Справа № 818/7056/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Київ К/800/5637/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - ДПІ) на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, як фізичної особи-підприємця, до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № /35083, № /35084 від 18.07.2013 року.

Зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

16 жовтня 2013 року постановою Сумського окружного адміністративного суду у задоволенні позову відмовлено.

5 грудня 2013 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду постанова Сумського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року скасована в частині відмови у задоволенні позову щодо скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № /35083 від 18.07.2013 року, в цій частині позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № /35083 від 18.07.2013 року скасоване.

В іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 19.06.2013 року до 26.06.2013 року ДПІ була здійснена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2010 року до 31.12.2012 року, за наслідками якої 4.07.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що ОСОБА_2 у порушення вимог п. 291.4 ст. 291, п. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України перевищив дозволену суму доходу на 53 214,58 грн., до якої не застосував ставку єдиного податку, у розмірі 15 %, що складає 7 982,19 грн., а також у порушення п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.,п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України завищив валові витрати за період з 1.07.2012 року до 31.12.2012 року, у розмірі 1 120 378,44 грн., за рахунок не підтвердження витрат з придбання пухо - пір'яної суміші та пера без пуху.

18 липня 2013 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення № /35083 щодо збільшення ОСОБА_2 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 221 633,75 грн., у тому числі 177 307,00 грн. - основного платежу, 44 326,75 грн. - штрафних (фінансових) санкцій, № /35084 про збільшення грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб, у розмірі 7 982,19 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не відбулося, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з ст. 1 Закону України № 996-XIV від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч.,ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складається документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Згідно з пп. 1.2 п. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5.06.1995 року за №168/704 (далі - Положення), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пп. 2.4, 2.16 п. 2 Положення первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

У акті перевірки ДПІ зазначила, що співробітниками податкового органу був встановлений факт підробки невстановленими особами довідок сільських рад на території Сумської області. Зазначені довідки ОСОБА_2 були передані до Сумської торгівельно-промислової палати, з метою отримання сертифікатів відповідності (СТ-1).

Дані довідки видавались головами сільських рад громадянам, які в подальшому за вказаними довідками нібито реалізували пухо - пір'яну продукцію фізичним особам-підприємцям, які, в свою чергу, згідно документів, постачали її ОСОБА_2

Співробітниками податкового органу були допитані всі голови сільських рад, якими нібито видавались довідки на ТМЦ (пухо - пір'яну суміш) та встановлено, що вони їх не видавали і не підписували.

Крім того, сільські голови повідомили, що на території обслуговування сільрад відсутня така кількість водоплавної птиці, яка б дала можливість заготовити об'єми пухо - пір'яної продукції зазначеної в довідках.

ДПІ зазначила, що ОСОБА_2 в своїй діяльності використовував підроблені довідки для оформлення повного пакету документів необхідного при експорті, а також з метою ухилення від сплати податку з доходів фізичних осіб, шляхом завищення валових витрат та заниження чистого доходу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, прийшов до помилкового висновку, що довідки сільських рад, які були надані ОСОБА_2 до Сумської торгово-промислової палати для отримання сертифікатів про походження форми СТ-1 для реалізації продукції до Росії, Польщі та Німеччини, не є первинними бухгалтерськими документами, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, щодо підтвердження господарських операцій з придбання ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей, за наслідками здійснення яких ним були сформовані валові витрати, оскільки пояснення сільських голів не є належним доказом.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 1.01.2012 року, 1.07.2012 року, 1.09.2012 року між ОСОБА_2 та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори поставки пухо - пір'яної суміші, перо без пуху водоплавної птиці.

Для підтвердження фактичного отримання придбаного товару ОСОБА_2 надав видаткові накладні, видаткові касові ордери, акти взаєморозрахунків за 2012 рік.

Відповідно до п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320, касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Згідно з п.,п. 2.2, 2.3 цього Положення підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що в подальшому оброблена пухо - пір'яна суміш була реалізована ОСОБА_2 за зовнішньоекономічними контрактами в Польщу, Німеччину, а перо без пуху - в Росію, що підтверджується контрактами, вантажно-митними деклараціями та рахунками-фактурами.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_2 підтверджено фактичне понесення ним витрат з придбання товару у вищезазначених контрагентів і використання його у власній господарській діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області відхилити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.