Справа № 2а-4624/12/1370
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ К/800/1547/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2012 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р.

у справі № 2а-4624/12/1370(156070/12/9104)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнам»

до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби

про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнам» (далі - позивач, ТОВ «Юнам») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області ДПС), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд: - визнати протиправними дії ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області ДПС щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 17.11.2011 р. № ; - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області ДПС від 17.11.2011 р. № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2012 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р., адміністративний позов задоволено: - визнано протиправними дії ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області ДПС щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 17.11.2011 р. № ; - визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області ДПС від 17.11.2011 р. № .

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2012 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування доводів касаційної скарги касатор посилався на прийняття оскаржуваних судових рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач у письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Сторони в судове засідання 18.02.2015 р. не з'явились, тому справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі положень статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.10.2011 р. на підставі наказу ДПІ у Пустомитівському районі від 26.10.2011 р. № 663 старшим державним податковим ревізором-інспектором сектору перевірок платників податків відділу податкового контролю юридичних осіб ДПІ у Пустомитівському районі, згідно із ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2756-VI, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Юнам» з питань правомірності нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «ВТ-Техбуд» та ТОВ «Галицькі інвестиції» за період з 01.12.2010 р. по 31.12.2010 р., за результатами якої складено акт від 27.10.2011 р. № 1053/230/25239357 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.п. 7.2.3, п.7.2, п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. №168/97-ВР - завищено податковий кредит 194 124,23 грн., в тому числі: грудень 2010 року в сумі 194 124,23 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 17.11.2011 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 194 124 грн. за основним платежем та 48 531 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Як вбачається із акту перевірки 27.10.2011 р. № 1053/230/25239357, підставою для донарахування позивачу вказаного податкового зобов'язання, слугували твердження перевіряючих про безпідставне формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «ВТ-Техбуд», ТОВ «Галицькі інвестиції», оскільки за твердженням податкового органу, з посиланням на акти перевірок вказаних контрагентів позивача, фінансово-господарська діяльність останніх здійснювалась ними поза межами правового поля, у контрагентів позивача відсутні умови, необхідні для здійснення господарської діяльності.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення, виходили з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, а висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», вважається дата здійснення першої з подій: - або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; - або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» забороняється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), де Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів (послуг), вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару (послуг) мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному податковим органом періоді позивачем, в межах своєї господарської діяльності, було укладено правочини зі своїми контрагентами - ТОВ «ВТ-Техбуд», ТОВ «Галицькі інвестиції».

В матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Таким чином, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність нарахування податкового кредиту, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаними контрагентами за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Оскільки судами встановлено невідповідність законодавству винесеного податкового повідомлення-рішення від 17.11.2011 р. № , вимоги щодо скасування останнього були обґрунтовано задоволені.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення податкового повідомлення рішення від 17.11.2011 р. № , колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості вказаних вимог та зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.157 п. п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченого статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що дії посадових осіб податкового органу щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 17.11.2011 р. № вчинені в межах їх повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством без порушенням використаного повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області ДПС від 17.11.2011 р. №. В частині визнання протиправними дій ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області ДПС щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 17.11.2011 р. № висновки судів першої та апеляційної інстанції є помилковими.

Відповідно до статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим лише в частині.

На підставі викладеного, керуючись статтями 222, 223, 225, 229, 230, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2012 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р. у справі № 2а-4624/12/1370 в частині задоволення позову про визнання протиправними дій ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області ДПС щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 17.11.2011 р. № - скасувати. У позові в цій частині відмовити.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2012 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р. у справі № 2а-4624/12/1370 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко