Справа № 826/18068/14
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Горбань Н.І., Гром Л.М. Бодюку В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2014 року публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі Товариство або позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва (далі УПФ або відповідач), у якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення №1126 від 23.10.2014 року про застосування фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі про скасування постанови УПФ посилається на те, що відповідач нарахував штрафні санкції в межах строку дії норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що встановлювала таку санкцію та право відповідача, а тому дії Управління є правомірними.

Відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, фіксування звукозаписувального засобу при розгляді справи не здійснювалось.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство зареєстроване у відповідача як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

УПФ складено акт №1127 від 23 жовтня 2014 року про порушення позивачем пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» подання недостовірних відомостей до персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України, згідно якого встановлено подання недостовірних індивідуальних відомостей до Державного реєстру за березень 2010 року застрахованих осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6 (невірно відображено ідентифікаційні номери), чи порушено підпункт 4 пункту 2 статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

На підставі вказаного акту УПФ прийнято рішення №1127 23.10.2014 року про застосування до позивача фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, згідно якого за вказане порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 170 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті в жовтні 2014 року оскаржуваного рішення про застосування до платника внесків штрафних санкцій на підставі пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач не врахував, що вказана норма Закону, яка регламентує відповідальність за вчинене правопорушення, втратила чинність з 1 січня 2011 року згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 4 частини 2 статті 17 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2013 року (далі Закон № 1058-IV) страхувальник зобов'язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1.3. Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України № 7-6 від 10.06.2004 року, звітність страхувальників до системи персоніфікованого обліку подається у такому порядку та в такі строки: страхувальник один раз на рік до 1 квітня поточного року згідно із затвердженим графіком подає до територіального органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації комплект документів первинної звітності до системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб за попередній рік.

Згідно із пунктом 5 частини 9 статті 106 Закону № 1058-ІV за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, дана норма втратила чинність з 01 січня 2011 року згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Тобто, стаття 106 Закону №1058-ІV станом на дату прийняття УПФ оскаржуваного рішення не діяла.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №2464-VІ, що набрав чинності з 1 січня 2011 року, стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Згідно із статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд першої інстанції правильно відхилив посилання відповідача на норму абзацу 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VІ, оскільки, дія наведених положень не застосовується до правовідносин, які виникли у зв'язку з іншими порушеннями платником внесків вимог Закону №1058-ІV, зокрема, за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей за період до 01.01.2011 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 лютого 2014 року у справі №21-458а13.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що УПФ протиправно винесло оскаржуване рішення про застосування до позивача фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за березень 2010 року на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV, оскільки зазначена норма Закону втратила чинність з 1 січня 2011 року згідно із Законом № 2464-VІ і не діяла на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зроблених у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.