Справа № 810/3065/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року 810/3065/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Лустіної Т.В, за участю:

представника позивача - Кулинича В.П.,

представника відповідача - Литвиненка С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління №41" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось публічне акціонерне товариство "Шляхово-будівельне управління №41" з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- від 17.04.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1,824500,00 грн.(за основним платежем 1,21633,00 грн., за штрафними санкціями 608167,00 грн);

- від 17.04.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1,574954,00 грн. (за основним платежем 1,049969,00 грн., за штрафними санкціями 524985,00 грн);

- від 17.04.20144 №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 205545,00 грн. (штрафні санкції не нараховувались).

В основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень покладено висновок податкового органу про відсутність факту придбання товарів за договорами купівлі-продажу, укладених між позивачем та ТОВ «Єво-Профіт». На думку відповідача, фінансово-господарські взаємовідносини між ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» та ТОВ «Єво-Профіт» є фіктивними, та такими, що не мали реального характеру і були вчинені без наміру створення правових наслідків, з метою отримання податкової вигоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає висновки податкового органу безпідставними, оскільки всі операції з поставки товарів мали реальний характер з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності. Ці факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у податковому обліку і податковій звітності, а тому ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» правильно визначило податкові зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у письмових запереченнях, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Публічне акціонерне товариство «Шляхово-будівельне управління №41» є юридичною особою, що зареєстрована розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 11.07.1994 №895, перебуває на обліку в ДПІ Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 06.08.1997 №13811067, виданого ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області, позивач є платником податку на додану вартість та платником податку на прибуток на загальних підставах.

Основним видом діяльності позивача згідно із КВЕД є будівництво житлових та нежитлових будівель.

Відповідно до Ліцензії від 07.08.2009 серії АВ №475565, виданої Держархбудінспекцією 10.08.2009, основним видом діяльності ПАТ«Шляхово-будівельне управління №41» є будівництво доріг та автострад.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.08.2006, у приватній власності підприємства знаходяться нежилі будівлі (адмінбудинок «А», ремонтно-механічна майстерня «Б», центральний склад «В», котельня «Г», компресорна «Д», сховище мін порошку «Е», бокс РММ «Є», сховище бітуму «Ж», електрощитові «З», галерея «И», склад ПММ «І», батарея бітумних котлів «Ї», приміщення подачі мін порошку «Й», вагова «К», ГРП «Л», ТП «М», башта БР-5 літ «Н», башта літ «О», навіс літ «П», огорожа №1-10, підпірна стінка №11-15, свердловина №1 за №16, свердловина №2 за №17, внутрішня залізнична колія №18)за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петрівське, вул. Київська, 31 (а.с 54).

У квітні 2011 року між ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» та ТОВ «Єво-Профіт» та був укладений Договір купівлі-продажу від 04.07.2011 №2-2011ПГ, відповідно до умов якого продавець (ТОВ «Єво-Профіт») брав на себе зобов'язання передати у власність покупцю товар, а саме: грунт рослинний, пісок річковий, пісок яровий (а.с. 51).

Відповідно до підпункту 3.2 Договору, поставка товару може здійснюватися, як транспортом «покупця» (самовивозом), так і транспортом «продавця» за взаємною домовленістю сторін.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2 Договору, якість товару, що поставляється має відповідати Державним стандартам, технічним умовам та підтверджуватись сертифікатами якості. Кількість товару, найменування та інші дані про товар, визначаються заявками покупця на відвантажування товару. Загальна кількість товару визначається після закінчення строку дії договору на підставі видаткових накладних.

На підтвердження дійсної поставки товарів позивачем надано копії податкових накладних від 03.05.2012 №1, від 04.05.2012 №2, від 05.05.2012 №3, від 06.05.2012 №4, від 07.05.2012 №5, від 24.05.2012 №6, від 25.05.2012 №7, від 26.05.2012 №8, від 28.05.2012 №9, від 29.05.2012 №10, від 30.05.2012 №11, від 31.05.2012 №12, копії видаткових накладних від 03.05.2012 №РН-0000039, від 04.05.2012 №РН-0000040, від 05.05.2012 №РН-0000041, від 06.05.2012 №РН-0000042, від 07.05.2012 №РН-0000043, від 24.05.2012 №РН-0000044, від 25.05.2012 №РН-0000045, від 26.05.2012 №0000046, від 28.05.2012 №0000047, від 29.05.2012 №0000048, від 30.05.2012 №РН-0000049, від 31.05.2012 №0000050, копію банківської виписки за особовим рахунком 9965 за період з 31.05.2012 по 31.05.2012, сертифікат відповідності серії ВВ№462779, журнали проводок за травень 2012 року (а.с. 23-50, 116, 119-121).

За здійсненою господарською операцією, позивачем віднесено до податковий кредит у розмірі 999970,00 грн. та сформовано до валових витрат суму у розмірі 4,999,850,00 грн. на підставі виписаних ТОВ «Єво-Профіт» податкових накладних.

У серпні 2012 року між ТОВ «Єво-Профіт» та ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» був укладений Договір купівлі-продажу від 20.08.2012 №20/08-2012Щ, відповідно до умов якого продавець (ТОВ «Єво-Профіт») брав на себе зобов'язання передати у власність покупцю товар (Щебінь ЩПС-7 М-40) (а.с. 78).

Відповідно до підпункту 3.2 Договору, поставка товару може здійснюватися, як транспортом «покупця» (самовивозом), так і транспортом «продавця» за взаємною домовленістю сторін.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2 Договору, якість товару, що поставляється має відповідати Державним стандартам, технічним умовам та підтверджуватись сертифікатами якості. Кількість товару, найменування та інші дані про товар, визначаються заявками покупця на відвантажування товару. Загальна кількість товару визначається після закінчення строку дії договору на підставі видаткових накладних.

На підтвердження дійсної поставки товарів позивачем надано копії податкових накладних від 06.08.2013 №5, від 08.08.2013 №8, від 13.08.2013 №9, від 22.08.2013 №25, від 21.08.2013 №24, від 21.08.2013 №22, від 19.08.2013 №18, від 20.08.2013 №20, копії рахунків фактур від 22.08.2013 №СФ-0000048, від 21.08.2013 №СФ-0000047, від 21.08.2013 №СФ-0000045, від 19.08.2013 №СФ-0000038, від 20.08.2013 №СФ-0000039, копії видаткових накладних від 22.08.2013 №РН-0000059, від 21.08.2013 №РН-0000058, від 21.08.2013 №РН-0000057, від 19.08.2013 №РН-0000054, від 20.08.2013 №РН-0000055, від 08.08.2013 №РН-0000047, від 14.08.2013 №РН-0000048, від 06.08.2013 №РН-0000046, копію банківської виписки по особовим рахункам за 13.08.2013, копію банківської виписки по особовим рахункам за 22.08.2013, сертифікат відповідності серії ВВ №458591, серії ВІ №017361, журнали проводок за серпень 2013 року (а.с. 52-77, 117,118, 134-145).

За здійсненою господарською операцією, позивачем віднесено до податкового кредиту у розмірі 216363,04 грн. та сформовано валові витрати у розмірі 1,081815,00 грн. на підставі виписаних ТОВ «Єво-Профіт» податкових накладних.

У жовтні 2013 року посадовими особами відповідача на адресу товариства було направлено запит від 22.10.2013 №3834/10/22-323 про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження по взаємовідносинам ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» з ТОВ «Єво-Профіт» за період серпень 2013 року (а.с. 89).

Посадовими особами ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» на запит органу ДПС від 22.10.2013 №3834/10/20-323 надано первинні документи відносно взаємовідносин із ТОВ «Єво-Профіт» за серпень 2013 року листом від 31.10.2013 №255 (а.с. 92), а саме: видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки, рахунки-фактури, договір купівлі-продажу.

У січні 2014 року посадовими особами відповідача на адресу товариства було направлено запит від 31.01.2014 №975/10/22-321 про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження по взаємовідносинам ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» з ТОВ «Єво-Профіт» за період травень 2012 року.

Посадовими особами ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» на запит органу ДПС від 31.01.2014 №975/10/22-321 надано первинні документи відносно взаємовідносин із ТОВ «Єво-Профіт» за травень 2012 року листом від 07.02.2014 №12 (а.с. 91), а саме видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки.

У березні 2014 року на підставі наказу ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 21.03.2014 №229 посадовою особою відповідача було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Єво-Профіт» за травень 2012 року та серпень 2013 року, за наслідками якої складено Акт від 25.03.2014 №129/22-03/05416886.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- положень пунктів 185.1, статті 185 та пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті(перерахуванню) до бюджету на загальну суму 1,216,333 грн., в тому числі за травень 2012 року на суму 999970,00 грн. та серпень 2013 року на суму 216363,00 грн.;

- підпункту 14.1.27, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1, пункту 138.1, пункту 138.2, статті 138, підпункту 139.1.9, пункту 139.1, статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток, що підлягає сплаті (перерахувнню) до бюджету за I півріччя 2012 року (II квартал 2012 року) на загальну суму 1,049969,00 грн. та до завищення від'ємного значення суми податку на прибуток за звітний (податковий) період за 2013 рік на суму 205545,00 грн.

Висновки посадових осіб податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на припущенні, що фінансово-господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Єво-Профіт», є фіктивними, та такими, що не мали реального товарного характеру, оскільки товар не перевозився і не зберігався, не було виявлено відповідних офісних, виробничих та складських приміщень, не встановлено наявність трудових ресурсів для здійснення будь-якого виду діяльності. На думку податкового органу, договори купівлі-продажу були укладені між позивачем та контрагентом з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту.

У ході перевірки посадовою особою відповідача було використано дані Акта ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів міста Києва від 11.12.2013 №2273/2207/37146372 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Єво-Профіт» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за травень 2012 року та дані Акта від 12.12.2013 №2310/26-59-22-01/37146372 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Єво-Профіт» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за серпень 2013 року відповідно до яких, встановлено, що у ТОВ «Єво-Профіт» відсутнє майно та інші матеріальні ресурси, економічно необхідні для здійснення операцій з купівлі-продажу, відсутні трудові ресурси, основни фонди, складських приміщення, транспортні засоби.

На підставі вищевикладеного, відповідач дійшов висновку про відсутність факту придбання товарів позивачем у ТОВ «Єво-Профіт».

За результатами перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення:

- від 17.04.2014 №000072201, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1,824500,00 грн.(за основним платежем 1,21633,00 грн., за штрафними санкціями 608167,00 грн);

- податкове повідомлення - рішення від 17.04.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1,574954,00 грн. (за основним платежем 1,049969,00 грн., за штрафними санкціями 524985,00 грн); - податкове повідомлення-рішення від 17.04.2014 №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 205545,00 грн. (штрафні санкції не нараховувались).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Податковим кредитом в розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг, які відповідно до пункту 185.1 статті 185 цього Кодексу є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Як визначено пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, щопідтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

За приписами підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункті 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу Украни не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При цьому, згідно з пунктом 200.2 статті 200 Податкового Кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.3 статті 200 Податкового Кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон України від 16.07.1999 №996-XIV), податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу норм чинного законодавства убачається, що право на включення до складу валових витрат та нарахування податкового кредиту виникає у платника податків у зв'язку із здійсненням ним господарських операцій, що підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами фінансової звітності, та за умови реальності господарської операції.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що вказаний товар був використаний підприємством у своїй діяльності, а саме для виконання робіт по влаштуванню під'їздних доріг залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро у місті Києві на залізничній ділянці Київ-Московський-Дарниця та для реконструкції під'їздних шляхів до автовокзалу по Великій Кільцевій дорозі у Голосіївському районі міста Києва.

На запитання суду якими транспортними засобами перевозився придбаний товар, представник позивача зазначив, що товар перевозився транспортом контрагента на підставі заявок покупця, сертифікатів відповідності та видаткових накладних. Товар відвантажувався безпосередньо на об'єкти будівництва ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41».

Під час судового розгляду представник відповідача звернув увагу суду на те, що підписи на видаткових накладних неможливо ідентифікувати, що ставить під сумнів наявність повноважень у таких осіб.

На спростування вищезазначених тверджень, представником позивача було надано до суду довідку від 21.07.2014 та копії особових карток працівників товариства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 162-164), відповідно до яких, вищезазначені особи, які підписували видаткові накладні, є матеріально-відповідальними особами ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41».

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що факт придбання товарів ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» та оплата їх вартості позивачем підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у податковому обліку та податковій звітності позивача; право на формування податкового кредиту та віднесення до валових витрат сум коштів, сплачених контрагенту за поставлений товар підтверджується копіями податкових накладних, видаткових накладних, рахунків-фактур, банківських виписок, сертифікатів відповідності про якість поставленого товару, заявок покупця на відвантаження товару.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що з урахуванням наданих представником позивача та досліджених судом первинних бухгалтерських документів, а саме: податкових накладних, видаткових накладних, рахунків-фактур, банківських виписок, заявок покупця на відвантаження товару, сертифікатів відповідності про якість поставленого товару, позивачем підтверджено реальність господарських операцій з ТОВ «Єво-Профіт».

А відтак, позивач правомірно сформував податковий кредит та валові витрати по взаємовідносинах з ТОВ «Єво-Профіт».

З огляду на той факт, що під час судового розгляду відповідачем не наведено обставини, які б спростовували факт здійснення позивачем господарських операцій, достовірності і повноти відображення та нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість та формування валових витрат за вказаними операціями, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень податкового органу.

Це означає, що висновки податкового органу про порушення позивачем положень пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200, підпункту 14.1.27, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1, пункту 138.1, пункту 138.2, статті 138, підпункту 139.1.9, пункту 139.1, статті 139 Податкового кодексу України, є помилковими.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача від 17.04.2014 №, №, № прийняті безпідставно, а тому підлягають скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, таким чином, судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 17.04.2014 №, №, №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління №41" (код ЄРПОУ: 05416886) сплачений судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 19 лютого 2015 р.