Справа № 806/4877/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2015 р. м. Київ К/800/7664/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання - Романишин О.Р.,

за участю представників:

від позивача - Мазуренко Т.В., довіреність №09 від 16.02.2015 року,

від відповідача-1 - Борисова Т.М., довіреність №6/1/6/3240 від 23.06.2014 року,

від відповідача-2 - не з'явився,

від відповідача-3 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року

у справі №806/4877/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Господарський торговий Дім"

до 1) Житомирської митниці Міндоходів,

2) Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві,

3) Головного управління Державної казначейської служби України

в Житомирській області

про визнання протиправним та скасування рішень, карток відмови та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю "Господарський торговий Дім" (далі по тексту ТОВ "Господарський торговий Дім") звернулось до суду з позовом до Житомирської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, яким просило визнати протиправними та скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості № 101060000/2013/300338/2 від 17.04.2013р., № 101060000/2013/300556/2 від 23.07.2013р., № 101060000/2013/300620/2 від 06.09.2013р., № 101060000/2013/300703/2 від 11.10.2013р; визнати протиправними та скасувати картки відмови в митному оформленні № 101060000/2013/00402 від 17.04.2013р., № 101060000/2013/00659 від 23.07.2013р., № 101060000/2013/00735 від 06.09.2013 р., №101060000/2013/00836 від 11.10.2013р. та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 549168,43 грн. надлишково сплачених митних платежів.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року у справі №806/4877/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, позов задоволено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, окружний та апеляційний адміністративні суди виходили з доведеності позивачем своїх вимог, оскільки Митниця, відмовляючи ТОВ "Господарський торговий Дім" в митному оформленні товару та коригуючи його митну вартість оскарженими рішеннями, діяла з порушенням вимог законодавства. Крім того, зважаючи на незаконність рішень Митниці про коригування митної вартості товару, суди дійшли висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надлишково сплачених митних платежів.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Житомирська митниця Міндоходів звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між компанією Xuzhou Daxin International Trading Co., Ltd (продавцем) та ТОВ "Господарський Торговий Дім" (покупцем) укладено контракт №16/11/2010 від 16.11.2010р, предметом якого є поставка покупцю товарів: посуду та інших предметів домашнього вжитку.

Асортимент, кількість і ціна товару зазначаються в додатку до даного контракту. Згідно додаткової угоди №1 від 20.09.2012р. до вказаного контракту, оплата поставленого товару по контракту проводиться двома проплатами: завдаток 30% від суми рахунку і решта 70% після відвантаження товару на борт корабля. Дата відвантаження повинна відповідати строкам згідно п.3 контракту та даті товарно-транспортної накладної.

18.04.2012р. між ТОВ "Господарський Торговий Дім" (покупцем) та SHENZHEN LEXIN TRADING CO., LND (продавцем) укладений контракт №18/04/2012, за яким продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти на умовах FOB Shezhen China згідно Інкотермс - 2000 посуд та інші предмети домашнього вжитку.

Асортимент, кількість та ціна вказуються у додатку до даного контракту. Згідно додаткової угоди №1 від 01.04.2013р. до вказаного контракту, вага нетто кожного виробу може відрізнятися від задекларованого в пакувальному листі та маркуванні на картонній тарі до 5%.

Для митного оформлення вказаного товару позивачем подано митниці митна декларація в режимі "Імпорт-40" №101060000/2013/006352, за якою на адресу позивача надійшов посуд кухонний фарфоровий в асортименті з країни походження Китаю від виробника Xuzhou Daxin International Trading Co., Ltd.

17.04.2013р. митницею винесено рішення №101060000/2013/300338/2 про коригування митної вартості товарів, в якій митний орган самостійно визначив митну вартість товару за резервним методом її визначення, на підставі чого ТОВ "Господарський Торговий Дім" видана картка відмови в митному оформленні №101060000/2013/00402 від 17.04.2013р.

Позивачем 23.07.2013р. подано митниці до митного оформлення в режимі "Імпорт-40" митну декларацію №101000000/2013/012282, за якою на адресу позивача надійшов посуд кухонний фарфоровий в асортименті з країни походження Китаю від виробника SHENZHEN LEXIN TRADING CO., LND

23.07.2013р. митним органом прийнято рішення №101060000/2013/300556/2 про коригування митної вартості товарів, в якій Митницею самостійно визначено митну вартість товару за резервним методом, на підставі чого ТОВ "Господарський Торговий Дім" видана картка відмови в митному оформленні №101060000/2013/00659 від 23.07.2013р.

ТОВ "Господарський Торговий Дім" 05.09.2013р. подано митниці до митного оформлення в режимі "Імпорт-40" митну декларацію №101060000/2013/015649, за якою на адресу позивача надійшов посуд кухонний фарфоровий в асортименті з країни походження Китаю від виробника від виробника Xuzhou Daxin International Trading Co., Ltd.

06.09.2013р. Митницею прийнято рішення №101060000/2013/300620/2 про коригування митної вартості товарів, в якій митний орган самостійно визначив митну вартість товару за резервним методом, на підставі чого позивачу видана картка відмови в митному оформленні №101060000/2013/00735 від 06.09.2013р.

Позивачем 11.10.2013р. подано митниці до митного оформлення в режимі "Імпорт-40" митну декларацію №101060000/2013/017742, за якою на адресу позивача надійшов посуд кухонний фарфоровий в асортименті з країни походження Китаю від виробника від виробника Xuzhou Daxin International Trading Co., Ltd.

11.10.2013 року митницею прийнято рішення №101060000/2013/300703/2 про коригування митної вартості товарів, в якій митним органом визначено митну вартість товару за резервним методом, на підставі чого позивачу видана картка відмови в митному оформленні №101060000/2013/00836 від 11.10.2013р.

В митних декларація митна вартість товару заявлялась позивачем за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.

В обґрунтування своєї позиції про застосування резервного методу визначення митної вартості, відповідач-1 виходив з того, що митна вартість ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях з урахуванням коригувань та обсяг партії товарів, комерційних умов, тощо. Джерелом інформації є інформація цінової бази ЄАІС ДМСУ щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

В рішеннях вказано, що виявлені розбіжності в поданих документах, а саме: попередня оплата, яка фактично сплачена, не відповідає умовам передбаченим зовнішньоекономічного договору, рахунок - фактура не містить посилання на контракт або специфікацію, у комерційних та транспортних документах відсутні відомості про виробника товару, попередня оплата здійснена раніше ніж виданий інвойс, загальна сума перерахувань по платіжним дорученням не відповідає загальній сумі по специфікації.

Також декларантом на письмову вимогу митного органу не надано додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 Митного кодексу України, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За нормою частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) закріплено в статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Судами встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару необхідні основні документи, що до дотримання позивачем вимог статті 53 Кодексу та надання відповідачу для митного оформлення імпортованого товару відповідних документів, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товарів.

З матеріалів справи вбачається, що для митного оформлення при поданні митних декларацій позивачем подані: зовнішньоекономічний договір, рахунок-фактура, банківські платіжні документи на оплату товару, транспортні документи, специфікації, каталоги, прайс-листи і калькуляції виробника товару, копію митної декларації країни виробника, видаткову накладну про продаж товару на внутрішньому ринку. Додатково позивачем надано калькуляції товару.

Коригування митної вартості товару відповідачем за другорядним методом проведене з порушенням вимог частини 9 статті 58 Митного кодексу України, не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Стосовно ненадання позивачем висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими організаціями, судова колегія зазначає, що висновок спеціалізованої експертної організації не є обов'язковим документом для визначення митної вартості, які визначені в статті 53 Митного кодексу України.

Згідно частини 5 статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару.

В рішенні про коригування митної вартості зазначено, що під час консультації декларанта зобов'язано надати додаткові документи.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012року, 17.06.2014 року.

Таким чином, зроблені відповідачем у гр. 33 оскаржуваної митної декларації записи не свідчать про дійсну наявність розбіжностей, які можуть бути підставою для сумніву в правильності митної оцінки товару декларантом.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає задоволення позову в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Господарський торговий Дім" надлишково сплачених митних платежів таким, що не відповідає вимогам норм матеріального права зважаючи на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним в постанові від 17 грудня 2013 року у справі № 21-439а13, суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Таким чином, встановлена судами неправомірність рішення митного органу, прийнятого з порушенням встановленої Митним кодексом України процедури, не є достатньою підставою для підтвердження факту надмірної сплати позивачем митних платежів.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року N618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Вказана заява з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум, який перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати. А у разі підтвердження факту надмірно зарахованих до бюджету митних платежів складається Висновок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не скористався такою процедурою.

Отже, висновок судів про задоволення позову в частині повернення позивачу надмірно сплачених митних платежів не ґрунтується на нормах чинного законодавства та є передчасними.

За таких обставин, судові рішення в частині стягнення з бюджету митних платежів підлягають скасуванню, а позов в цій частині - залишенню без задоволення.

Відповідно частини 2 статті 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої або апеляційної інстанції або прийняти нову постанову, якими суд касаційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Приймаючи до увагу те, що судами попередніх інстанцій зібрані всі необхідні докази у справі і вони не потребують додаткової перевірки, обставини справи з'ясовані повно та правильно, однак рішення першої та апеляційної інстанції є помилковими в частині, прийнятими з неправильним застосуванням норм матеріального права, судова колегія приходить до висновку про необхідність часткового скасування рішень з відмовою в задоволенні позову в цій частині.

В решті судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів - задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі №806/4877/13-а скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Господарський Торговий Дім" 549168,43 грн. надлишково сплачених митних платежів.

В задоволенні позову про стягнення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Господарський Торговий Дім" 549168,43 грн. надлишково сплачених митних платежів - відмовити.

В іншій частині постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі № 806/4877/13-а - залишити без змін.

Постанова може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: