Справа № 819/2420/14-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 р. Справа № 876/11283/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кредит Європа Банк" на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Збаразький цукровий завод" до Відділу державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстицій про визнання протиправною та скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

22.10.2014 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Збаразький цукровий завод" (надалі - ТОВ "Збаразький цукровий завод") звернулось в суд з позовом до відповідача - Відділу державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстицій про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№45031468 від 09.10.2014 р. та зобов'язання відповідача закінчити вказане виконавче провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ухвала третейського суду не є виконавчим документом в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", а отже у відповідача були відсутні підстави виносити оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження.

Позивач вказує, що у відповідності до пункту 2 статті 21 Закону України "Про виконавче провадження" на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень за якими сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Беручи до уваги той факт, що сума зобов'язання відповідно до Ухвали Постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків № 1574/14 від 06.10.2014 р. про забезпечення позову неправомірно прийнятої до виконання відповідачем становить 68269155,67 гривень, Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції в Тернопільській області Федорів А.А. перевищив надані йому спеціальним законом повноваження відкривши виконавче провадження №45031468 від 09.10.2014 року, а тому таке не законно відкрите виконавче провадження повинно бути закритим, а усі заходи спрямовані на його виконання скасованими.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області Федоріва А.А. про відкриття виконавчого провадження ВП№45031468 від 09 жовтня 2014 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що ухвала постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків від 06.10.2014 року № 1524/14 про забезпечення позову не є виконавчим документом та не підлягає виконанню виконавчою службою, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.10.2014 р. ВП № 45031468 була прийнята відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржило Публічне акціонерне товариство "Кредит Європа Банк". Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Публічне акціонерне товариство "Кредит Європа Банк" зокрема посилається на те, що у пункті 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавчим документом є, зокрема, ухвали судів у господарських справах у випадках, передбачених законом. Отже, ухвала третейського суду про вжиття будь-якого заходу забезпечення позову, винесена у відповідності до статті 40 Закону України "Про третейські суди", включаючи накладання арешту на майно або кошти, підлягає виконанню органами державної виконавчої служби або іншими органами виконання судових рішень відповідно до вимог статей 2, 3, 5 і 17 Закону України "Про виконавче провадження", а наказ при цьому не видається.

Крім того, апелянт вказує, що справа 1524/14 розглядалась Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків саме як господарська справа, враховуючи статус сторін провадження. Відповідно до ст.57 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, затвердженого рішенням Ради Асоціації українських банків від 08.02.2008 року (надалі - Регламент) суд може розпорядитися про вжиття таких забезпечувальних заходів щодо предмета спору, які він вважає необхідним, з урахуванням положень цивільного та господарського процесуального законодавства. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Також апелянт зазначає, що ухвала про забезпечення позову є обов'язкою лише для позивача і не передбачає (не зобов'язує) виконання (вчинення) державними органами якихось дій (наприклад, не зобов'язує Державну реєстраційну службу України зареєструвати право власності чи не зобов'язує Державну казначейську Службу сплатити грошову суму). Отже дана ухвала про забезпечення позову не суперечить вимогам, встановленим Рішенням Конституційного суду України від 10.01.2008 року № 1-рп/2008 (справа про завдання третейського суду).

На думку апелянта, у спірних правовідносинах Тернопільський окружний адміністративний суд помилково ототожнює необхідність отримання наказу господарського суду на виконання рішення третейського суду (в порядку передбаченому главою 2 розділу XIV-І Господарського процесуального кодексу України) з необхідністю отримання наказу господарського суду на виконання ухвали про забезпечення позову, винесеної третейським судом. Статтею 122-7 Господарського процесуального кодексу України передбачено порядок видачі наказів на виконання саме рішень третейських судів. Інших норм, про видачу наказів на виконання ухвал третейських судів про забезпечення позову законодавство України не містить.

Крім того, ухвали про забезпечення позову в господарському та цивільному судочинстві також підлягають виконанню без видачі виконавчих документів. Видача виконавчих документів передбачена тільки для рішення суду - тобто документа про остаточне вирішення спору по суті.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи наступні обставини.

Так, Постійно діючим третейським судом при асоціації українських банків видано ухвалу №1574/14 від 06.10.2014 року про накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Збаразький цукровий завод" в сумі 68269155,67 грн., що обліковуються на поточних рахунках, а саме: №9019 у ПАТ "Райффайзен банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, , № 260059585 у Тернопільській обласній дирекції ПАТ "Райффайзен банк Аваль", м. Тернопіль, МФО 338501, , № 816 у ПАТ "Промінвестбанк", м. Київ, МФО 300012, , №816 у ПАТ "Промінвестбанк", м. Київ, МФО 300012, , №651 у Філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" м. Тернопіль, МФО 338879, код ЄДРПОУ 0009002.

09 жовтня 2014 року Головним державним виконавцем відділу ДВС Збаразького районного управління юстиції Федорівим А.А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали №1574/14, виданої 06.10.2014 року Постійно діючим третейським судом при асоціації українських банків, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45031468 від 09.10.2014, яка була направлена на адресу ТОВ "Збаразький цукровий завод" супровідним листом №5675/03-49/04від 09.10.2014 року (а.с. 25-26).

09 жовтня 2014 року Головним державним виконавцем відділу ДВС Збаразького районного управління юстиції Федорівим А.А. було винесено постанову про арешт коштів боржника на підставі ухвали №1574/14 виданої 06.10.2014 року Постійно діючим третейським судом при асоціації українських банків , яка була направлена на адресу банків супровідним листом №5677/03-49/04 від 09.10.2014 року (а.с. 28-30).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно абз.2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" від 11.05.2004 р. № 1701-IV (із змінами та доповненнями) до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до абз.1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про третейські суди", третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

В силу ст. 40 Закону України "Про третейські суди", якщо сторони не домовилися про інше, третейський суд може за заявою будь-якої сторони розпорядитися про вжиття стороною таких забезпечувальних заходів щодо предмета спору, які він вважає необхідними, з урахуванням положень цивільного та господарського процесуального законодавства. Третейський суд може витребувати від будь-якої сторони надати належне забезпечення позову у зв'язку з такими заходами.

Статтею 52 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що з питань, що виникають у процесі розгляду справи і не стосуються суті спору, третейський суд постановляє ухвали.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV (із змінами та доповненнями) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

В силу ч.1 та ч. 2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Як наслідок, з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі листи, що видаються судами і накази господарських судів, у тому числі, на підставі рішень третейського суду. Також, підлягають виконанню державною виконавчою службою виключно ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, проте Законом не передбачено, що підлягають виконанню ухвали третейських судів.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про те, що ухвала третейського суду про забезпечення позову не є виконавчим документом відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та не підлягає виконанню виконавчою службою .

Колегія суддів також бере до уваги, що статтею 77 Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, затвердженого рішенням Ради Асоціації українських банків від 08 лютого 2008 р. (в редакції від 17 листопада 2010 р.) передбачено, що виконання рішення Третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа.

Відповідно до роз'яснення Голови постійно діючого Третейського суду при АУБ на окремі питання банків щодо розгляду справ від 31.07.2008 р., що стосується виконання ухвал про арешт, то для їх примусового виконання виконавчою службою, необхідно відповідно до ст.55 Закону Україні "Про третейські суди" і ст.77 Регламенту, отримати в загальному або господарському суді виконавчий документ.

Як наслідок, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що ухвала постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків від 06.10.2014 року № 1524/14 про забезпечення позову не є виконавчим документом та не підлягає виконанню виконавчою службою, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 09 жовтня 2014 року ВП № 45031468 була прийнята відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

В контексті встановлених обставин у справі, суд також бере до уваги постанову Вищого господарського суду України від 31.05.2007 року по справі 02-7/74, згідно якої суд дійшов висновку про те, що ухвала третейського суду не є виконавчим документом відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Що стосується, позовної вимоги в частині зобов'язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції закінчити виконавче провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, враховуючи те, що суд прийняв рішення про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто повернув сторони у справі до стану, який існував до прийняття оскаржуваної постанови, відтак немає правових підстав зобов'язувати відповідача вчиняти дії щодо закінчення такого виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке не підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, ст.200, ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кредит Європа Банк" залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 р. по справі № 819/2420/14-a - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

Р.Й. Коваль