Справа № 813/4486/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 876/15484/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кухтея Р.В., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про скасування припису і постанови,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати незаконним припис інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - Інспекція) № 1ш/5-е/ф від 18.04.2013 року, а також визнати незаконною та скасувати постанову відповідача № 1ш/146-ф від 23.04.2013 року про накладення штрафу за адміністративне правопорушення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року у справі № 813/4486/13-а позов було задоволено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржила Інспекція, яка у своїй апеляційній скарзі просила скасувати вказане судове рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що проведеною Інспекцією перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 експлуатує приміщення кв. АДРЕСА_1, які не прийняті в експлуатацію, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461.

За результатами перевірки складено протокол про адміністративне правопорушення № 48ш від 18.04.2013 року та видано припис № 1ш/5-е/ф від 18.04.2013 року, яким позивача зобов'язано зупинити експлуатацію приміщення кв. АДРЕСА_1 до моменту прийняття її в експлуатацію у встановленому законом порядку.

23 квітня 2013 року заступника начальника Інспекції винесено постанову № 1ш/146-ф про накладення штрафу за адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності на ОСОБА_1 у розмірі 6800,00 грн.

Крім того, апелянт стверджує, що при скасуванні постанови про адміністративне правопорушення № 1ш/146-ф від 23.04.2013 року судом порушено правила предметної підсудності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що під час проведення перевірки державним інспектором безпосередньо не досліджувались обставини наявності чи відсутності порушень законодавства зі сторони позивача та не було забезпечено реалізацію гарантованого права бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Крім того, зі змісту акта перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення не можна прийти до беззаперечного висновку про наявність в діях позивача згаданого порушення. У наданих поясненнях позивачки зазначається лише про обставини навчання дітей у кв. АДРЕСА_1, так як у ОСОБА_1 багатодітна сім'я, а не про експлуатацію згаданого приміщення за призначенням (проживання).

Таким чином, враховуючи обставини не здійснення безпосереднього контролю шляхом огляду приміщення державним інспектором, відсутності у відповідача оригіналу пояснення та зміст самого пояснення, суд вважає, що відповідачем не доказано обставин експлуатації кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_1

Даючи оцінку рішенню суду першої інстанції та доводам апелянта, що викладені у поданій апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із такого.

Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 передбачено, що експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Як слідує з матеріалів справи, 18.04.2013 року Інспекцією складено акт № 48ш, у якому зазначено про те, що сім'я ОСОБА_1 з 2012 року експлуатує квартиру АДРЕСА_1 без прийняття її в експлуатацію (а.с. 26), а також протокол № 48ш про адміністративне правопорушення.

Крім того, 18.04.2013 року Інспекцією винесено припис №1ш/5-е/ф, у якому вимагала зупинити експлуатацію згаданого приміщення (а.с. 5).

На підставі згаданого протоколу про адміністративне правопорушення відповідачем прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення №1ш/146-ф від 23.04.2013 року, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 12 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн.

Відповідно до пункту 9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Судом першої інстанції в судовому засіданні було допитано ОСОБА_2, яка проводила перевірку та складала акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил № 48ш від 18.04.2013 року, яка у своїх показах зазначила про те, що під час проведення державного архітектурно-будівельного контролю в кв. АДРЕСА_1 не заходила, перевірку проводила без позивача, а обставини експлуатації згаданого приміщення встановила на підставі пояснень ОСОБА_1 та акта комісії ЛКП «Тополя-40» від 23.07.2012 року.

Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, під час проведення перевірки державним інспектором безпосередньо не досліджувались обставини наявності чи відсутності порушень законодавства зі сторони позивача та не було забезпечено реалізацію гарантованого права бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що відповідачем не доведено обставин експлуатації квартири АДРЕСА_1, оскільки безпосереднього контролю шляхом огляду державним інспектором не здійснено.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції при скасуванні постанови про адміністративне правопорушення № 1ш/146-ф від 23.04.2013 року правил предметної підсудності, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно о ч. 1 ст. 21 КАС України якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, то таку справу повинен розглядати окружний адміністративний суд.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року у справі № 813/4486/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.В.Кухтей

Л.П.Іщук