Справа № 802/116/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 лютого 2015 р. Справа № 802/116/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Слишинської Н.С.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Зотової Л.П., Лук'янової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (Ямпільське відділення)

про: визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся у Вінницький окружний адміністративний суд із позовом до відповідача - Могилів - Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (Ямпільське відділення). У позовній заяві позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 000011227 від 16.01.2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він згідно вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску. Вказав, що суми єдиного внеску ним сплачувались у повному розмірі і належним чином. Проте, при сплаті окремих платежів ним помилково було зазначено номера рахунків для зарахування єдиного соціального внеску, що і призвело до виникнення недоїмки. На думку позивача, відповідач незаконно прийняв рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 000011227 від 16.01.2015 року, оскільки про зміну рахунків із сплати єдиного соціального внеску він не інформувався тому нові рахунки йому не були відомі. Крім того, позивач зазначив, що нарахуванню пені та штрафних санкцій повинно передувати доведення до відома платника інформації про існування недоїмки, чого відповідачем не зроблено. Із вказаних мотивів рішення № 000011227 від 16.01.2015 року, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач заперечив проти позовних вимог подавши письмові заперечення на позовну заяву у яких просив відмовити у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1. Як підставу заперечень відповідач зазначив те, що позивачем самостійно визначено суму єдиного внеску який підлягав сплаті, проте сплату проведено невчасно. Несвоєчасна сплата сум єдиного внеску в силу Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і є підставою для застосування штрафних санкцій до платника та нарахування пені. У зв'язку із цим, відповідач вважає правомірним рішення № 000011227 від 16.01.2015 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити посилаючись на сплату єдиного внеску до бюджету. При цьому, на думку позивача, сплата внеску на помилковий рахунок не є перешкодою для його надходження до бюджету, тому пеня та штрафні санкції нараховано безпідставно.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи заперечення на позовну заяву і просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та надавши оцінку іншим доказам, які наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити із таких підстав.

Згідно виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем 23.05.2011 року (а.с. 8).

Сторонами не оспорювалось те, що згідно вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач є платником єдиного внеску на обов'язковій основі.

Згідно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 000011227 від 16.01.2015 року позивача зобов'язано сплатити суму 1200 грн. 52 коп., із них штраф у розмірі 501 грн. 57 коп. (10%) та пеня у розмірі 698 грн. 95 коп. (0,1 % від суми недоїмки за кожен день прострочення).

Підставою для нарахування штрафних санкцій та пені став висновок відповідача про існування у позивача недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 4 квартал 2013 року строк сплати якої настав 20.01.2014 року при цьому періодом існування недоїмки зазначено із 21.01.2014 року до 26.11.2014 року (а.с. 9).

Надаючи оцінку рішенню № 000011227 від 16.01.2015 року, яке стало предметом оскарження, суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (Закон № 2464-VI).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є в тому числі фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Встановлено, що позивач належить саме до категорії платників єдиного внеску вказаної у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Частиною 11 ст. 8 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 р. № 454 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 3.2. Порядку передбачено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом.

Звітним періодом є календарний рік.

Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Судом встановлено, що позивач обов'язок із подання звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску виконано, шляхом подання звітів електронною поштою, про що свідчать копії наданих до суду звітів та квитанції про їх прийняття. Зокрема звіт за 2013 рік позивачем подано, а відповідачем отримано та зареєстровано 21.01.2014 року. У звіті позивачем самостійно обраховано розмір єдиного внеску за ставкою 34.7 % у сумі 4800 грн. 76 коп.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

При цьому, згідно ч. 8 ст. 9 вказаного Закону, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Виходячи із норм ч. 8 ст. 9 Закону, позивач був зобов'язаний сплатити узгоджене ним особисто шляхом подання звіту зобов'язання із сплати єдиного внеску до 20 січня 2014 року включно, а 21 січня 2014 року є першим днем виникнення недоїмки.

Натомість як видно із розрахунку штрафних санкцій позивач обов'язку із сплати єдиного внеску за 4-й квартал 2013 року в сумі 4800 грн. 76 коп. у повній мірі та у визначений строк не виконав, так як прослідковується його часткова сплата, а повне погашення боргу мало місце лише 26.11.2014 року. Тобто період існування заборгованості становить із 21.01.2014 року по 26.11.2014 рік.

При цьому суд критично оцінює доводи позивача щодо сплати ним сум єдиного внеску згідно квитанцій від 17.04.2014 року № к26/Н/164 та від 17.10.2014 року № N0F2a40447 (а.с. 10) оскільки такі проплати здійснені на помилковий рахунок та не могли зараховуватися у рахунок погашення боргу, який виник у позивача.

Суд звертає увагу на те, що факт сплати на невірний рахунок зобов'язання із єдиного внеску позивачем визнано, про що свідчить подана ним заява від 27.10.2014 року про перерахунок помилково сплачених коштів єдиного внеску.

На підставі поданої заяви від 27.10.2014 року згідно висновку відповідача № 27497-02 від 28.10.2014 року проплачені позивачем на помилковий рахунок кошти в сумі 3760 грн. 00 коп. перераховано на вірний рахунок № 0227. Саме зазначені кошти і стали джерелом часткового погашення боргу із сплати єдиного внеску позивачем, а повне погашення недоїмки мало місце 26.11.2014 року. Тому, висновки відповідача про існування боргу у позивача в період із 21.01.2014 року по 26.11.2014 року є обґрунтованими та підтверджуються фактичними обставинами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону № 2464-VI, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Частиною 10 ст. 25 Закону передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

В силу п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, а саме за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (норма в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Із змісту оскаржуваного рішення встановлено, що в період існування недоїмки позивача йому нараховано штраф у сумі 501 грн. 57 коп., що становить 10 % суми боргу та повністю узгоджується із нормами ст. 25 Закону.

Щодо нарахованої пені, то така нарахована в сумі 698 грн. 95 коп., що становить 0,1 % суми недоїмки за кожен день прострочення. Розмір нарахованої пені відповідає нормі ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI.

Беручи до уваги наведене, оскаржуване у справі рішення № 000011227 від 16.01.2015 року прийнято на підставі Закону № 2464-VI та в межах наданих відповідачу повноважень. Тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні, а в задоволенні позову у зв'язку із цим слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керуючись ст. 94 КАС України, не встановив підстав для стягнення в користь позивача сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович