Справа № 826/138/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 лютого 2015 року 11:00 № 826/138/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Монтаж Технологія»
до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві
третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Сорбіт»
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.12.2014 року № ,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтаж Технологія» з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.12.2014 року № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 160 137 грн. за основним платежем та на 40 034 грн. за штрафними санкціями.

Позивач зазначає, що за результатами перевірки ДПІ встановлено, що позивач, начебто, занизив ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за липень 2014 р., на 160 137 грн. Вказані висновки зроблені за результатами перевірки дотримання вимог законодавства з питань оподаткування за взаємовідносинами позивача з ТОВ «Компанія Сорбіт» при здійсненні операцій з поставки товарів.

Зокрема, як зазначає позивач, за наявності видаткових накладних, рахунків, договору про надання транспортних послуг з ТОВ «Делівері», акту надання послуг з перевезення, ДПІ дійшла висновку про нездійснення спірних операцій (про «безтоварність» операцій) лише з огляду на те, що до перевірки не було надано заявок покупця, в яких встановлюються ціни та в яких повинно бути зазначено транспортування товару.

Однак, як зазначає позивач, операції фактично проведені, поставки відбулися, що супроводжується первинними документами та іншими документами, які супроводжують такого роду операції, а відтак, як вважає позивач, висновки ДПІ не ґрунтуються на фактичних обставинах, позивач мав всі підстави для формування спірних сум податкових вигод.

При цьому, вже під час розгляду справи позивач у заяві від 06.02.15 р. (вх. від 09.02.2015 р.) зазначив, що транспортування товару здійснювалось за договором транспортного експедирування від 27.11.2013 р. № МТСПТР01 з ТОВ Чиста Вода СП».

За таких обставин позивач вважає спірне рішення протиправним та просить задовольнити позов, скасувавши оскаржуване рішення.

ДПІ проти позову заперечує та з підстав, викладених в акті перевірки, зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, відсутність підстав для його скасування. По суті зазначає про безтоварність спірних операцій та відсутність підстав для формування спірних сум податкових вигод. В судове засідання 23.02.2015 р. представник відповідача не з'явився, доказів поважності причин неприбуття не надав. Враховуючи наведене та на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України судом ухвалено розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи.

Третя особа надала пояснення по суті спірних відносин та матеріали, якими на думку третьої особи підтверджується реальність операцій. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, доказів поважності причин неприбуття не надав. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, справу розглянуто за відсутності третьої особи.

Надалі, на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України судом ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Монтаж Технологія» (код з ЄДР 37897189) з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з ТОВ «Сорбіт» (код з ЄДР 37723754) за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

За результатами перевірки складено акт від 21.11.2014 р. № 1298/26-54-22-01-37897189 (далі - Акт перевірки).

Як вбачається з Акту перевірки, позивач користується складським приміщенням площею 100 кв.м., а також офісним приміщенням площею 10 кв.м.

До основного виду діяльності, яким фактично займався позивач, віднесено будівництво житлових та нежитлових приміщень.

Як зазначає ДПІ в Акті перевірки, протягом періоду, що перевірявся, позивач здійснював оптову торгівлю будівельними матеріалами. Залишкова вартість основних фондів (офісні меблі, оргтехніка) складає 22 тис. грн. Кількість штатних працівників - 4 особи із середньою заробітною платою 3,5 тис. грн. на місяць.

Під час перевірки досліджено договір від 05.05.2014 р. № СОМ05, укладений з ТОВ «Сорбіт» на поставку товарів. Звернуто увагу, що згідно з умовами договору постачальник відвантажує товар покупцеві за договірними цінами, які визначені в заявках покупця та узгоджені з постачальником шляхом виставлення відповідних рахунків до сплати.

Передача товару здійснюється на складі постачальника. За попередньою домовленістю, що повинно бути зазначено в заявці покупця та узгоджено з постачальником, постачальник може здійснювати доставку товару в пункт поставки, вказаний покупцем.

Як вбачається з Акту перевірки, під час її проведення на підтвердження перевезення продукції, позивачем надавалася угода з ТОВ «Делівері» про надання транспортних послуг від 25.04.2014 р. № Д-Т-00025484.

ДПІ зазначає, що до перевірки також надано акт надання послуг від 31.07.2014 р. на суму 3354 грн. з ПДВ.

Зазначається в Акті перевірки, що згідно наданих документів позивачем отримано від ТОВ «Сорбіт» товар: труби з ливарного чавуну, хомутові з'єднання, стрічки захисні, фітинги з чавуну.

В акті перевірки також зазначається, що на виконання вказаного договору поставки виписані видаткові накладні: від 08.07.2014 р. № 37 на суму без ПДВ 135 299,90 грн., ПДВ 27059,98 грн., з ПДВ - 162359,88 грн.; від 17.07.2014 р. № 77 на суму без ПДВ - 2644,30 грн., ПДВ 528,86 грн., з ПДВ 3173,16 грн.; від 21.07.2014 р. № 110 на суму без ПДВ 129 306,29 грн., ПДВ 25861,26 грн., ПДВ - 155 167,55 грн.; від 24.07.2014 р. № 166 на суму без ПДВ 254 543,19 грн., ПДВ 50908,64 грн., з ПДВ 305451,83 грн.; від 25.07.2014 р. № 167 на суму без ПДВ 111061,80 грн., ПДВ - 22212,36 грн., з ПДВ - 133274,16 грн.; від 28.07.2014 р. № 205 на суму без ПДВ 135555,64 грн., ПДВ - 27111,13 грн., з ПДВ - 162666,77 грн.; від 30.07.2014 р. № 206 на суму без ПДВ 32275 грн., ПДВ - 6455 грн., з ПДВ - 38730 грн. Всього - на суму 960 823,35 грн. з ПДВ - 160 137,23 грн., що складає спірну суму податкових вигод позивача, яка не визнається ДПІ.

В акті перевірки також зазначається про оформлення на вказані вище дати рахунків на загальну суму 960823,35 грн. з ПДВ.

Крім того, на сторінці 5 Акту перевірки визначено реквізити податкових накладних, виданих позивачу, які видані станом на дати формування видаткових накладних.

Як встановлено на час перевірки, кредиторська заборгованість позивача перед контрагентом складає 447,50 грн.

Надалі, в обґрунтування висновків, зазначених в Акті перевірки, ДПІ зазначає, що до перевірки не надано заявок покупця, в яких згідно з договором встановлені договірні ціни на товар та в яких повинно бути зазначено транспортування товару та узгоджено з постачальником.

Отже, як зазначає ДПІ, неможливо підтвердити реальність операцій.

Слід зазначити, що ДПІ посилається на акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 03.09.2014 р. № 35623/7/26-55-22-08-11 неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Сорбіт». Зазначається, що місцезнаходження ТОВ «Сорбіт» не встановлено

Згідно з розділом 4 Акту перевірки («Висновки») в ході перевірки встановлено, зокрема: порушення п. 44.1., п. 185.1., п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6., п. 200.1. та п. 200.2. ПК України в результаті чого позивачем занижено ПДВ, що підлягає врахуванню до сплати в бюджет за липень 2014 р. в сумі 160 137 грн.

На підставі зазначених висновків прийнято оскаржуване рішення.

В контексті наведеного та щодо характеру спірних операцій під час розгляду справи встановлено наступне.

Так, відповідно до умов вищезгаданого договору поставки від 05.05.2014 р. асортимент, кількість і ціна товару встановлюється сторонами в погоджених постачальником специфікаціях та вказується у специфікаціях (рахунках-фактурах) (п. 1.2.).

Постачальник відвантажує товар покупцеві за договірними цінами, які визначені в заявках покупця та узгоджені з постачальником шляхом виставлення відповідних рахунків до сплати. Згідно з рахунками за липень 2014 р. оплаті підлягала продукція: фітинги, хомутові з'єднання, труби з ливарного чавуну,

Ціни остаточно узгоджуються та вказуються сторонами у видатково-прибутковій накладній на поставку товару.

Покупець оплачує товар згідно виставлених рахунків. Передача товару здійснюється за видатково-прибутковою накладною. Передача товару здійснюється на складі постачальника. За погодженням сторін постачальник може здійснювати доставку в пункт доставки. Обумовлено надання документів про якість продукції - п.4.3. Договору.

Сторонами оформлено, як зазначено і в Акті перевірки, рахунки, видаткові та податкові накладні. Надано банківські виписки.

Позивачем разом із позовом надано договір суборенди нежитлових приміщень № 29-01/14-ок, укладений з ТОВ «Київ Бізнес Ріелті» щодо оренди офісу та договір оренди № 6/14 від 10.05.2014 р., укладений з ТОВ «Комплекс Рибальский», щодо оренди офісу 12,5 кв.м. та складських приміщень 100 кв.м.

Проаналізувавши у взаємозв'язку з вищенаведеним положення ПК України (в редакції на час оформлення операцій та формування податкових вигод), а саме:

- п/п. 14.1.36. ПК України (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 198.1. ПК України (щодо обставин, наявність яких зумовлює виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення податкового кредиту), п. 201.1. (щодо обов'язку видати податкову накладну та обставин, які зумовлюють її видачу), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо видачі п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс); п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

- а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей), а також положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення фактично вчинених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкового кредиту та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; (4) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (5) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою, (6) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності - п/п. 14.1.231. ПК України).

При цьому, суть останнього, слід розуміти так, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета. Податкова економія при цьому діловою метою не визнається. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною суттю операцій.

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність фактичного здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкових вигод.

Відносно доводів позивача відносно перевезення товару та регламентації діяльності з транспортно-експедиторського обслуговування, його документального оформлення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»: (1) транспортно-експедиторська діяльність, це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; (2) транспортно-експедиторська послуга, це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; (3) експедитор (транспортний експедитор), це суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування (стаття 1 Закону).

Згідно із ст. 9 цього Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Істотними умовами договору транспортного експедирування, зокрема, є: (1) вид послуги експедитора; (2) вид та найменування вантажу; розмір плати експедитору; (3) пункти відправлення та призначення вантажу; (4) порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відтак, наведеним вище законом встановлено спеціальні правила щодо документального оформлення виконання такого роду операцій та істотні умови, тобто обов'язкові умови щодо змісту договору та, відповідно, первинних документів, які супроводжують такого роду операції.

В даному випадку, дослідивши та оцінивши відповідно до положень ст. 86 КАС України («Оцінка доказів») наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з положень ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування) та з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, суд приходить до висновку про недоведеність фактичного виконання спірних операцій, а отже і про відсутність правових підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Слід зазначити, що до матеріалів справи надано договір на транспортно-експедиційне обслуговування № Д-Т-00025484 від 25.04.2014 р., укладений з ТОВ «Делівері». Саме на цей договір позивач посилався під час перевірки на підтвердження перевезення продукції. Згідно із договором замовник (позивач) надає для перевезення вантаж, а експедитор (ТОВ «Делівері») організовує та забезпечує перевезення і супроводження вантажів. Перевезення здійснюється за заявкою позивача. Експедитор оформлює квитанцію, що є підтвердженням прийняття вантажу до перевезення.

До договору надано акт від 31.07.2014 р. № 119154 щодо виконання робіт з організації транспортно-експедиційних послуг на суму 2 795 грн. без ПДВ, з ПДВ 3 354 грн.

Позивач у позові зазначає, що вказаний договір підтверджує факт перевезення товару, а відтак і реальність операцій.

Однак, акт не містить будь-якої деталізації відомостей щодо маршруту перевезення, відстані перевезення, характеру вантажу, місць відвантаження та місць доставки вантажу, ідентифікації транспортних засобів.

У той же час, наявність зазначених відомостей у первинних документах за такого роду операціями (з ТЕО), обумовлена вимогами статей, 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимогами ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Виходячи з наведеного, вказаний акт не може вважатися доказом перевезення продукції за спірними операціями.

Слід додати, що під час перевірки позивач не посилався та не надавав ДПІ будь-яких інших документів на підтвердження перевезення продукції.

Як вже зазначалося, вже під час розгляду справи позивач надав додатково копію договору з ТОВ «Чиста вода СП» та копії ТТН, які, як зазначає позивач, підтверджують перевезення продукції.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що 18.09.2014 р. ДПІ на адресу позивача було сформовано запит про надання документів за відносинами з ТОВ «Сорбіт».

ДПІ витребовувались, крім іншого: документи про якість продукції, ТТН, договори з перевізником, докази оплати транспортних послуг, акти виконаних робіт, що підтверджують факт надання, докази подальшої реалізації продукції.

Однак, вказані документи не були надані ДПІ у складі відповіді позивача від 14.10.2014 р. № 261.

Враховуючи те, що вказані документи не надавалися і під час перевірки, що однак входить до кола обов'язків платника податків під час перевірки, вказані документи в силу положень п. 44.6. ПК України вважаються такими, що були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності, а відтак не можуть прийматися до уваги на підтвердження перевезення продукції, підтвердження реальності операцій з поставки та, відповідно, на підтвердження показників звітності. В контексті наведеного слід додати, що до вказаного договору не надано заявок, передбачених ст. 2 договору, відсутні акти передачі вантажу для перевезення, передбачені п. 2.3. договору, відсутні і акти здачі-прийняття виконання послуг, передбачені п. 4.1., п. 4.2. договору, відсутні докази оплати перевезення за угодою з ТОВ «Чиста вода СП», що у свою чергу вказує на недоведеність виконання перевезень продукції та, відповідно, виконання операцій з поставки.

Надання копій ТТН, які з'явилися вже на стадії розгляду справи у суді та які були відсутні під час перевірки, за відсутності вищевказаних заявок та актів наданих послуг, за відсутності в них інформації щодо вантажно-розвантажувальних операцій, печаток перевізника, не можуть вважатися доказом перевезення продукції.

Що стосується наданого позивачем договору від 18.02.2013 р., підписаного з ТОВ «СМ Буд-сервіс», накладних з іншими покупцями щодо подальшого руху продукції від позивача, слід зазначити, що підписання вказаних документів само по собі не є свідченням того, що до цього продукція була поставлена позивачу саме ТОВ «Сорбіт».

Під час розгляду справи з боку третьої особи не надано будь-яких доказів (договорів, первинних та платіжних документів) на підтвердження придбання продукції, яка обумовлювалась поставою до позивача, відомості щодо чого витребовувались у третьої особи відповідно до ухвали суду від 14.01.2015 р.

Крім іншого, під час розгляду справи не надано і документів про якість продукції, наявність яких передбачено договором між позивачем та третьою особою та які витребовувались судом під час розгляду справи, а ДПІ - під час формування запиту від 18.09.2014 р.

Відтак, враховуючи вищенаведене у сукупності, специфіку та особливості цих операцій, надані в даному випадку первинні документи за договором поставки товару не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку та задекларованих позивачем податкових вигод.

Під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операції та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентом позивача.

При цьому, суд враховує, що наявність оплати за спірними операціями сама по собі також не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного у сукупності, не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю підприємств - учасників спірних операцій.

Таким чином, під час розгляду справи не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що за спірними операціями лише оформлювались окремі документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. Складені за такими операціями документи та податкові накладні, є юридично дефектними та не створюються правових наслідків для цілей формування спірних сум податкових вигод, що, відповідно, зумовлює висновок суду про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків Акту перевірки щодо оцінки обставин взаємовідносин позивача із зазначеним контрагентом за вказаним договором та відносно безпідставності формування спірних сум податкових вигод, а отже підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Що стосується доводів позивача відносно незаконності призначення та, відповідно, проведення перевірки, суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи позивач на запит ДПІ не надав всіх витребуваних документів у зв'язку з чим призначення та проведення перевірки відповідає вимогам п/п. 78.1.1. ПК України. При цьому, в даному випадку, як вбачається з Акту перевірки, проводилась документальна позапланова виїзна перевірка. Копія наказу на проведення перевірки та направлення вручені представнику підприємства (а.с. 71). Відтак, позивач допустив ДПІ до проведення перевірки та не скористався своїм правом щодо не допуску до перевірки, якщо вважав, що її призначено з порушенням закону. Водночас, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. У той же час, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки, що відповідає підходу, висловленому ВАС України в ухвалах від 09.09.2014 р. (К/9991/11590/11; номер рішення в ЄДРСР 40843005), від 17.09.2014 р. (К/9991/19367/11; номер рішення в ЄДРСР 40905166), від 29.04.2014 р. (К-33866/10; номер рішення в ЄДРСР 39575325). Оскільки посадових осіб ДПІ було допущено до проведення перевірки, що свідчить про фактичну згоду на її проведення, то предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених під час проведення ДПІ перевірки порушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, за результатами розгляду справи суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке, як приходить до висновку суд, є законним та обґрунтованим, вірним по суті, а отже підстав для задоволення позову не має.

При цьому, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити та беручи до уваги, що позивачем при зверненні з позовом сплачено лише 400,34 грн. (10 відсотків розміру ставки судового збору), суд зазначає, що відповідно до положень абз. 2 п/п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 87 КАС України з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору. Так, позивачем заявлено вимогу про скасування рішення, відповідно до якого збільшено грошові зобов'язання позивача перед бюджетом загалом на 200 171,00 грн. Відтак, виходячи з положень зазначеного закону, загальна ставка судового збору, що підлягала сплаті, складає 4 003,42 грн. Враховуючи сплачену позивачем суму та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, підлягає стягненню з позивача решта суми судового збору у розмірі 3 603,08 грн., який на підставі ст. 9 вказаного Закону підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому, виходячи з вимог ч. 3 ст. 258 КАС України, щодо стягнення судового збору підлягає видачі виконавчий лист, який надсилається судом до державної податкової інспекції.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаж Технологія» (код з ЄДР 37897189, адреса: м. Київ, вул. Кондратюка, 4-в, оф. 72) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 603,08 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 4007, код бюджетної класифікації 22030001; код ЄДР суду 34414689). Після набрання постановою суду законної сили - видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін