Справа № 804/6920/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2015 рокусправа № 804/6920/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В

представника позивача: Шкарбан Таїсії Віталіївни,

представника відповідача: Каціонової Ольги Віталіївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Профіль України" до Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про корегування митної вартості товарів № 110100000/2013/200418/1 від 11.09.2013 року Дніпропетровської митниці Міндоходів України. Визнано протиправним та скасовано картку відмови у митному оформленні товарів № 110100000/2013/00511 від 11.09.2013 року Дніпропетровської митниці Міндоходів України.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем разом з вантажною митною декларацією для митного оформлення товару були надані усі документи, що передбачені законодавством, які обґрунтовано та беззаперечно доводили вартісні показники товару, що імпортується, а тому у митного органу не було жодних підстав самостійно визначати митну вартість задекларованого товару за резервним методом, при цьому, митним органом проігноровані як основний метод визначення митної вартості товару, так і другорядні методи.

В апеляційній скарзі представник митного органу просить постанову суду скасувати та прийняту нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції прийнята постанова з порушенням норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, які суперечать обставинам справи. Посилається на те, що у митниці виник обґрунтований сумнів щодо достовірності включення усіх складових митної вартості.

З запереченнях на апеляційну скаргу зазначено, що подані підприємством основні та додаткові документи дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості та відомості щодо їх ціни, а також містили у повному обсязі інформацію, необхідну для здійснення контролю правильності визначення митної вартості. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представники сторін свої позиції стосовно рішення суду першої інстанції підтримали.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 09.09.2013 року звернувся до Дніпропетровської митниці Міндоходів для здійснення митного оформлення товару: оцинкована сталь методом гарячого цинкування в рулонах товщиною 0,38 та 0,40 мм.

Товар надійшов на адресу позивача від «SHANDONG KEER IMP&EXP CO., LTD" (КНР) за зовнішньоекономічним договором (контрактом) від 31.01.2013 року № CN2013/01/31, шляхом електронного декларування (митна декларація № 110100000/2013/228135).

Позивачем заявлено митну вартість за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивачем надано до митної декларації наступні документи: - картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 03.12.2012 року № 110/2012/0001937; - залізнична накладна для внутрішнього сполучення від 04.09.2013 року № 40031080; - коносамент від 21.08.2013 року № 586598606; - банківський платіжний документ від 07.06.2013 року № 290та від 30.08.2013 року № 382; - прейскурант (прайс-лист) виробника від 19.06.2013 року; - висновок ДЗІ про вартісні характеристики товару від 05.07.2013 року № 9/317; - калькуляція від 19.06.2013 року; - рахунок-фактура (інвойс) від 19.06.2013 року № SSAM1713026-1; - пакувальний лист від 19.06.2013 року; - страховий поліс від 08.07.2013 року № ; - доповнення до контракту № 2 від 06.06.2013 року; - зовнішньоекономічний договір від 31.01.2013 року № CN2013/01/31; - сертифікат про походження товару від 09.07.2013року CCPIT130011040; - сертифікат якості від 10.06.2013 року № CN 2013/01/31; - єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів № 110100000/0652 від 09.09.2013 року; - копія митної декларації країни відправлення №11316102 від 27.06.2013р.

Натомість, силу ч. 3 статті 53 МКУ митним органом запропоновано позивачу надати додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Додаткові документи були витребувані митним органом від позивача у зв'язку з тим, що надані позивачем документи містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме: в сертифікаті походження товару № CCPIT130011040 вказано інвойс від 02.07.2013 року, тоді як до митного оформлення надано інвойс від 19.06.2013 року; в платіжному дорученні № 290 вказано інвойс від 06.06.2013 року № SSAM1713026, а декларантом до відповідача подано рахунок - фактуру від 19.06.2013 року № SSAM1713026-1; рахунок-фактура від 19.06.2013 року № SSAM1713026-1 передбачає здійснення поставок на суму 79 536,71 дол. США та має посилання на контракт від 31.01.2013 року № CN2013/01/31, яким передбачено здійснення поставки великої кількості товару на суму 5 000 000,00 дол. США, отже не можливо дійти однозначного висновку, за яким саме доповненням до контракту здійснена поставка товару позивачу; у прайс-листі виробника вказано інші умови поставки та ціну товару, що унеможливлює його використання як підтверджуючого документу, а саме: вказано умови поставки FOB; у контракті умови поставки CFR Одеса, а у інших документах наданих позивачем для митного офорлення - CIF Одесса.

Також митним органом зазначено про розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

В силу витребування додаткових документів митним органом зроблено відповідну відмітку на деклараціях митної вартості, із посиланням на ч.3 ст. 53 МК України. Позивач був ознайомлений з переліком витребуваних документів про те надати їх відмовився, направив відповідачу лист від 11.09.2013 року № 01-343, у якому повідомив, що в сертифікаті походження товару помилково вказано дату інвойсу 02.07.2013 року вірною є дата інвойсу 19.06.2013 року, що підтверджується листом постачальника товару від 11.09.2013 року № TDPU0913, який позивач надав відповідачу. У платіжному дорученні № 290 вказано не номер інвойсу, а номер проформи-інвойсу від 06.06.2013 року, по якому здійснювалась попередня оплата у розмірі 10% від вартості товару, а остаточний розрахунок згідно платіжного доручення № 382 від 30.08.2013 року здійснювався на підставі інвойсу від 19.06.2013 року. Позивач також надав митному органу прайс-лист виробника, який був дійсний протягом червня 2013 року та у якому вказані умови поставки CIF Одеса.

Натомість, митний орган визначив митну вартість товару на підставі резервного методу, оскільки документи надані позивачем не надали можливість визначити митну вартість товару за основним методом, а також у зв'язку з неможливістю застосувати 2-5 методи визначення митної вартості товару: прийнято картку відмови у митному оформленні товарів № 110100000/2013/00511 від 11.09.2013 року Дніпропетровської митниці Міндоходів України та рішення про корегування митної вартості товарів № 110100000/2013/200418/1 від 11.09.2013 року.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно застосував до даних правовідносин норми Митного кодексу України від 13.03.2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в ст. 58 Митного кодексу України.

Як визначено в ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті.

Водночас, як встановлено ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

За нормами п.2 ст.52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати ( за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 54 Митного кодексу України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п.4 ст. 57 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 Митного кодексу України.

При цьому, застосування другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За ч. 5 ст.55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митному органі.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Дана правова позиція висловлена в рішенні Верховного Суду України від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.

В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України (за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року) зазначає, що підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.

Таким чином, у разі виявлення митним органом розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, митний орган вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції ретельно досліджено та встановлено, що зазначений митним органом недолік у оформленні документів не вплинув на визначення митної вартості товару. Вартість товару, а саме: оцинкованої сталі методом гарячого цинкування в рулонах товщиною 0,38 та 0,40 мм масою 50 МТ, яка вказана у всіх перерахованих вище документах не змінювалась та становила 775,00 доларів США за тону, загалом на суму 79 536,71 дол. США. Платіжними дорученнями № 290 та № 382 позивач сплатив саме суму 79 536,71 дол. США. Зміна умови поставки з CFR Одеса на CIF Одеса жодним чином не вплинула на вартість товару, яка залишилася не змінною. Постачальник товару за власний рахунок здійснив страхування товару, що також не позначилось на його вартості. Позивачем надавалися митному органу під час митного оформлення товару декілька прайс-листів виробника, які були чинні протягом червня 2013 року, з умовами поставки FOB та CIF відповідно. Ціна товару за умовами поставки CIF Одеса відповідає ціні, яка вказана у прайс-листі виробника повністю та співпадає із ціною, що вказана у додатку № 2 до зовнішньоекономічного договору (контракту) в частині оцинкованої сталі методом гарячого цинкування в рулонах товщиною 0,38 та 0,40 мм масою 50 МТ, проформі інвойсі від 06.06.2013 року № SSAM1713026 та інвойсі від 19.06.2013 року № SSAM1713026-1, а також платіжних дорученнях № 290 та № 382, копії митної декларації країни відправлення. У матеріалах справи також знаходиться лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 20.09.2013 року № 4215, у якому вказано про те, що рівень цін на товар, який вказаний у документах позивача на умовах CIF Одеса відповідає поточній кон'юнктурі ринку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірне рішення митного органу про корегування митної вартості товарів та картка відмови у митному оформленні товарів підлягають скасуванню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 статті 198, статтями 200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Профіль України" до Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна