Справа № 804/20851/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Луніної О.С.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язання вчинити певні дії, -
У грудні 2014 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (далі - відповідач) в якому просить:
-визнати незаконною постанову приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_3 про відмову у реєстрації права власності та посвідченні договору іпотеки від 26.12.2014 року;
-зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_3 повторно розглянути документи надані згідно постанови від 26.12.2014 року;
-зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_3, на підставі наданих 26.12.2014 року документів, зареєструвати право власності та посвідчити договори іпотеки згідно поданих документів.
В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що приватним нотаріусом йому відмовлено у реєстрації договору з того, що посвідчення договору іпотеки за відсутності вищенаведеної реєстрації документу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушить вимоги ст.49 Закону України «Про нотаріат», п.7 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, статті 182 Цивільного кодексу України.
Таку відмову нотаріуса позивач вважає протиправною, а тому просить суд визнати дану відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною та зобов`язати відповідача посвідчити договір іпотеки.
Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за йлого відсутності в письмовому провадженні, позовні вимоги підтримав.
Приватний нотаріус ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталась.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що відповідач - суб'єкт владних повноважень - був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає можливим розглядати справу без участі представника відповідача за наявними у ній доказами.
За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо посвідчення договору іпотеки нерухомого майна та проведеня необхідних реєстраційних дій.
Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 26 грудня 2014 року № 108/01-14 позивачу відмовлено у реєстрації права власності на нерухоме майно та відповідно посвідченні договору іпотеки цього майна.
Дана постанова обгрунтована неможливістю посвідчити договір іпотеки за відсутності реєстрації документу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки це є порушенням вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», п.7 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, статті 182 Цивільного кодексу України.
Позивач вважає дану постанову незаконною, у зв'язку з чим просить суд зобов'язати нотаріуса повторно розглянути документи, зареєструвати право власності та посвідчити договір іпотеки.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Згідно ч. 9 ст. 15 вказаного Закону державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.
Відповідно до пп. 1.1 та 1.2 п. 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо.
Підстави відмови у вчиненні нотаріальних дій передбачені статтею 49 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХII.
Так, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно п. 3 глави 13 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.
При цьому відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 4 глави 13 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.
Судом також встановлено, що позивач при зверненні з заявою до відповідача для вчинення відповідних дій надав ряд документів, зокрема і копію рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2014 року, яке є належним правовстановлюючим документом.
Надання позивачем всіх необхідних документів відповідачу, окрім Витягу про реєстрацію на підставі рішення суду права власності в Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно, підтверджено самою постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій.
Таким чином, посилання в оскаржуваній постанові на ст. 49 Закону України «Про нотаріат», п.7 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, статті 182 Цивільного кодексу України суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади (до яких належать органи державної податкової служби) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч. 1 ст. 71 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Так, відповідачем правомірність своїх дій не доведено.
Отже, суд не може вважати, що рішення відповідача є таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Так, в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем судових витрат у розмірі 73,08 грн. сплаченого судового збору, отже, суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму з Державного бюджету України на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 94, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати незаконною постанову приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про відмову у реєстрації права власності та посвідченні договору іпотеки від 26.12.2014 року.
Зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 повторно розглянути документи ОСОБА_2, на підставі яких прийнято постанову від 26.12.2014 року.
Зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, на підставі наданих 26.12.2014 року документів, зареєструвати право власності та посвідчити договір іпотеки.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 73,08 (семидесят три гривні вісім копійок) грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 23.01.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді О.С. Луніна О.С. Луніна О.В. Воблікова