Справа № 2а-10149/11/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Справа № 9104/29930/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Глушка І.В., Довгополова О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного підприємства «Аутпост» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2012 року у справі за позовом приватного підприємства «Аутпост» до управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

приватне підприємство «Аутпост» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова в якому просило визнати незаконним та скасувати рішення відповідача №221 від 06 травня 2011 року про застосування штрафних санкцій.

У процесі розгляду справи судом першої інстанції управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, як відповідача замінено на управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі у зв'язку із зміною позивачем місця реєстрації.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2012 року «в задоволенні позову задоволено повністю»( так зазначено у судовому рішенні).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції приватне підприємство «Аутпост» оскаржило його в апеляційному порядку вважає, що постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавств.

В апеляційній скарзі зазначає, що УПФ України у Залізничному районі м.Львова була проведена перевірка правильності обчислення, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів за період з 09.02.2008 року по 20.01.2011 року, а також достовірності відомостей, поданих до органів Пенсійного фонду за період з 01.01.2007 року по 20.01.2011 року. За результатами вказаної перевірки складено Акт № 81 від 22.04.2011 року згідно з яким здійснено донарахування страхових внесків в сумі 255055,93 грн. на винагороди за цивільно-правовими угодами про надання послуг за січень-грудень 2008 року, січень-грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року. Також в акті вказано, що підприємством подано недостовірні відомості, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за січень-грудень 2007 року, січень-грудень 2008 року, січень-грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року, а саме дані про заробіток осіб, які надавали послуги за цивільно-правовими угодами на суму 681987,50 грн.,сума страхових внесків (2%) - 13693,75 грн.

На підставі згаданого акту, УПФ у Залізничному районі надіслав вимогу про сплату боргу № Ю-361 від 22.04.2011 року на суму 255055,93 гривень та розпорядження №6 від 22.04.2011 року про усунення порушень виявлених під час здійснення документальної перевірки. Крім того, підприємством отримано Рішення № 221 від 06.05.2011 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 258290,01 гривень.

В процесі судового розгляду, було встановлено, що вищевказані донарахування здійснені працівниками УПФ у Залізничному районі на суми оплат фізичним особам за надання послуг згідно цивільно-правових угод про надання таких послуг. Рішенням суду вказано про необхідність нарахування та утримання з цих витрат 33,2% та 2% внесків у пенсійний фонд.

Проте дане рішення суду суперечить ст.11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої застрахованими особами визначені громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Вказаною нормою не передбачено, страхування осіб, які надають послуги за договорами цивільно-правового характеру.

Також судом не було взято до уваги Лист Пенсійного фонду України від 01.09.2006 року № 11127/03-02, яким роз'яснено, що у разі, якщо суми винагород виплачуються особам за надання послуг за договорами цивільно-правового характеру, внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не нараховуються та не сплачуються.

Крім того, суд стверджує, що за природою та змістом вищевказані угоди про надання послуг є насправді трудовими договорами, таке твердження є безпідставним, бо правовідносини між сторонами (згідно угоди замовник і виконавець) регулюються нормами цивільного законодавства, зокрема, згідно ст. 901 Цивільного кодексу України: за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Всі угоди мають ознаки цивільно-правового договору, надання послуг підтверджуються актами наданих послуг, виконавець за надані послуги отримує винагороду, він не підлягає внутрішньому трудовому розпорядку та ін.

Те, що вказані угоди є угодами про надання послуг, а не підряду, підтверджується листом Міністерства юстиції України від 01.12.2006 року № 21-5-490, згідно якого характерними ознаками послуг є в сукупності: відсутність результату майнового характеру; невіддільність джерела від отримувача; синхронність надання та отримання, неможливість зберегти, вживаність послуги при її наданні.

Крім того, в акті перевірки № 81 від 22.04.2011 року вказано, що це є угоди про надання послуг, а не трудові угоди.

Таким чином, відповідно до вищевикладеного між приватним підприємством «Аутпост» та фізичними особами укладені цивільно-правові угоди, на надання послуг, за якими на суми винагород не нараховуються та не сплачуються внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи вище наведене просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2012 року та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що приватне підприємство «Аутпост» є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова проведено планову перевірку позивача, про що складено акт № 81 від 22.04.2011 року про результати планової перевірки з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів за період з 09.02.2008 року по 20.01..2011 року та надання достовірних відомостей до органів Пенсійного фонду України за період з 01.01.2007 року по 20.01.2011 року, в процесі якої встановлено порушення позивачем вимог п.п.4 п.2 ст. 17, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в результаті чого здійснено донарахування своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків в сумі 255055.93 гри. за винагороди за цивільно-правовими угодами про надання послуг за січень-грудень 2008; року, січень-грудень 2009:року, січень-грудень 2010 року. На підставі даного акту 22.04.2011 року відповідачем виставлено позивачу вимогу про сплату боргу №Ю-361 на суму 255055.93 грн. 06.05.2011 року, відповідачем прийнято рішення № 219 про застосування штрафних санкцій в розмірі 5027,75 гри., рішення № 220 про застосування штрафних санкцій у розмірі 4046.00 грн., рішення № 221 про застосування штрафних санкцій у розмірі 258290,01 грн. У результаті розгляду скарг у адміністративному порядку, рішення № 219 та № 220 були скасовані.

Розглядаючи спір судом першої інстанції правильно враховано, що відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, врегульовано Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватись лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками (стаття 5 вказаного Закону.

Згідно п. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділення, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський подако, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

З огляду на це суд першої інстанції правильно вважав, що фізичні особи, що надавали послуги позивачу шляхом укладення договорів на надання послуг є застрахованими особами, як такі, що працюють на інших умовах, передбачених чинним законодавством.

Позивач, є страхувальником, а відповідно до п. 6 ч. 2 ст.17. ч. 6; ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування страхувальники, зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду.

Однак як встановлено судом першої інстанції, здійснивши виплату винагород за договорами цивільно-правового характеру за період з січня 2008 року по грудень 2010 року, нарахування страхових внесків не проводилось. Тому суд першої інстанції правильно вважав, що з урахуванням вимог абз. 1 ч. 1 ст. 19 згаданого вище Закону суми винагород фізичних осіб за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру є об'єктом нарахування страхових внесків до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Крім того суд вірно зазначив, що згідно ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом, вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування не визначає такої пільги як звільнення від сплати цього збору для суб'єктів підприємницької діяльності, які перейшли на спрощене систему оподаткування.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави для відмови у задоволенні позову, однак суд вирішив «в задоволенні позову задоволити повністю», при цьому не виправив самостійно допущену описку.

Крім того у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для заміни управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, як неналежного відповідача, на управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі, бо зміна місця реєстрації позивача, не свідчить про можливість бути відповідачем управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі з приводу оскарження рішення прийнятого управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, а у задоволенні позову - відмовити.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу приватного підприємства «Аутпост» - задовольнити частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2012 року у справі № 2а-10149/11/1370 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову приватного підприємства «Аутпост» відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді І.В. Глушко

О.М. Довгополов