Справа № 802/4389/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4389/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

17 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Сомика Я.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 (далі - позивач) до Державного агентства земельних ресурсів України (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 19.12.2014 № 421 "Про проведення службового розслідування" та від 19.12.2014 № 747-кт "Про відсторонення".

26 грудня 2014 року позивачем в адміністративному позові заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії наказів відповідача від 19.12.2014 № 421 "Про проведення службового розслідування" та від 19.12.2014 № 747-кт "Про відсторонення" на час судового розгляду, тобто тих які є предметом оскарження в адміністративній справі.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.12.2014 в задоволенні клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін по справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок розгляду питання про забезпечення адміністративного позову та способи його забезпечення врегульовані в ст. 117 та ст. 118 КАС України.

Згідно з ч. 3 та 4 ст. 117 КАС України забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: 1) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборони вчиняти певні дії. Наведений перелік форм забезпечення позову є вичерпним.

За ч. 1 ст. 117 КАС України підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних заходів щодо охорони прав та свобод позивача, для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом, поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання, та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 1 ст. 117 КАС України.

Тобто, при вирішенні питання щодо забезпечення позову, суд зобов'язаний з'ясувати та зазначити в ухвалі підстави, які існують для забезпечення позову.

Як встановлено судом першої інстанції, що 19.12.2014 Держземагенством України прийнятий наказ "Про проведення службового розслідування" №421 від 19.12.2014 наказу, яким утворена комісія для проведення службового розслідування у період з 19.12.2014 по 18.02.2014 стосовно діяльності позивача на посаді начальника Головного управління Держземагенства у Вінницькій області. Крім того, цього ж дня прийнятий наказ "Про відсторонення" №747-кт, яким позивача відсторонено від займаної посади на період проведення службового розслідування.

Приймаючи рішення про відмову у забезпеченні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не встановлено хоча б одну з наведених в ч. 1 ст. 117 КАС України підстав, а тому суд позбавлений можливості оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Також суд першої інстанції вказав, що оцінка правомірності спірних рішень має бути дана за результатами розгляду справи по суті, а не при вирішенні питання про забезпечення адміністративного позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Так, позивач в апеляційній скарзі вказує, щодо необхідності забезпечення адміністративного позову, оскільки оскаржувані накази відповідача заподіюють невідворотну шкоду правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, так як прямо перешкоджають позивачу в реалізації його права на працю, та завдають шкоди діловим інтересам позивача.

Однак колегія суддів не погоджується з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Закон України «Про державну службу» невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Якщо правомірність рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою не підтверджується результатами службового розслідування, це рішення скасовується.

Згідно пункту 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №590 (далі - Порядок, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), стосовно державних службовців може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, про боротьбу з корупцією, порушення етики поведінки; на вимогу державного службовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 3 Порядку визначено, що рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до пункту 4 Порядку службове розслідування проводиться з відстороненням державного службовця від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником державного органу, в якому працює службовець.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що відсторонення за законодавством про державну службу є складовою службового розслідування. Час розслідування визначається конкретним рішенням керівника органу. Той факт, що відсторонення державного службовця не буває поза службовим розслідуванням (яке може проводитись і без відсторонення особи від виконання повноважень), очевидно, має на меті запобігти: 1) продовженню держслужбовцем можливої протизаконної діяльності на посаді; 2) його впливу на хід службового розслідування. А також є додатковою гарантією правомірності висновків службового розслідування.

При цьому ст. 22 Закону № 3723-XII не встановлює вичерпного переліку підстав відсторонення державного службовця від виконання обов'язків. До того ж пунктом 4 Порядку проведення службового розслідування визначено, що службове розслідування проводиться з відстороненням державного службовця від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Тобто питання відсторонення віднесено до компетенції керівника і стосується всіх підстав, перелічених у цьому Порядку.

В матеріалах справи наявна копія доповідної записки голови комісії з проведення службового розслідування до Державного комітету України із земельних ресурсів з поданням про відсторонення позивача від виконання службових обов'язків. У вказаній записці зазначено, що для неможливості впливати та перешкоджати членам Комісії у проведенні службового розслідування з метою об'єктивного проведення службового розслідування відсторонити на період проведення службового розслідування позивача від виконання службових повноважень за посадою на період проведення службового розслідування.

Посилання апелянта на те, що в рішенні про проведення службового розслідування не вказано його "мети", а рішення про відсторонення прийнято на підставі службової записки, а не "подання голови комісії", безпідставне зазначення рішення про відсторонення в наказі про призначення службового розслідування, апеляційний суд вважає формальними та такими, що не свідчать про очевидну протиправність вказаних рішень.

Також безпідставними є посилання позивача на те, що оскаржуваними рішення порушеного його трудові права, оскільки факт проведення службового розслідування і відсторонення від виконання повноважень за посадою на час його проведення, відповідно до законодавства України ніяким чином не обмежують особу в його правах та гарантіях. Рівно як і не суперечить принципам рівності та диспозитивності.

Водночас, суд апеляційної інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість спірних рішень, оскільки вони є предметом розгляду в адміністративній справі № 802/4389/14-а, а лише доцільність застосування забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних актів.

Також суд вважає за необхідне вказати, що зупинення дії індивідуальних актів у відносинах публічної служби, шляхом забезпечення адміністративного позову, призводить до фактичного вирішення спору, поновлення спірних правовідносин, що є неприпустимим до вирішення спору по суті.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, колегією суддів не встановлено обставин які б слугували достатніми підставами забезпечення адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 24 лютого 2015 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.