Справа № 826/9072/14
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9072/14 Головуючий у 1-й інстанції: Добрівська Н.А. Суддя-доповідач: Горбань Н.І.
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Горбань Н.І.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2014 року у справі за її адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання незаконними та безпідставними дій Міністерства юстиції України, що проявилися в переадресуванні 08.04.2014 року заяви ОСОБА_2 від 07.04.2014 року вх.№179/1 до Державної виконавчої служби України; визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України, що проявилися в не розгляді і не вирішенні вимог заяви ОСОБА_2 від 07.04.2014 року вх.№179/1 у відповідності до вимог ст.1, ст.2, ст.10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; зобов'язання Міністерства юстиції України розглянути заяву ОСОБА_2 від 07.04.2014 року вх.№179/1 у відповідності до вимог ст.1, ст.2, ст.10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позов. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2014 року Європейським судом з прав людини винесено рішення у справі «Щукін та інші проти України» (заява №59834/09 та 249 інших заяв), яким встановлено:

1) порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції;

2) протягом трьох місяців держава - відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 Євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку №1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись. Ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

3) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Під номером 150 у Додатку №1 до названого рішення зазначена заява ОСОБА_2 №74233/12.

19 березня 2014 року за результатами розгляду заяви про примусове виконання рішення Європейського суду з прав людини №59834/09, виданого 13 лютого 2014 року, яка надійшла 17 березня 2014 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєвим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42581962, якою на боржника - державу Україна покладено обов'язок самостійно виконати рішення Європейського суду з прав людини у строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

07 квітня 2014 року на особистому прийомі в Управлінні розгляду звернень та прийому громадян Міністерства юстиції України ОСОБА_2 була подана заява (зареєстрована за вх. №179/1), в якій остання просила для виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 року по заяві №59834/09 у справі «Щукін та інші проти України» в частині заяви ОСОБА_2 №74233/12 справа «ОСОБА_2 v. Ukraine» (ОСОБА_2 проти України), яким передбачено виконання рішення національних судів (рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 року у справі №2-2038/2010 та постанови Апеляційного суду Київської області від 12.07.2011 року у справі №22а-13150/11). (а.с. № 11)

За результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 07.04.2014 року, позивача листом від 08.04.2014 року №Д-6078/16.3-18/2 повідомлено, що у відповідності до ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» 08.04.2014 року її звернення переадресовано за належністю до Державної виконавчої служби України для вирішення по суті. (а.с. № 12)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Судова колегія погоджується з такою позицією з наступних підстав.

Вирішення висловленого ОСОБА_2 в заяві від 07.04.2014 року прохання щодо вжиття заходів на виконання Пенсійним фондом України та Управлінням Пенсійного фонду України у м. Василькові та Васильківському районі Київської області розпорядження №128807 від 23.08.2011р. віднесено до компетенції Державної виконавчої служби України, оскільки вказане розпорядження, за твердженням самого позивача, прийнято на виконання рішень національних судів, контроль за виконанням яких покладено саме на цей орган.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі, якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Наведені норми законодавства, з огляду на зміст заяви ОСОБА_2, дають колегії підстави для висновку щодо відповідності вимогам чинного законодавства дій Міністерства юстиції України по направленню (пересиланню) звернення позивача від 07.04.2014 року до Державної виконавчої служби України для вирішення по суті.

Щодо посилань представника позивача на положення, закріплені в статтях 10 і 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. №3477-IV, які за його твердженням визначають компетенцію Міністерства юстиції України щодо вжиття додаткових заходів індивідуального характеру на виконання Рішення Суду, і не врахування яких відповідачем призвело до порушення прав позивача, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону №3477-IV контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва.

Орган представництва в рамках здійснення передбаченого частиною другою цієї статті контролю має право отримувати від органів, які є відповідальними за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, інформацію про хід і наслідки виконання таких заходів, а також вносити Прем'єр-міністрові України подання щодо забезпечення виконання додаткових заходів індивідуального характеру (ч.3 ст.11 Закону №3477-IV).

Таким чином, законодавство наділяє Міністерство юстиції України, як Орган представництва, повноваженнями на здійснення саме контролю за виконанням (вжиттям) додаткових заходів індивідуального характеру органами чи посадовими особами, уповноваженими законодавцем на їх вчинення (вжиття).

Обов'язковою умовою для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною є встановлення судом факту ухилення цього суб'єкта від виконання закріпленого на законодавчому рівні обов'язку щодо вчинення певних дій або прийняття рішення.

Пунктом 12 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не передбачає право центральних органів виконавчої влади застосовувати аналогію права або закону при вирішенні будь-яких питань, що належать до їх компетенції, а вимагає діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду першої інстанції обгрунтовано дійшла висновку про недоведеність позивачем своїх доводів щодо незаконності та безпідставності дій Міністерства юстиції України, що проявилися в переадресуванні 08.04.2014 року заяви ОСОБА_2 від 07.04.2014 року вх.№179/1 до Державної виконавчої служби України, а також про безпідставність тверджень позивача щодо протиправності бездіяльності Міністерства юстиції України, що проявилися в не розгляді і не вирішенні вимог заяви ОСОБА_2 від 07.04.2014 року вх.№179/1 у відповідності до вимог ст.1, ст.2, ст.10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». З огляду на зазначене, вказані позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Міністерства юстиції України розглянути заяву ОСОБА_2 від 07.04.2014 року вх.№179/1 у відповідності до вимог ст.1, ст.2, ст.10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд першої інстанції правомірно відмовив у її задоволенні, оскільки вказана вимога є похідною від попередньої, а відтак не призведе до захисту уявлених позивачем порушених прав у сфері публічно-правових відносин.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та проголошені в судовому засіданні, не спростовують рішення суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційну скаргу - необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 158, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Н.І.Горбань

Судді: Г.В. Земляна

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 20.02.2015 року.

.

Головуючий суддя Горбань Н.І.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.