Справа № 2а-9035/10/2270/3
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/34006/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Борисенко І.В., Голубєвої Г.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Чемеровецькому районі Хмельницької області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2011 у справі № 2а-9035/10/2270

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукровий комбінат "Слов'янський"

до Державної податкової інспекції у Чемеровецькому районі Хмельницької

області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариством до суду заявлений позов, з урахуванням уточнень, про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції від 31.05.2010 № /0 та наступних в часі податкових повідомлень-рішень, прийнятих у порядку адміністративного оскарження через дріб 1, 2, 3, якими позивачеві донараховано суму основного податкового зобов'язання з податку на додану вартість (ділі - ПДВ) та фінансові санкції за порушення вимог Закону України "Про податок на додану вартість". Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог названого Закону.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.02.2011 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2011 судове рішення першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На зазначене рішення апеляційного суду до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Державної податкової інспекції, в якій ставиться питання про його скасування та залишення без зміни Постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.02.2011, з посиланням на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 31.05.2010 № /0 та наступних в часі податкових повідомлень-рішень, прийнятих державним податковим органом у порядку адміністративного оскарження через дріб 1, 2, 3, були висновки, викладені у акті від 25.05.2010 про результати проведення планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 31.12.2009, про завищення позивачем податкового кредиту внаслідок формування позивачем податкового кредиту у різних податкових періодах на підставі однієї податкової накладної (по господарським операціям з АТЗТ "Інтер контакт" та СТОВ "ВФ"Обрій"), декларування податкового кредиту за нікчемними господарськими операціями через відсутність факту реального вчинення таких операцій з ТОВ "Комерція Велфорт", а також декларування податкового кредиту у листопаді 2008 року за податковою накладною від 31.10.2006 ТОВ "Відродження", тобто відображеною із запізненням, за відсутності заяви зі скаргою на постачальника щодо видачі податкової накладної, а також завіреною факсимільним підписом.

Задовольняючи позовні вимоги щодо висновків державного податкового органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту звітнього періоду у розмірі 32 667,00 грн. за податковими накладними попереднього податкового періоду (по господарським операціям з ТОВ "Відродження"), суд апеляційної інстанції правомірно виходив з того, що Закон України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011) не містить заборони на формування платником податку податкового кредиту в тому податковому періоді, коли була фактично отримана податкова накладна.

Так, згідно пп. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону № 168/97-ВР до складу податкового кредиту не підлягають включенню суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Дана норма закону містить імперативну норму, тобто у тому разі якщо у платника податку списані грошові кошти у якості оплати товару (робіт, послуг) та/або йому відвантажено товари (послуги), однак даний факт не підтверджується податковою накладною, платник податку не має права на декларування податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97ВР, згідно якого підставою для відповідальності платника податку є непідтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку, податковими накладними чи митними деклараціями, факт включення позивачем до податкового кредиту звітного періоду суми ПДВ за податковими накладними, отриманими із запізненням, а також аналізуючи пп. 7.2.6 зазначеного Закону, згідно якого подання заяви зі скаргою на постачальника є виключним правом, а не обов'язком покупця, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про протиправність визначення податкового зобов'язання з ПДВ у зв'язку з віднесенням до податкового кредиту сум ПДВ звітного періоду по податкових накладних, які були виписані контрагентом позивача у минулих податкових періодах.

Також, відповідно до пунктів 2.1, 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним чи електронним способом посвідчення.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підписання податкової накладної із застосуванням факсиміле не суперечить вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, у зв'язку з чим доводи податкового органу про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту з ПДВ на підставі податкової накладної, підписаною із застосуванням факсиміле є необґрунтованими.

Обґрунтованою є позиція суду апеляційної інстанції стосовно подвійного включення позивачем до складу податкового кредиту ПДВ на підставі податкової накладної, отриманої позивачем у межах господарських операцій з АТЗТ "Інтер контакт".

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що як підставу висновків про включення до податкового кредиту жовтня 2008 року суми ПДВ у розмірі 81 122,00 грн. по податковій накладній, складеної та виданої АТЗТ "Інтер контакт", по якій відповідна сума ПДВ була включена у листопаді 2007 року, державний податковий орган посилається на дані реєстру отриманих податкових накладних, наданого до декларації з ПДВ за листопад 2007 року.

Вирішуючи спір в цій частині висновків державного податкового органу, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, з чим погоджується суд касаційної інстанції, що такий реєстр не є належним доказом для висновку про подвійне формування платником податкового кредиту на підставі тієї самої податкової накладної, оскільки, в даному електронному реєстрі відсутні, зокрема, номер податкової накладної, що унеможливлює ідентифікувати таку податкову накладну. Відтак відсутні докази того, що у цьому реєстрі та реєстрі отриманих податкових накладних за жовтень 2008 року йдеться саме про одну й ту ж саму податкову накладну. Крім того, в електронному реєстрі за листопад 2007 року міститься інформація про одну податкову накладну на загальну суму ПДВ 81 121,76 грн., а в реєстрі отриманих податкових накладних за жовтень 2008 року зазначено три податкові накладні на суми ПДВ відповідно 41 121,76 грн., 6 666,67 грн. та 33 333.33 грн., які лише сумарно складають цю суму. Інших доказів, а саме податкових декларацій, інших первинних документів первинного податкового та/або бухгалтерського обліку, передбачених Законом № 168/97ВР, відповідач всупереч ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надав.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов передчасно висновку щодо решти позовних вимог, не надавши належної оцінки усім доказам, які знаходяться в матеріалах справи.

У справах цієї категорії особливого значення набуває дослідження питань реальності господарських операцій, дані про які відображені у бухгалтерському та податковому обліку платника податку.

Про відсутність реального характеру господарських операцій, як зазначив Верховний суд України (постанова СПуАС ВСУ № 21/737), можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

При цьому необхідно враховувати, що факт оплати не є безумовним доказом реального характеру господарської операції.

Водночас, відсутність платника податків за місцем реєстрації, порушення податкової дисципліни контрагентом платника податків не свідчить про удаваність правочинів. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника ПДВ його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу, що полягає у внесенні до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей про припинення юридичної особи відповідно до ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та даті затвердження акта про анулювання реєстрації платника ПДВ, яка є днем прийняття такого рішення.

Тобто, висновок суду про реальність господарської операції для цілей оподаткування є результатом оцінки усіх доказів у справі в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин, дійшов висновку про неможливість прийняття до уваги первинних документів, складених ТОВ "Комерція Велфорт", як таких, що підтверджують правомірність формування позивачем податкового кредиту, оскільки зазначена юридична особа за місцем реєстрації не знаходиться, зареєстрована на підставну особу, гр. ОСОБА_4, який значиться єдиним працівником - директором юридичної особи та заперечує свою причетність до діяльності зазначеної юридичної особи, за умовами договорів, що були укладені між позивачем та ТОВ "Комерція Велфорт", роботи проводилися силами контрагента без залучення субпідрядників, тому з урахуванням відсутності матеріально - технічних та спеціальних трудових ресурсів ТОВ "Комерція Велфорт" не мало можливості виконати широкий комплекс робіт з ремонту основних засобів позивача, а також роботи з передпродажної підготовки у стислі терміни (6 днів).

Крім того, як вбачається зі змісту акту перевірки, на підтвердження своїх доводів про безтоварність господарських операцій податковий орган посилається на відсутність відображення господарських операцій з ремонту основних засобів позивача та з передпродажної підготовки у бухгалтерського обліку позивача, даним якого мають відповідати дані податкового обліку, а також на невідповідність основного виду діяльності контрагента наданим позивачу послугам.

Ураховуючи наведене та ненадання позивачем відповідних доказів згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, які спростовують надані податковим органом та зібрані судом на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України докази на підтвердження безпідставного виникнення у платника податків податкової вигоди, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині висновків щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту за наслідками господарських операцій з ТОВ "Комерція Велфорт".

Також є помилковою позиція суду апеляційної інстанції про скасування оспорюваних податкових повідомлень - рішень у повному обсязі, не зважаючи на те, що нараховані держаним податковим органом податкові зобов'язання є частково обґрунтованими.

Судами встановлено, що висновок державного податкового органу про подвійне включення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковій накладній СТОВ "ВФ"Обрій" в розмірі 11 327,33 грн. у листопаді 2008 року та грудні 2008 року знайшло своє підтвердження, а також визнано позивачем у ході судового розгляду справи.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи податкові повідомлення - рішення повністю також з тих підстава, що у рішенні суб'єкта владних повноважень не можна виокремити недійсну частину, а суд не може підміняти державний орган, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що відповідно до п. 4 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі розкритий в частинах 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Крім іншого, колегія суддів вказує, що в силу положень ст. 81 Кодексу адміністративного судочинства України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, суд може призначити експертизу.

Є помилковим і висновок суду апеляційної інстанції про скасування податкових повідомлень - рішень, що є відкликаними за законом.

Відповідно до пп. "б" пп. 6.4.1 Закону № 2181-ІІІ податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження.

Таким чином, з урахуванням того, що вищим контролюючим органом за наслідками неодноразового адміністративного оскарження податкове - повідомлення рішення від 31.05.2010 № /0 та наступне в часі податкове повідомлення-рішення, прийняте у порядку адміністративного оскарження через дріб 1, були скасовані частково, такі податкові повідомлення-рішення в силу положень пп. "б" пп. 6.4.1 Закону № 2181-ІІІ вважаються відкликаними, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо таких актів індивідуальної дії не підлягають задоволенню.

Оскільки суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення справи, то ухвалене ним судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Чемеровецькому районі Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2011 у справі № 2а-9035/10/2270 скасувати, а матеріали справи направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.В. Борисенко

Г.К. Голубєва