Справа № 0911/2806/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2015р. Справа № 9104/180732/12
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Левицької Н.Г.,
судді Обрізка І.М.,
судді Сапіги В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові
апеляційну скаргу Військової часини НОМЕР_1 , м.Івано-Франківськ
на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2012р. у справі №0911/2806/2012
за позовом ОСОБА_1 , м.Івано-Франківськ
до Військової часини НОМЕР_1 , м.Івано-Франківськ
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно, -
ВСТАНОВИВ:
24.09.2012р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно, просив визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 виплатити грошову компенсацію та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно в розмірі 7991,55грн.
Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2012р. у справі №0911/2806/2012 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість не отриманого речового майна; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 7991,55грн. грошової компенсації замість не отриманого речового майна протягом дії контракту станом на 13.06.2012р.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач: військова частина НОМЕР_1 , який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України на посаді прапорщика та перебував на речовому забезпеченні.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2012р. №122 позивача було звільнено з військової служби у запас за пп.а п.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із закінченням строку контракту. За час проходження військової служби позивач не був забезпечений речовим майном у зв`язку з його відсутністю.
В абзаці дев`ятому витягу з цього наказу зазначено: Видати речове майно на суму грошової компенсації замість не отриманого під час проходження військової служби речового майна, що підлягає видачі до 11.03.2000р. в сумі 556,48грн., після 11.03.2000р., станом на 13.06.2012р. в сумі 7435,07грн..
Задоволюючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що на день підписання наказу про звільнення у позивача виникло право на грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 7991,55грн., проте така військовою частиною НОМЕР_1 позивачу добровільно виплачена не була.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного адміністративного суду не погоджується, з огляду на наступне:
Правові засади спірних правовідносин визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (у редакції, яка діяла до 11.03.2000р.), згідно з частиною другою статті 9 якого військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Відповідно до вимог ст.2 Закону України від 17.02.2000р. №1459-ІІІ Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів, дію частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.
Законом України від 03.11.2006р. №328-V Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб, статтю 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1, якою передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
При цьому, положення частини другої статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
Таким чином на момент звільнення позивача зі служби Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не передбачав права на отримання грошової компенсації замість речового майна для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, тому пункт 28 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р. №1444, на який посилається позивач, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням даного Закону, який має вищу юридичну силу.
Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановами від 19.03.2013р. у справі №21-38а13, від 27.05.2014р. у справі №21-132а14.
Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.
Крім того, у випадку задоволення позову про стягнення грошової компенсації замість не отриманого під час проходження військової служби речового майна відбулося б подвійне відшкодування вартості цього майна, оскільки, як було зазначено вище, абзацом дев`ятим витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2012р. №122 передбачено видачу позивачу на цю ж суму речового майна; вказаний наказ є чинним на даний час.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивач не звертався до відповідача із заявою про отримання речового майна відповідно до цього наказу і не отримав відмови з приводу видачі такого майна.
Тому, враховуючи зібрані в справі докази та дослідивши зазначені вище норми законодавства, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Статтею 198 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.
Згідно із вимогами ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права й невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанову суду необхідно скасувати з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової часини НОМЕР_1 , м.Івано-Франківськ на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2012р. у справі №0911/2806/2012 за позовом ОСОБА_1 , м.Івано-Франківськ до Військової часини НОМЕР_1 , м.Івано-Франківськ про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно, - задоволити.
2. Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2012р. у справі №0911/2806/2012, - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька
Суддя І.М. Обрізко
Суддя В.П. Сапіга