Справа № 2а-7634/09/0670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/9991/34121/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Блажівської Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2011 у справі № 2а-7634/09/0670

за позовом Дочірнього підприємства "Аеропорт-Житомир" Товариства з обмеженою відповідальністю "Акорд"

до Державної податкової інспекції у м. Житомирі

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2009 року Підприємством до суду заявлений позов, з урахуванням уточнень, про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції від 19.08.2009 № /0, від 23.10.2009 № /1, від 11.11.2009 № 000952304/0, від 11.12.2009 № /0, від 19.01.2010 № /0, від 15.06.2010 № /0 та від 22.07.2010 № /0, якими позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 20 508,00 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано неправомірними та скасовано.

Судові рішення вмотивовано висновком про те, що порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, несплата ними податків, тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб, і вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит та бюджетне відшкодування.

Не погодившись із судовими рішеннями, держаний податковий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позивачу в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи касаційні вимоги, податкова інспекція зазначила, що відшкодування ПДВ можливо лише при встановленні факту надмірної сплати цього податку до бюджету під час руху відповідних товарів (послуг) по всьому ланцюгу постачальників - від виробника до особи, що заявила своє право на відшкодування ПДВ, а оскільки контрагенти позивача в ланцюгах постачання (2-га ланка) мають ознаки сумнівності, то відповідно неможливо встановити факту надмірної сплати ПДВ до бюджету.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проводились невиїзні позапланові перевірки Підприємства з питань правомірності формування податкового кредиту та правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість при здійсненні правових відносин з контрагентами по ланцюгах постачання, результати яких оформлено актами від від 14.08.2009, від 18.09.2009, від 11.11.2009, від 19.01.2010, від 09.04.2010, від 03.06.2010 та від 15.07.2010.

У ході вказаних перевірок працівники Державної податкової інспекції дійшли висновків про неправомірність включення до складу податкового кредиту ПДВ у сумі 20 508,00 грн. по операціях, проведених з УДСО УМВС України в Житомирській області та ВАТ "Укртелеком", оскільки станні у ланцюгах постачання мають контрагентів із ознаками сумнівності, що було встановлено за результатами зустрічних перевірок по ланцюгу постачання, а отже встановити факт надмірної сплати ПДВ до бюджету неможливо.

На підставі вказаних вище актів перевірок та зазначених висновків відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Так, у п. 1.3 ст. 1 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі - Закон № 168/97-ВР) (втратив чинність з 01.01.2011) платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 Закону № 168/97-ВР платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із суми податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата продавцем в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

А зі змісту положень пп. 7.7.1 та пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР вбачається, що бюджетному відшкодуванню підлягає частина податку, сплачена платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем дотримано передбачені законом умови щодо права на бюджетне відшкодування, у формуванні якого приймали участь господарські операції, реальність яких та належність до господарської діяльності підприємства також не оспорюється державним податковим органом.

Крім того, судами також було визнано безпідставними твердження контролюючого органу про відсутність позивача за юридичною адресою, оскільки матеріали справи містять листування податкового органу з Підприємством, зі змісту якого вбачається, що всі листи надіслані контролюючим органом на адресу позивача, зазначену в ЄДРПОУ, та були отримані уповноваженою особою Підприємства.

Враховуючи викладене та з огляду на встановлені попередніми судовими інстанціями обставини справи, висновок судів першої та апеляційної інстанцій - правильний і ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі відхилити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2011 у справі № 2а-7634/09/0670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Блажівська

А.О. Рибченко