Справа № 2а-6514/09/2270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ К/9991/33069/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Борисенко І.В., Голубєвої Г.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.11.2010 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.03.2011 у справі № 2а-6514/09/2270

за позовом Публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр"

до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариством до суду заявлений позов про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції від 29.01.2009 № /0, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 228 839,00 грн. за порушення пп. 7.7.1 пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог названого Закону.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволені.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено заміну позивача у справі - Відкрите акціонерне товариство "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" на правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр", відповідача у справі - Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області на правонаступника - Красилівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення були висновки, викладені у акті від 22.01.2009 про результати позапланової виїзної перевірки Товариства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника, у якому було зазначено про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2008 з огляду на те, що позивач всупереч вимог п. 4.1 ст. 4 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", визначав базу оподаткування за операціями з оптової поставки товару - щебеневої продукції на адресу ТОВ "Український граніт", виходячи з договірної вартості товару, яка є нижчою за звичайні ціни, що зумовило заниження бази оподаткування та, відповідно, призвело до завищення суми бюджетного відшкодування.

У цій справі, задовольняючи адміністративний позов, суди першої та апеляційної інстанцій, виходили з того, що державний податковий орган для визначення звичайної ціни товару у ході розгляду справи не надав договорів зі співставними умовами, які могли вплинути на ціну товару, відтак не може вважатися доведеним податковим органом той факт, що ціна товару, реалізованого позивачем, є нижчою за звичайні ціни. Тому, виходячи із положень п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та з урахуванням неналежності акту перевірки як доказу про допущені з боку Товариства порушення внаслідок відсутності у акті перевірки посилань на первинні документи або інші документи, зафіксовані у бухгалтерському та податковому обліку позивача, які могли вплинути на ціну, а також відсутності державного регулювання цін на щебеневу продукцію, необхідно вважати, що оптова ціна, визначена позивачем, який є фактично монополістом на ринку цієї продукції Старокостянтинівського району Хмельницької області, відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Так, відповідно до вимог п. 1.18. ст. 1 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Підпункт 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладає на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Порядок визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) регламентований п. 1.20.2 Закону № 334/94-ВР, в межах якого податковий орган зобов'язаний діяти при визначенні рівня звичайних цін.

Цією нормою Закону передбачено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Як було достовірно встановлено судами попередніх інстанцій, державний податковий орган визначав рівень звичайних цін без використання інформації про укладені на момент продажу такого товару договорів з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах, що не відповідає вимогам п. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Зокрема судами встановлено, що податковим органом не використовувалися для визначення рівня звичайних цін договори з такими співставними умовами як продаж щебеневої продукції продавцем - її виробником, який є монополістом на ринку цієї продукції Старокостянтинівського району Хмельницької області, продаж покупцеві, який одночасно є дилером виробника, продаж оптових партій, 100 відсоткова попередня оплата придбаної продукції.

Також, цілком обґрунтовано суди зазначили про неналежність акту перевірки як доказу, оскільки, з рахуванням положень Порядку оформлення результатів документальних, виїзних планових та позапланових перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 № 327, не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів/та різного роду висновків щодо дій посадових осіб підприємства.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області відхилити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.11.2010 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.03.2011 у справі № 2а-6514/09/2270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.В. Борисенко

Г.К. Голубєва