 716839 грн..

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити скаргу без задоволення, постанову суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що фахівцями податкового органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Віконні системи», ТОВ «Матадор» за період з 01.12.2011 по 31.12.2011 та з 01.04.2012 по 30.09.2012 року.

За результатами проведення перевірки складено акт від 15.02.2013 року № 659/22-3/37213239, в якому відображено виявлені порушення:

- п.п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, а саме заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на загальну сумуі 582720 грн.;

- п.п. 138.1.1, п. 138.1, п. 138.2. статті 138, п.п. 139.1.1, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України , в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 627582 грн..

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 01.03.2013 року за № та від 01.03.2013 року за № .

Так, податковим повідомленням-рішенням № позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 728 400 грн. 00 коп., з яких 582 720,00 грн. - сума основного платежу, а 145 680,00 грн. - сума штрафних (фінансових) санкцій.

Податковим повідомленням-рішенням № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 716 839 грн. 00 коп., з яких 627 582,00 грн. - сума за основним платежем, 89 257,00 грн. - сума штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач, вважаючи зазначені рішення протиправними, звернувся до суду з вимогами про їх скасування.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, який позовні вимоги щодо скасування оскаржених рішень відповідача задовольнив, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.56 п.14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно до 14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст. 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно до п.п.198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пункт 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Під час перевірки встановлені факти взаємовідносини позивача з ТОВ «ВК Віконні системи» у грудні 2011 року, квітні - вересні 2012 року, а саме укладено ряд договорів на проведення субпідрядних робіт, згідно яких ТОВ «МЕГО ПЛЮС» доручає, а ТОВ «ВК Віконні системи» приймає виконання пуско-налагоджувальних робіт по об'єктам.

Також підприємством ТОВ «МЕГО ПЛЮС» 05.08.2012р. укладено договір №05/08/12 з ТОВ «МАТАДОР» на поставку товару (котли, прилад для пом'якшування води).

Відповідач зазначає, що у ТОВ «Матадор» та ТОВ «ВК Віконні системи» відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності в частині, купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей, крім того позивачем не надано доказів щодо перевезення товару, його походження, сертифікації. Відповідач, з огляду на зазначене, робить висновок про нікчемність таких угод, а, отже, неправомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за такими угодами.

На спростування доводів відповідача, позивачем було надано суду первинні документи, що підтверджують реальність здійснених операцій та використання останнім придбаних товарів та послуг (робіт) у власній господарській діяльності.

З наданих первинних документів вбачається, що зобов'язання за договорами були виконані у повному обсязі, тобто було надано та отримано послуги згідно актів прийняття виконаних робіт в кількості, за ціною, в строки і на умовах згідно з вказаними правочинами. Протягом дії угоди сторонами було підписано ряд видаткових та податкових накладних, в яких визначались вид, ціна та кількість (об'єм), виконаних робіт. Розрахунки були здійснені шляхом перерахування грошових коштів.

Позивач виконав вимоги чинного законодавства України і правомірно, на підставі даних бухгалтерського обліку (первинних бухгалтерських документів), відобразив у даних податкового обліку операції із вказаними контрагентами.

Слід зазначити, що будь-яка неправомірна діяльність контрагентів не може впливати на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або, якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач, приймаючи оскаржені податкові повідомлення - рішення, не міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладених договорів, його позиція про те, що ці договори суперечать інтересам держави та суспільства, не підтверджена належними доказами чи рішенням суду про визнання їх такими.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведеності відповідачем правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, а тому заявлені позивачем вимоги про їх скасування підлягали задоволенню.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі відповідача, не дають колегії суддів підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року у справі № 804/7163/13-а - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 17.02.2015р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак