Справа № 806/5114/14
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Малахова Н.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"17" лютого 2015 р. Справа № 806/5114/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Малахової Н.М.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

при секретарі Сидорук М.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" грудня 2014 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авант" до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Авант" (далі ТОВ "Авант" ) звернулося до суду з позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.09.2014р. №та №. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що податкові повідомлення-рішення від 24.09.2014р. №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 92 025 грн., в т.ч. 73 620 грн. за основним платежем та 18 405 грн. штрафних (фінансових) санкцій та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 205 975 грн., в т.ч. 164 780 грн. основного платежу та 41 195 грн. штрафних (фінансових) санкцій, а також №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств у сумі 100 644 грн. винесені без врахування всіх обставин та з порушенням норм чинного законодавства.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "Авант" задоволено.

Визнано податкові повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 25 вересня 2014 року №№, , протиправними та скасовано .

В апеляційній скарзі Коростенська ОДПІ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову.

Розглянувши справу у межах визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Коростенською ОДПІ було проведено планову виїзну перевірку підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки було складено акт від 01.09.2014 року №1145/22-01/22050168, у якому контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до завищення податкових зобов'язань на загальну суму 1967875 грн. та завищення податкового кредиту на загальну суму 1472084 грн. Також зроблено висновок про порушення позивачем п.135.1, п.135.2, п.135.3 ст.135, п.п.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 розділу I, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.146.11 ст.146, п.138.10.4 п.138.10 ст.138, п.141.1 ст.141 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 164780 грн. та зменшено від'ємне значення за 2011 рік у сумі 100644 грн.

На підставі вказаного акту винесено податкові повідомлення-рішення від 24.09.2014 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 92 025 грн., в т.ч. 73 620 грн. за основним платежем та 18 405 грн. штрафних (фінансових) санкцій та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 205 975 грн., в т.ч. 164 780 грн. основного платежу та 41 195 грн. штрафних (фінансових) санкцій, а також №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств у сумі 100 644 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що доводи податкового органу, викладені в акті, на підставі якого прийнято оспорюванні податкові повідомлення - рішення ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджені документами, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що не всі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з п. 135.1 ст.135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

У відповідності з п.135.2 ст.135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 135.3 ст.135 ПК України суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.

У відповідності з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

Згідно з п. 14.1.27 п.14.1 ст.14 розділу I ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Згідно з п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 розділу I ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Як встановлено судом та згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення № від 24.09.2014 року підставою для визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 73620, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 18405,00 грн. за перевіряємий період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року на суму 92025 грн. став встановлений факт порушення позивачем п.15 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення; п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України по операціях з продажу причепа у вересні 2013 року в сумі 17628 грн., по придбанню робіт (послуг), не пов'язаних із господарською діяльністю від ПП "Аргумент" з проведення незалежної оцінки будівлі в ІІ кварталі 2012 року в сумі 633 грн. по операціям з придбання та реалізації зернових культур у окремих постачальників в сумі 41360 грн., по операціям з ТОВ "Хлібопродукт" по ремонтно-підсобним роботам за період з 2011 по 2013 рік в сумі 20733грн.

Підставою для визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 164780,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 41195,00 грн. у податковому повідомлені-рішенні від 29.04.2014 року став встановлений перевіркою факт порушення позивачем п.135.1, п.135.2,ст.135, п.п.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.п.138.1.1 п.138.1,ц.138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139, п.146.11 ст. 146 п. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138, п.141.1 ст. 141 Податкового кодексу України по операціям з ТОВ "Хлібопродукт" з придбання робіт, послуг по причині невідповідності первинних документів вимогам законодавства в сумі 103667 грн.; по послузі отриманій від ПП "Аргумент з проведення незалежної оцінки будівлі у сумі 3167 грн. в ІІ кварталі 2012 року; списання запчастин та матеріалів в сумі 62649 грн. за 2013 рік; за період з 2011 року по 2013 рік сплати відсотків по кредитах в сумі 631344 грн., які не використовувалися у господарській діяльності; за рахунок перевищення балансової вартості над доходами від продажу основних засобів в 2013 році на суму 88139 грн.

Підставою зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 100644,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № став встановлений перевіркою факт порушення позивачем податкового законодавства по операціям з ТОВ "Хлібопродукт" з придбання робіт, послуг по причині невідповідності первинних документів вимогам законодавства за період 2011 року та сплаті відсотків за кредитним договором за 2-4 кв. 2011 року.

Надаючи оцінку спірним податковим повідомленням - рішенням, суд першої інстанції дійшов висновків про помилковість доводів податкового органу , що позивач не мав права відносити до складу витрат з податку на прибуток за період з 2011р. по 2013р. суму 103 667 грн. по наданим ТОВ "Хлібопродукт" послугам з ремонтно-підсобних робіт, з тих підстав, що виконання вказаних робіт підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

На спростування доводів податкового органу, що акти здачі-прийняття робіт не відповідають вимогам законодавства, суд першої інстанції зазначив, що вказані документи мають назву, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого їх складено ; вказано найменування послуги господарської операції, вказана посадова особа виконавця - директор, тобто вони відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", якою встановлено вимоги до первинних документів, а тому свідчать про реальність господарської операції.

Колегія судді не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Надані в ході перевірки та досліджені судом акти здачі-прийняття робіт на виконані ТОВ "Хлібопродукт" ремонтно-господарські роботи (прибирання території, господарські роботи, ремонт автотранспортних засобів) не містять коду форми (документа), місця складання документа, вимірників господарської операції у натуральному і вартісному виразі в розрізі виконаних робіт, посади особи відповідальної за дозвіл та здійснення господарської операції (складання первинного документа), тобто з даних актів не вбачається які саме роботи та де виконувалися за умовами договорів № 3 від 31.03.2011 року,№1 від 03.01.2012 року та № 1 від 03.01.2013 року, якими передбачалося надання послуг по ремонтно-підсобним роботам, прибиранню території, ремонту автотранспортних засобів.

Зокрема, в актах здачі-прийняття робіт щодо надання послуг з прибирання території не зазначено, яка площа території прибиралася Як встановлено судом, та не заперечувалося представником позивача, ТОВ "Авант" та ТОВ "Хлібопродукт", працівники якого згідно акту виконували роботи, знаходяться за однією адресою : м. Коростень, вул. Сосновського,43к.

В актах щодо прийняття робіт по ремонту автотранспорту не зазначено ні назву транспорту, ні від робіт, одиницю виміру господарської операції.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутність вказаної інформації в зазначених актах позбавляє їх якості первинних документів, якими може бути підтверджено реальність господарської операції.

Доводи податкового органу щодо відсутності реальності вказаних господарських операцій позивачем не спростовані, а відтак податковий орган дійшов правильних висновків, що позивач не мав права включати вказані витрати до складу витрат на збут.

Щодо доводів податкового органу про те, що позивач зайво відніс до складу витрат з податку на прибуток за 2013 рік списання запчастин та матеріалів в сумі 62 649 грн., з тих підстав, що в порушення п.146.11 ст.146 ПК України на вказану суму товариством перевищено 10% розрахунковий ліміт який дорівнює 204 349 грн., то судом встановлено, що в витрати за 2013 р. в сумі 62 649 грн., в порядку встановленому п.138.4, п.138.5, п.138.8, п.138.10 ст.138 ПК України, віднесені позивачем, як витрати з проведення технічного обслуговування (далі-ТО) дорожніх транспортних засобів (далі -ДТЗ) та витрат з запасів.

Згідно з п.146.11 ст.146 ПК України первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних із ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція), що приводить до зростання майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єктів у сумі, що перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного податкового року з віднесенням суми поліпшення на об'єкт основного засобу, щодо якого здійснюється ремонт та поліпшення.

Відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.5 ст.138 ПК України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням наступного: датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору;

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

Відповідно до п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються: адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

Як встановлено судом, актами №1 від 30.03.2013р., №2 від 31.03.2013р., №3 від 31.07.2013р., №4 від 31.07.2013р., №6 від 03.09.2013р. на суму 62 649 грн. підтверджується право позивача на віднесення витрат до декларації за 2011 р. з податку на прибуток, як витрати понесені на проведення ТО ДТЗ власними силами та як витрат понесених при використанні запасів для власних потреб.

Відповідно до п.6 МСБО 2 "Запаси 2"до запасів належать активи, які існують у формі основних або допоміжних матеріалів для використання у процесі виробництва або надання послуг.

Відповідно до п.16 МСБО 9, запаси передані в експлуатацію, виключаються із складу активів, списуються на витрати залежно від виду продукції, послуг і напряму діяльності підрозділу, у якому ці запаси експлуатуватимуться. Правила податкового обліку запасів повністю відповідають їх бухгалтерському обліку.

Порядок проведення і склад заходів, які відносяться до технічного обслуговування автотранспорту, наведено в Положенні про технічне обслуговування і ремонт ДТЗ, затвердженому наказом Мінтрансу від 30.03.1998р. №102. Щоденне, технічне і сезоне технічне обслуговування ДТЗ не належить до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення ДТЗ (п.3.8 Положення №102).

У бухгалтерському обліку витрати на ТО автомобіля (як витрати з підтримки об'єкта основних засобів у працездатному стані) включаються до складу витрат звітного періоду (п.15 П(С)БО 7 "Основні засоби") та розділом шостим Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом МФУ від 30.09.2003 р. № 561. Витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду. (п. 32 Методрекомендацій № 561).

Рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей об'єкта, чи здійснюються вони для підтримання об'єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат (п. 29 Методрекомендацій № 561).

При цьому, підставою для визнання в обліку виконаних операцій є первинні документи, що підтверджують здійснення витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку (п.138.2 ПК України, п.1 ст.9 Закону №996). Оскільки витрати на підтримку об'єкта ОЗ у працездатному стані (витрати на ТО) не відносяться до капітального ремонту і не спрямовані на поліпшення автомобіля, за умови участі автотранспорту в господарській діяльності платника податків вони в повному обсязі включаються до податкових витрат підприємства. При цьому вони відображаються у складі собівартості виробленої продукції або визнаються іншими витратами того звітного періоду, у якому були здійсненні (п.138.5 ПК України).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем правомірно включено суму 62 649 грн. до складу витрат в декларацію з податку на прибуток за 2013 р., як витрати понесені на проведення ТО ДТЗ власними силами та, як витрат понесених при використанні запасів для власних потреб.

Згідно доводів податкового органу позивачем зайво віднесено до складу витрат з податку на прибуток за період з 2011р. по 2013р. відсотки по кредитах в сумі 631 344 грн., з тих підстав, що отримані кредитні кошти використовувались не в межах господарської діяльності.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач залучав кредитні кошти виключно на поповнення обігових коштів, про що свідчать наявні у матеріалах справи, банківські виписки, в яких зазначено отримання на рахунок коштів та подальший рух цих коштів на закупівлю товарів, робіт/послуг від контрагентів-постачальників. Висновок про те, що позивач використовував кредитні кошти не за призначенням, не відповідає дійсності, ґрунтуються виключно на припущеннях перевіряючих і не підтверджені належними доказами, що свідчить про те, що контролюючим органом невірно визначено правову природу формування витрат.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачем правомірно включено відсотки у сумі 631 344 грн. до складу витрат в декларації з податку на прибуток за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2013 р., згідно з положеннями п. 138.10.5 ст.138 ПК України, як фінансові витрати, понесені на сплату відсотків за кредитами, залученими на поповнення обігових коштів.

Колегія судді вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими з таких підстав.

Згідно п.141.1 ст.141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до ст.138 п.138.10.5. ПК України фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку);

Згідно доводів позивача ТОВ "Авант" залучало кредитні кошти на поповнення обігових коштів, в зв'язку з чим сплачував відсотки за кредити в загальній сумі 631344 грн. та відносило їх на свої витрати .

Як встановлено судом, за перевіряємий період позивачем було укладено 54 договорів позики, за якими надавалася позика фізичним особам : ОСОБА_3 у 3-4 кварталі 2011 року на загальну суму 394500 грн., у 2012 році на загальну суму 688800 грн., у 2013 році на загальну суму 1058850,00 грн.; ОСОБА_4 у 2012 році на загальну суму 55200 грн. та ТОВ "Хлібопродукти" у 3-4 кварталі 2011 року на загальну суму 281750 грн., у 2012 році на загальну суму 148840,00 грн.; у 2013 році на загальну суму 408050,00 грн.

Отже, надання у перевяряємий період позики іншим особам свідчить про те, що позивачу вистачало власних коштів на проведення розрахунків з постачальниками.

Крім того, згідно реєстраційних даних платників податків ОСОБА_3 є директором ТОВ "Авант" та одночасно є засновником ТОВ "Авант" та ТОВ "Хлібопродукт".

Умовою зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат є придбання активів (тобто товарів, послуг) з метою їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків. Всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України 14.1.36. господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами податкового органу, що отримані кредитні кошти використовувалися позивачем не в межах господарських операцій, а тому було завищено задекларовані у рядку 06.3 декларації фінансові витрати.

Згідно доводів податкового органу позивачем в порушення пп. 138.10.4 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України зайво віднесено до складу витрат з податку на прибуток в II кварталі 2012р. витрати, не пов'язані з господарською діяльністю за отримані від ПП "Аргумент" послуг з проведення незалежної оцінки будівлі в сумі 3 167 грн., та в порушення п.198.3 ст.198 ПК України на завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 633 грн., з тих підстав, що нежитлова будівля по який проводилась незалежна оцінка, знаходиться у власності фізичних осіб ОСОБА_5, та ОСОБА_6

Відповідно до пп. 138.10.4 п.138.10 ст.138 ПК України інші операційні витрати, що включають зокрема: витрати за операціями в іноземній валюті, витрати від курсової різниці, визначені згідно зі статтею 153 цього Кодексу; амортизацію наданих в оперативну оренду необоротних активів; амортизацію необоротних та нематеріальних активів у складі об'єктів, отриманих у концесію; інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно.

Як встановлено судом, нежитлова будівля по який проводилась незалежна оцінка, знаходиться у власності фізичних осіб ОСОБА_5, та ОСОБА_6

Надаючи оцінку доводам податкового органу, суд першої інстанції зазначив, що оцінка, яка проводилась ПП "Аргумент" у квітні 2012р. на суму 3800 грн., в т.ч. ПДВ 633,33 грн., здійснювалась не для власних потреб цих фізичних осіб, а з метою отримання кредитних коштів від "Креді Агріколь банку", що саме і зазначено в договорі №22-03/2012/ж від 22.03.2012р. п.1.2 на надання послуг між позивачем та ПП "Аргумент", на який є посилання в Акті перевірки.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновків, що незалежна оцінка будівлі від ПП "Аргумент" та понесені витрати безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача, а тому позивач правомірно відніс до складу витрат з податку на прибуток в II кварталі 2012р. суму 3 167 грн., та правомірно відніс до податкового кредиту з податку на додану вартість суму 633 грн. по роботі від ПП "Аргумент" з проведення незалежної оцінки будівлі з метою отримання кредитних коштів для здійснення власної господарської діяльності.

Колегія судді вважає, вказані висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки судом встановлено, що оцінка нежитлової будівлі проводилася за договором іпотеки нежитлової будівлі, якій було укладено між банком та ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Згідно акту здачі-приймання робіт на виконання договору від 22.03.2012 року ПП "Аргумент" 1/2 частина нежитлової будівлі та земельної площі розміром 0,0421 га знаходиться у власності ОСОБА_5, а інша частина нежитлової будівлі та земельна ділянка площею 0,0344 га перебуває у власності ОСОБА_6

Крім того, як встановлено судом, позивачем не доведено, що кредитні кошти були використані у господарській діяльності.

Також податковим органом зазначається про безпідставне віднесення позивачем до інших витрат з податку на прибуток за 2013 р. суми 88139 грн. внаслідок перевищення балансової вартості над доходами від продажу основних засобів та в результаті чого було завищено податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 17 628 грн.

Як встановлено судом, господарську операцію з продажу причепа бортового-Е КАЕSSBOHRER на суму 45000 грн. вт.ч. ПДВ 7500 грн. позивачем ФО ОСОБА_7, згідно видаткової та податкової накладної №341 від 03.09.2013р., було здійснено у відповідності п.146.13 п.146.14 ст.146 ПК України.

При реалізації причепа позивач нарахував податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 7500 грн. на вартість основного засобу, що продавався.

Податкові зобов'язання з ПДВ визнаються за загальним правилом першої події виходячи з договірної вартості ТЗ, але не нижче від звичайних цін (п.188.1 ПК України).

Згідно п.146.13 ПК України сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над балансовою вартістю окремих об'єктів основних засобів та нематеріальних активів включається до доходів платника податку, а сума перевищення балансової вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Згідно п.146.14 ПК України дохід від продажу або іншого відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів для цілей застосування цієї статті визначається згідно з договором про продаж або інше відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, але не нижче звичайної ціни такого об'єкта (активу).

Балансова вартість ТЗ - це різниця між його первісною вартістю з урахуванням переоцінки і сумою накопиченої амортизації (п.п.14.1.9 ПК України).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків , що ТОВ "Авант" у відповідності до п.146.13 ст.146 ПК України правомірно включив суму 88139 грн., як суму що перевищує балансову вартість над доходами від продажу до витрат з податку на прибуток .

Доводи апеляційної скарги щодо застосування звичайної ціни при продажі основних засобів не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині, оскільки при продажі причепа бортового-Е КАЕSSBOHRER позивач враховував норму п.146.14 ПК України. та застосував найбільш поширений метод (метод порівняльної ціни (аналогів продажу), за яким звичайна ціна визначається за цінами на ідентичні, однорідні товари, що реалізуються не пов'язаній із продавцем особі за звичайних умов діяльності.(п.39.4 ПК України).

При застосуванні цього методу використовуються офіційні джерела інформації, так як: статистичні дані державних органів, ціни спеціалізованих аукціонів із торгівлі окремими видами продукції, довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, у тому числі електронних та інших банків даних, інші офіційні інформаційні джерела (п.39.11 ст.39 ПК України).

ТОВ "Авант" скористалося для порівняння ціни (аналогів продажів) спеціалізованим комерційним виданням "Авто базар" №7 стор.15 Причепи www.avtobazar.ua (а.с. 166), де можна порівняти однорідні причепи. Аналіз порівняння аналогів продажу говорить про те, що ціна реалізації причепу відповідає ринковій ціні.

Відповідно до абз.1 п.39.15 ПК України передбачено , що в разі відхилення договірних цін у податковому обліку платника податку у бік збільшення або зменшення від звичайних цін менш ніж на 20% таке відхилення не може бути підставою для визначення (нарахування ) податкового зобов'язання.

При цьому, податковий орган не довів суду, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган ДПС у порядку, встановленому законом.

Згідно доводів податкового органу позивач завищив податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 41360 грн., за період з 01.07.2011р по 31.12.2013р. по операціям з придбання у окремих постачальників (згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення № від 24.09.2014 року ТОВ "Хлібопродукт", ПМП "Атлант" ТОВ "Аріадна XXI", ІСГ "Западного Полісся НААН",) та реалізації зернових культур, чим порушив п.198.4, ст.198 , п.15 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Відповідно до п.15 підрозділу 2 розділу XX ПК України тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТЗЕД технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур Аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість (діє в редакції Закону України від 07.07.2011р.№3609-VI)

Податкова пільга надається шляхом: податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; зменшення податкового зобов'язання після нарахування податку та збору; встановлення зниженої ставки податку та збору; звільнення від сплати податку та збору. (п.30.9 ст.30 ПК України).

Як встановлено судом, суб'єкти господарювання ТОВ "Аріадна XXI" та ІСГ "Западного Полісся НААН", є сільськогосподарськими виробниками зернової продукції, а ТОВ "Хлібопродукт" та ТОВ "Атлант" є першими посередниками, які придбали сільгосппродукцію у сільгоспвиробників.

Згідно з п.198.4 ст. 198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Згідно з п.198.5 ст. 198 ПК України, якщо у подальшому такі товари/послуги, основні виробничі засоби фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні виробничі засоби вважаються проданими у податковому періоді, на який припадає таке використання, у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, основними виробничими засобами.

Датою використання товарів/послуг, основних виробничих засобів вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу. (Пункт 198.5 статті 198 в редакції Закону N 3609-VI від 07.07.2011р. діяв до 30.06.2012р.)

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивач придбаваючи зернові культури у серпні, вересні, жовтні 2011р. у ТОВ "Хлібопродукт", ПМП "Атлант", керуючись п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.210 ПК України на підставі податкових накладних (додаються) №309 від 04.08.2011р. ПДВ 6 634 грн., №48 від 21.09.2011р. ПДВ 6 362 грн., № 49 від 23.09.2011р. ПДВ 6 637 грн., №52 від 29.09.2011р. ПДВ 7 587 грн., №2 від 17.10.2011р. ПДВ 5 159 грн. правомірно визначив свій податковий кредит, та керуючись п.198.5 ст. 198 ПК України визначив свої податкові зобов'язання при реалізації зазначених зернових культур, так як фактично використаних в господарських операціях.

Як встановлено судом апеляційної інстанції на підставі розрахунків до податкових повідомлень-рішень, які надані податковим органом, спірні податкові повідомлення-рішення не приймалися по господарським операціям ТОВ "Авант" з ПП "Украгро-Трейд".

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, роблячи висновки про протиправність податкових повідомлень-рішень повною мірою не перевірив їх на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, не встановив та не надав належної оцінки всім фактичним обставинам з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що їх зумовили.

Судом першої інстанції не враховано, що господарською може бути визнана лише правомірна діяльність платника податку, вчинювана саме з метою одержання доходу, а не з метою заниження податкових зобов'язань. Поряд з цим наявність умов, що свідчить про правомірність такої діяльності, має підтверджуватися належними доказами.

Враховуючи обставини справи, що мають значення для справи, з'ясувавши доводи сторін, колегія суддів при ходить до висновку про правомірність податкового повідомлення -рішення № від 24.09.2014 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування на прибуток у розмірі 100644,00 (витрати на ремонтно-господарські роботи ТОВ"Хлібопродукт" -13750,00 грн.; сплачені відсотки за кредит-86894,00)

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 24.09.2014 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 73620,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 18405,00 грн., то колегія суддів приходить до висновку, що воно є протиправним в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 52254 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 13064 грн. ( придбання зернових у ТОВ "Хлібопродукт" за основним платежем-20586 грн. та штрафні санкції-5147 грн.; ПМП "Атлант" за основним платежем -5159 грн. та штрафні санкції-1290 грн., ТОВ "Аріанда"-5731 грн. основним платежем та 1433 грн. штрафні санкції, ІСГ "Західного Полісся НААН" -3150 грн. за основним платежем та 788 грн. штрафні санкції, реалізація бортового причепа - 17628 грн. за основним платежем та 4407 штрафні санкції).

Колегія суддів також приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення № від 24.09.2014 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 164780 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 41195 грн. є протиправним в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 28649 грн. та штрафними санкціями у розмірі 7136 грн. (витрати на поліпшення основних засобів, що перевищують 10% балансової вартості-11903 грн. за основним платежем та 2976 грн. штрафні санкції, реалізація бортового причепа-16746 грн. за основним платежем та 4187 грн. штрафні санкції)

З огляду на вищенаведене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, якою необхідно визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 24 вересня 2014 року: № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 52254 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 13064 грн.; № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 28649 грн. та штрафними санкціями у розмірі 7136 грн.

В решті вказані податкові повідомлення-рішення та податкове повідомлення рішення № від 24.09.2014 року прийняті на законних підставах, а тому є правомірними та не підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" грудня 2014 р. скасувати та прийняти нову.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 24 вересня 2014 року: № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 52254 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 13064 грн.; № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 28649 грн. та штрафними санкціями у розмірі 7136 грн.

У решті відмовити в задоволені позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Н.М. Малахова

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "20" лютого 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю "Авант" вул.Сосновського,43-К,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11509

3- відповідачу/відповідачам: Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул. Коротуна,3,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11501

4-третій особі: - ,