Справа № 826/18401/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 лютого 2015 року 08:30 № 826/18401/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві
про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить суд (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправними дії Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м. Києві щодо фактично позбавлення ОСОБА_1 громадянства України, протиправності вилучення у нього паспорта серії НОМЕР_2, оформленого 24 березня 2010 року Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві та знищення даного документа;

- зобов'язати Дніпровський РВ ГУ ДМС України в м. Києві вчинити певні дії шляхом документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України, тобто видати йому паспорт громадянина України (а.с. 44-49).

Зазначив, що згідно рішення ГУМВС України в Харківській області від 04 грудня 2009 року за територіальним походженням, тобто встановленим судом фактом проживання на території України до 24 серпня 1991 року отримав громадянство України та відповідний паспорт. Однак, внаслідок скасування ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 22 вересня 2010 року рішення цього ж суду від 19 жовтня 2009 року за нововиявленими обставинами та прийнятого відділом громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (ВГІРФО) РУ ГУМВС України в м. Києві висновку по результатам перевірки підстав документування паспортом громадянина України, його паспорт визнано недійсним та таким, що підлягає вилученню й знищенню в установленому законом порядку.

Проте і в подальшому, внаслідок продовженого Московським районним судом міста Харкова розгляду, факт постійного проживання на території України встановлено, а Київським апеляційним адміністративним судом 17 грудня 2013 року висновок ВГІРФО РУ ГУМВС України в м. Києві скасовано.

Таким чином, посилаючись на те, що рішення про припинення громадянства України приймає лише Президент України, в свою чергу паспорт вилучається тільки у осіб, громадянство яких припинено або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства, сам паспорт погашеним чи недійсним не визнано, жодного рішення про зняття з реєстраційного обліку за територіальною підсудністю уповноваженим органом не прийнято, а сам вихід з громадянства України не допускається якщо особу, яка клопоче про вихід, притягнуто як обвинувачену в кримінальній справі, - ОСОБА_1 просив суд визнати вказані дії суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язати вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, витребувано в учасників процесу документи й матеріали та призначено справу до судового розгляду.

В засіданнях 20 січня 2015 року представник позивача ОСОБА_2 (довіреність від 20.10.2012 а.с. 50), а 10 лютого 2015 року ОСОБА_3 (довіреність від 20.10.2012 а.с. 51) заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання не з'явилися, надіславши письмові заперечення на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 56-58). Так, наголосивши про відсутність підстав для задоволення позову, Дніпровський РВ ГУДМС України в м. Києві зазначив, що на сьогодні вирішити питання видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України, у зв'язку з тим, що «перестали існувати підстави для вилучення паспорта громадянина України серії НОМЕР_2», не можливо, оскільки виданий паспорт після вилучення знищений в установленому порядку, а оформлення йому нового паспорта громадянина України суперечитиме вимогам законодавства України про громадянство, оскільки він не є громадянином України, так як на сьогодні залишається чинним рішення ГУМВС України в Харківській області від 27 вересня 2010 року про скасування рішення про набуття громадянства України ОСОБА_1 від 04 грудня 2009 року внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей.

Крім того, 01 березня 2014 року особа без громадянства ОСОБА_1 (довідка про припинення громадянства Республіки Грузія №60/3915, видана Посольством Республіки Грузія 21.01.2013) знову подав заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III на підставі рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 травня 2013 року. Після надходження заяви позивача працівниками Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві здійснено запит до Укрбюро Інтерполу, на який отримано відповідь про те, що ОСОБА_1 знаходиться в міжнародному розшуку та 08 квітня 2014 року з Департаменту карного розшуку МВС України надійшов лист про надання сприяння щодо вжиття заходів по затриманню вказаної особи у разі його звернення до ГУДМС України в м. Києві. У зв'язку з цим провадження по заяві позивача припинено.

Враховуючи, що в судові засідання представники суб'єкта владних повноважень не з'явилися, суд, керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України), ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Так, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в Республіці Грузія. У 1989 році прибув в Україну до міста Харкова, оселився у своїх знайомих та проживав там біля трьох років. В подальшому знову повернувся до Батьківщини. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2009 року, яке набрало законної сили, встановлено факт його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Таким чином, відповідно до рішення ГУМВС України в Харківській області від 04 грудня 2009 року ОСОБА_1 набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» та отримав довідку про реєстрацію особи громадянином України від 04 грудня 2009 року №3081.

В свою чергу, після прийняття вказаного рішення громадянином ОСОБА_1 в установленому порядку подано декларацію про відмову від громадянства Грузії та відповідно до довідки Посольства Грузії в місті Києві від 31 січня 2013 року №60/3915 позивачу за наказом Президента Грузії від 23 грудня 2011 року №853 припинено громадянство цієї країни (а.с. 33).

У січні 2010 року позивач звернувся до ВГІРФО Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про реєстрацію місця проживання та видачу йому паспорта громадянина України. Після проведення перевірки факту набуття громадянства відповідачем 24 березня 2010 року ОСОБА_1 оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 з реєстрацією місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, 22 вересня 2010 року Московським районним відділом Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області у справі №2-о-418/09 подано заяву про скасування рішення суду за нововиявленими обставинами, а саме, повідомлення завідомо неправдивих відомостей. Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 22 вересня 2010 року заяву задоволено, рішення цього ж суду від 19 жовтня 2009 року скасовано, а розгляд справи продовжено.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 травня 2013 року заява ОСОБА_1 задоволена, факт його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року встановлено (а.с. 23-24).

Проте, за період розгляду даної справи, на підставі ухвали Московського районного суду міста Харкова від 22 вересня 2010 року, пояснень начальника сектору ГІРФО Нововодолазького РВ ГУМВС України в Харківській області Чухлатого О.І. відповідним управлінням 27 вересня 2010 року підготовлено подання, а ГУМВС України в Харківській області цього ж дня прийнято рішення про скасування рішення ГУМВС України в Харківській області від 04 грудня 2009 року про набуття ОСОБА_1 громадянства України (а.с. 26, 27).

В зв'язку з надходженням 28 липня 2011 року за №17/8115 від ГУМВС України в м. Києві повідомлення про скасування рішення та за результатами проведеної ВГІРФО Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві перевірки підстав документування громадянина ОСОБА_1 паспортом громадянина України, ними 03 серпня 2011 року складено висновок. Так, визнано за доцільне направити до управління інформаційних технологій ГУМВС України в м. Києві та до Адресно-довідкового бюро ГУМВС України в м. Києві повідомлення про визнання паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 виданого ОСОБА_1 недійсним (а.с. 25).

Як вбачається із довідки Дніпровського РВ ГУМВС України в м. Києві від 01 березня 2014 року №01/1262, у зв'язку із скасуванням належності позивача до громадянства України ними вжито заходів до вилучення відповідно підтверджуючого документа, а саме паспорта України серії НОМЕР_2 (а.с. 20).

Визнаний недійсним паспорт ОСОБА_1 згідно акту комісії відповідача від 05 травня 2014 року списано та знищено шляхом спалення (а.с. 103-105).

Не погоджуючись з наведеними обставинами, позивач оскаржив висновок ВГІРФО Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві до суду. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року документ по результатам перевірки підстав документування громадянина ОСОБА_1 паспортом громадянина України від 03 серпня 2011 року скасовано (а.с. 39-40). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2014 року роз'яснено, що із скасуванням висновку перестали існувати підстави для вилучення паспорта (а.с. 36-38).

Протягом 2014 року позивач неодноразово (21.01.2014 - а.с. 107, 08.05.2014 - а.с. 16, 28.08.2014 - а.с. 108) звертався до відповідача з проханням виконати рішення суду та видати йому паспорт, на що отримував відмову, звертався і до прокуратури Дніпровського району м. Києва про оскарження дій начальника відповідача (08.05.2014 а.с. 10-14), ГУДМС України в м. Києві (24.02.2014 а.с. 17), ДМС України (16.09.2014 а.с. 28).

Таким чином, вважаючи очевидним порушення Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві його прав та повне ігнорування рішення суду від 26 серпня 2014 року, ОСОБА_1 звернувся до суду в межах передбаченого частиною другою статті 99 КАС України строку звернувся до суду.

Визначаючись щодо заявлених вимог по суті, суд виходить з того, що правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України визначає Закон України «Про громадянство України». Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 6, частин першої, шостої статті 8 цього закону громадянство України набувається за територіальним походженням. Особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» і є іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, реєструється громадянином України. Датою набуття громадянства України у такому випадку є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

При цьому, відповідно до пунктів 4, 5, 8 частини першої статті 24 Закону України «Про громадянство України» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства приймає рішення про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону, скасовує в межах повноважень прийняті рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону та вилучає в осіб, стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України відповідний паспорт. Згідно статті 21 вказаного закону рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Як вбачається із матеріалів справи, за встановленим Московським районним судом міста Харкова у жовтні 2009 року фактом проживання ОСОБА_1 на території України до 24 серпня 1991 року та на підставі поданої ним заяви, рішенням ГУМВС України в Харківській області від 04 грудня 2009 року позивач набув громадянство України за територіальним походженням. 24 березня 2010 року Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві ОСОБА_1 оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 з реєстрацією місця проживання у місті Києві.

В подальшому ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 22 вересня 2010 року вказане вище рішення скасовано за нововиявленими обставинами. Рішенням ГУМВС України в Харківській області від 27 вересня 2010 року власне рішення про набуття громадянства, у зв'язку з тим, що воно набуто унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей, скасовано. 01 березня 2014 року Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві паспорт громадянина України, у зв'язку із скасуванням належності до громадянства, у позивача вилучено. При чому, фактично підставою вчинення таких дій передувало прийняття ВГІРФО Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві висновку про направлення до управління інформаційних технологій ГУМВС України в м. Києві повідомлення про визнання паспорту позивача недійсним.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року висновок від 03 серпня 2011 року скасовано, ухвалою цього ж суду від 26 серпня 2014 року роз'яснено, що із скасуванням висновку перестали існувати підстави для вилучення паспорта, а рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 травня 2013 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України до 24 серпня 1991 року.

Відмовляючись видати паспорт, відповідач на даний час мотивує свою позицію не скасованим рішенням від 27 вересня 2010 року, а як наслідок тим, що позивач не є громадянином України. Погодитись з такою позицією суд не може, оскільки дійсно відповідно до частини другої статті 365 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV суд, розглянувши заяву, своєю ухвалою або задовольняє заяву і скасовує рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами або відмовляє у її задоволенні у разі необґрунтованості заяви. Рішення про задоволення заяви є остаточним і оскарженню не підлягає. Відповідно, рішення є таким, що підлягає до застосування на всій території України згідно частини п'ятої статті 124 Конституції України від 26 червня 1996 року №254к/96-ВР, що власне і реалізовано ГУМВС України в Харківській області 27 вересня 2010 року.

Проте, відповідно до частини третьої статті 365 вказаного кодексу після скасування рішення суду справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Як підтверджено матеріалами справи, внаслідок розгляду справи, рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 травня 2013 року підставу для прийнятого суб'єктом владних повноважень рішення про набуття громадянства підтверджено, факт проживання ОСОБА_1 на території України встановлено. Це рішення також набрало законної сили та стало обов'язковим до виконання. Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві не заперечується факт того, що жодної перевірки за таких обставин будь-яким уповноваженим органом не проводилось, ніяких рішень, в тому числі про скасування рішення від 27 вересня 2010 року не приймалось.

У даному випадку, на думку суду, слід застосувати передбачений у частині першій статті 8 КАС України принцип верховенства права, а саме, те, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду у вирішеній ним справі не може піддаватися сумніву та повинні бути виключені будь-які спроби з боку органів влади безпідставно затримувати його виконання. В межах розгляду даної справи, тобто заявленого предмету позову та відповідача, суд звичайно не дає оцінки рішенню ГУМВС України в Харківській області від 27 вересня 2010 року про скасування власного рішення від 04 грудня 2009 року про набуття ОСОБА_1 громадянства України чи будь-яким діям вказаного суб'єкта владних повноважень. Суд вказує на необхідності організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом реалізації, зокрема, процесу правозастосування. Після прийняття Московським районним судом міста Харкова рішення від 22 травня 2013 року виникли юридичні підстави для поновлення гарантованого позивачу права на громадянство України, вчинення уповноваженими органами необхідних дій.

Така ситуація обґрунтована і положенням частини першої статті 25 Конституції України, відповідно до якої громадянин України не може бути позбавлений громадянства та закладеним у пункті 3 частини першої статті 2 Закону України «Про громадянство України» принципом неможливості позбавлення громадянина України громадянства України. ОСОБА_1, як станом на час прийняття ГУМВС України в Харківській області рішення про набуття ним громадянства за територіальним походженням у 2009 році, так і в подальшому продовжував бути громадянином України, що підтверджено рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 травня 2013 року.

Окремо слід зазначити, що у пункті 2 частини першої статті 2 Закону України «Про громадянство України» закладений такий принцип законодавства України про громадянство, як запобігання виникненню випадків безгромадянства. Конвенція про скорочення безгромадянства від 30 серпня 1961 року, Україна до якої приєдналася 11 січня 2013 року, Європейська конвенція про громадянство від 06 листопада 1997 року, ратифікована Законом України від 20 червня 2006 року №163-V до основних принципів внутрішнього регулювання відносять необхідність уникнення безгромадянства. У матеріалах справи наявна довідка Посольства Грузії в місті Києві від 31 січня 2013 року №60/3915, відповідно до якої позивачу за наказом Президента Грузії від 23 грудня 2011 року №853 припинено громадянство цієї країни.

При цьому, слід зазначити, що у позовній заяві здійснено посилання на те, що рішення про припинення громадянства України приймає лише Президент України, чого у даному випадку не дотримано, а відтак і громадянство не припинено. Таке твердження є обґрунтованим відповідно до статей 17, 20, 22 Закону України «Про громадянство України», відповідно до яких визначені підстави припинення громадянства України, правосуб'єктність громадянина України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства та повноваження Президента України щодо прийняття рішення та видачі указів про припинення громадянства України.

Однак, слід зазначити, що позивачем помилково ототожнено даний порядок реалізації Закону України «Про громадянство України» до його ситуації. Законодавством чітко передбачено та відповідно розмежовано процедури набуття, прийняття до громадянства, поновлення у громадянстві, його припинення та окремо прийняття рішення про оформлення набуття громадянства чи скасування такого рішення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, що має місце у даній справі. Відповідно, рішення Президента України та його указу у такому випадку не потрібно.

Безпідставним також з огляду на відмінний порядок виходу з громадянства із скасуванням рішення про оформлення набуття громадянства є посилання ОСОБА_1 на неможливість виходу з громадянства України, якщо особу, яка клопоче про вихід притягнуто як обвинувачену в кримінальній справі, що стосується виходу з громадянства та не є предметом розгляду в межах даної справи.

Суперечливим, на думку суду, є формулювання у позовній заяві посилання на те, що паспорт вилучається тільки у осіб, громадянство яких припинено або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства, оскільки стосовно ОСОБА_1 дійсно скасовано рішення про оформлення набуття громадянства, що відповідає, зокрема, пункту 8 частини першої статті 24 Закону України «Про громадянство України».

Що стосується власне вилучення у позивача паспорта громадянина України, невизнання його, як стверджує позивач, недійсним чи погашеним, то у зв'язку з надходженням 28 липня 2011 року за №17/8115 від ГУМВС України в м. Києві повідомлення про скасування рішення та за результатами проведеної ВГІРФО Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві перевірки підстав документування громадянина ОСОБА_1 паспортом громадянина України, ними 03 серпня 2011 року складено висновок, у якому направлено відповідним структурам повідомлення про визнання паспорту позивача недійсним. У зв'язку з визнанням паспорту ОСОБА_1 недійсним, комісією відповідача 05 травня 2014 року його знищено шляхом спалення.

Вказаний висновок постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року скасовано, а ухвалою цього ж суду від 26 серпня 2014 року роз'яснено, що із скасуванням висновку перестали існувати підстави для вилучення паспорта. Тобто, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції взяв за основу те, що після прийняття ГУМВС України в Харківській області рішення від 27 вересня 2010 року позивач не вважається особою, яка набула громадянства України та відповідно у позивача відсутнє право на користування паспортом громадянина України. Не погоджуючись з такою позицією суд апеляційної інстанції вказав, що не виключає наявності правових підстав для складання такого висновку у серпні 2011 року, проте станом на час розгляду справи він втратив чинність у зв'язку з набранням чинності рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 травня 2013 року, відповідно до якого встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України до 24 серпня 1991 року.

Тому, наголошуючи на принципу верховенства права через якість закону, захист від свавілля, суд вказує, що рішення суду із встановленою обставиною про відсутність підстав для вилучення паспорта громадянина України має бути передбачуваним для ОСОБА_1, тобто таким, щоб позивач міг передбачити наслідки його застосування. В той же час, втручання публічної адміністрації у права людини повинно підлягати ефективному контролю, зокрема судовому.

Як вбачається із довідки Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві від 01 березня 2014 року №01/1262, у зв'язку із скасуванням належності позивача до громадянства України ними паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 вилучено. Враховуючи, вказані вище рішення Московського районного суду міста Києва про встановлення факту, Київського апеляційного адміністративного суду про скасування висновку, такі дії відповідача, на думку суду є безпідставними та такими, що порушують права позивача. Встановивши в судовому порядку територіальне походження громадянства, фактично відсутність підстав для вилучення паспорта громадянина України, ОСОБА_1 мав обґрунтовані сподівання на відновлення його прав як громадянина України із підтверджуючим про це документом. Відсутність відповідного реагування (щодо повернення паспорта позивачу) зі сторони відповідача потребує захисту прав позивача в судовому порядку.

Самі по собі заперечення Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві щодо фактичного знищення паспорта та, відповідно, неможливості забезпечити у такому випадку видачу документу не може слугувати перешкодою для відновлення порушених прав особи. Сама підстава первинної видачі паспорта продовжує існувати, а відтак, не потрібно з'ясовувати підставу видачі документу на даний час. Мова йде лише про видачу нового паспорта, внаслідок безпідставного знищення попереднього документа.

Вилучивши у позивача паспорт громадянина України, відповідач незаконно позбавив його права володіння цим документом, оскільки паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника, підтверджує громадянство України та є власністю громадянина України. Як оформлення, так і вилучення документу здійснено відповідачем у справі, тому суд вважає, що правильним є і зобов'язання саме Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві видати новий паспорт, який діє у спірних відносинах як окремий уповноважений суб'єкт владних повноважень.

Необґрунтованим є і посилання Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві на припинення провадження по іншій заяві ОСОБА_1 про набуття громадянства у зв'язку з надходженням до них інформації про перебування позивача у міжнародному розшуку. Розгляд даної справи стосується поданої позивачем у 2009 році заяви про надання громадянства та її наслідки, а відтак, не стосується підстав та порядку розгляду іншої.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, за обставин, коли вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам, знайшли підтвердження матеріалами справи, в той час, коли не спростовані відповідачем та передбачають необхідність відновлення порушеного права позивача, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову з урахуванням положень ч. 2 ст. 11 КАС України, а саме: шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо вилучення та знищення паспорту, а також шляхом зобов'язання видати позивачу новий паспорт.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві щодо вилучення у ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, оформленого 24 березня 2010 року Дніпровським районним відділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, та дії щодо знищення цього паспорту.

Зобов'язати Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві видати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) новий паспорт громадянина України.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін