Справа № 808/1810/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ К/800/31066/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

за участю:

секретаря Зубенка Д.В.

представника позивача неприбуття

представника відповідача Корчинської М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року

у справі № 808/1810/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна»

до Запорізької митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області

про скасування рішень та стягнення суми

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці та Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування картки відмови від 14.08.2012 № 112030000/2/00454 та рішення про коригування митної вартості від 14.08.2012 № 112030000/2012/000251/2, стягнення переплати ввізного мита у сумі 24 055,82 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.03.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 рішення суду першої інстанції скасовано частково та прийнято нове рішення - про часткове задоволення позову.

Скасовано картку відмови від 14.08.2012 № 112030000/2/00454, рішення про коригування митної вартості від 14.08.2012 № 112030000/2012/000251/2.

У задоволені решти позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову, Запорізька митниця Міндоходів оскаржила його у цій частині у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині з мотивів порушення цим судом норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення в цій частині - про відмову у задоволенні позову.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» просило залишити рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, на підставі контракту з фірмою «Otto Wolff Handelsgesellschaft mbH», Дюссельдорф, Німеччина, (Продавець), Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна», ввозив на територію України вогнетривку цеглу у картонних коробках.

Вироби використовуються для футеровки сталеплавильних агрегатів. Виробник: Magnesita Refractories GmbH, країна виробництва - DE.

Для проведення митного оформлення поставленого позивачем товару - вогнетривка цегла, 13.08.2012 до митного органу подана ВМД №112030000/2012/015843.

З ВМД позивачем була подана ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Під час подання ВМД № 112030000/2012/015843 позивачем на підставі статті 53 Митного кодексу України задекларовані наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 09.11.2011 № 13111197, специфікація від 05.04.2012 № 26, рахунок - фактура (інвойс) від 23.07.2012 № , пакувальний лист, ПП №112000000/2012/905854, Сертифікат походження, СMR, транспортний рахунок, калькуляція, рахунок - фактура (інвойс) від 23.07.2012 № , пакувальний лист, ПП № 112000000/2012/905798, Сертифікат походження, СMR, транспортний рахунок, калькуляція, рахунок - фактура (інвойс) від 23.07.2012 № , пакувальний лист, ПП №112000000/2012/905773, Сертифікат походження, СMR, транспортний рахунок, калькуляція, рахунок - фактура (інвойс) від 23.07,2012 № , пакувальний лист, ПП №112000000/2012/905793, Сертифікат походження, СMR, транспортний рахунок, калькуляція, рахунок - фактура (інвойс) від 23.07.2012№ , пакувальний лист, ПП №112000000/2012/905853, Сертифікат походження, СMR, транспортний рахунок, калькуляція, рахунок - фактура (інвойс) від 23.07,2012 № , пакувальний лист, ПП №112000000/2012/905794, Сертифікат походження, СMR, транспортний рахунок, калькуляція, лист від 18.07.2012 № 121-76, лист від 23.07.2012 №171-438, лист від 24.07.2012 №/171-441, сертифікат якості та інші документи, про що свідчить їх декларування (гр. 44 ВМД та доповнення до декларації ф. МД-6).

Під час митного контролю митним органом у позивача витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме:

договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість, яких визначається;

рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця;

виписку з бухгалтерської документації;

специфікації, прейскуранти, прайс-листи виробника товару;

про що письмово зазначено у декларації митної вартості.

Як зазначено митним органом під час витребовування додаткових документів, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості були наявні наступні розбіжності в поданих до митного оформлення документах:

у транспортних документах (CMR) не зазначено географічну назву місця доставки,

на момент митного оформлення експортна декларація країни відправника відсутня.

Запис про ознайомлення представником декларанта зроблено 14.08.2012, того ж дня зроблений запис про неможливість надання зазначених документів.

Також 14.08.2012 декларантом позивача подана службова записка № 121-766 з обґрунтуванням щодо витребуваних документів, згідно з якою декларант не мав наміру подавати додаткові документи.

У зв'язку з не наданням декларантом витребуваних документів митний орган прийняв рішення від 14.08.2012 № 112030000/2012/000251/2 про коригування заявленої митної вартості товарів.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що заявлено неповні відомості про митну вартість товарів відповідно до вимог статті 54 Митного кодексу України, декларант відмовився від надання додаткових документів згідно зі статтею 53 Митного Кодексу України, що підтверджують митну вартість; у митного органу наявна інформація щодо митної вартості подібних товарів на рівні 1,1685 eur/кг для товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, при визначенні митної вартості товару митним органом проводились консультації з декларантом.

Крім того, рішення про визначення митної вартості товарів містить висновки митного органу про неможливість визначення митної вартості шляхом послідовного застосування першого методу, у зв'язку з відмовою декларанта надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а також про неможливість використання за наслідками проведених консультацій з декларантом методів №2а, 2б через відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними/подібними товарами, у зв'язку з чим митна вартість товарів визначена з урахуванням наявної у митного органу інформації щодо вартості товарів за цінової інформації ЄАІС ДМСУ та застосовано резервний метод (№ 2 ґ)

Витяг з ЄАІС ДМСУ з відомостями про митне оформлення товару за кодом товару , описом товару, його митною вартістю долучений до матеріалів справи.

Відповідно до витягу з Єдиної Автоматизованої Інформаційної Системи Держмитслужби та копії ВМД від 13.08.2012 № 112030000/2012/015843, яка подавалась позивачем до митного оформлення товару, при визначенні митної вартості товару вогнетривкої цегли, митним органом враховано інформацію про митну вартість товару з тієї ж країни, експорт з якої за часом збігається з часом експорту оцінюваних товарів, що міститься у ВМД від 14.08.2012 №112030000/2012/015908, митна вартість за якою визнана митним органом.

14.08.2012 ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна» видано картку відмови у митному оформленні товару № 112030000/2/00454 за поданою ВМД.

14.08.2012 позивач подав митному органу нову ВМД № 112030000/2012/015908, яку прийнято до митного оформлення, про що свідчить проставлений на ВМД штамп «Під митним контролем».

Платежі за ВМД № 112030000/2012/015908 з ввізного мита становлять на 24 055,82 грн. більше, ніж за раніше поданою позивачем ВМД.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування рішення та картки відмови відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки декларантом не надані додаткові витребувані документи, митницею правомірно було здійснено митну оцінку товару з урахуванням «Цінової інформації при визначенні митної вартості з Єдиної Автоматизованої Інформаційної Системи Держмитслужби» та відкориговано його вартість.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант подав документи в повному обсязі.

Водночас, митний орган не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому митна вартість товару в оспорюваному рішенні була визначена контролюючим органом за своїми ж рішеннями, що не можна визнати умотивованим.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправомірність рішення митного органу щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару позивача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується зі вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі змістом частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 частини третьої статті 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до змісту частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу

Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для прийняття оспорюваного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів 14.08.2012 № 112030000/2012/000251/2 була наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, а саме у транспортних документах (CMR) не зазначено географічну назву місця доставки; на момент митного оформлення експортна декларація країни відправника відсутня.

Водночас, експортна декларація країни відправника відповідно до змісту частини другої статті 53 Митного кодексу України не належить до переліку обов'язкових документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару. Крім того, відсутність цього документа згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України не є підставою для витребування додаткових документів.

Положеннями Митного кодексу України не встановлено заборону чи обмеження застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, що імпортуються, в залежності від наявності експортної декларації країни відправника.

Щодо відсутності у транспортних документах, а саме в міжнародній автомобільній накладній (CMR) вказівки на географічну назву місця доставки товару, то суд касаційної інстанції вважає, що вказаний недолік не є належним доказом неправильного визначення позивачем митної вартості ввезеного товару, оскільки не впливає на числові значення вартості товару.

Відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Водночас, як установлено судом апеляційної інстанції, митний орган жодними доказами не довів, що відсутність у CMR вказівки на географічну назву місця доставки товару свідчить про неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, про розбіжності з даними, які містяться в інших документах.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для скасування картки відмови від 14.08.2012 № 112030000/2/00454 та рішення про коригування митної вартості від 14.08.2012 № 112030000/2012/000251/2.

Відповідно до змісту статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов'язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Оскільки судом апеляційної інстанції установлено, що у наданих декларантом відповідно до положень частини другої статті 53 Митного кодексу України документах митним органом не було виявлено розбіжностей, ознак підробки або відсутності певних відомостей, що не дозволяли б встановити та перевірити числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган безпідставно вимагав надання позивачем додаткових документів.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування картки відмови від 14.08.2012 № 112030000/2/00454, рішення про коригування митної вартості від 14.08.2012 № 112030000/2012/000251/2

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними норми права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року в цій справі в частині задоволення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель