Справа № 826/12505/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2015 року № 826/12505/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит» до Державної виконавчої служби України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Геос», Публічне акціонерне товариство «Трест Київпідземшляхбуд-2» про скасування постанови.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної виконавчої служби України (надалі також - відповідач), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Геос», Публічне акціонерне товариство «Трест Київпідземшляхбуд-2», в якому просило: - скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт коштів боржника від 11 серпня 2014 року, прийняту на виконання наказу Господарського суду м. Києва №910/4236/13 від 12.11.2013р., в частині накладення арешту на кошти ТОВ «Будівельна компанія «ГЕОС» (код за ЄДРПОУ - 33156172), які обліковуються на поточному рахунку №3002 і №3001 в ПАТ «Банк Національний кредит», код Банку 320702 та на день подання позову належать Банку; - зняти арешт з коштів, які обліковуються на поточному рахунку №3002 і №3001 в ПАТ «Банк Національний кредит», код Банку 320702.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено протиправну постанову 11 серпня 2014 року про арешт коштів боржника, внаслідок чого було порушено права та законні інтереси позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з тих підстав, що позивач, не будучи боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого документа, на виконання якого оформлена постанова, обмежений у використанні власних коштів, які обліковуються на поточному рахунку № 3001 і № 3002, що свідчить про неправомірність винесеної постанови.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Разом з тим, у матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача проти позову, у яких останній покликався на відповідність спірної постанови приписам чинного законодавства та відсутність підстав для задоволення позову.

Представник третьої особи2 заперечив проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень покликався на те, що залишок грошових коштів, які обліковуються на поточних рахунках № 3001 та № 3002 в загальній сумі значно перевищує суму заборгованості ТОВ «Геос» перед ПАТ «Банк Національний кредит», а тому дії позивача викликають сумніви, зокрема, щодо безпідставності отримання таких коштів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, 28.01.2015р. суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Як слідує із матеріалів справи, 24 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Національний кредит» (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ГЕОС», надалі - Клієнт, було укладено Договір №05.1-23/2013/1-5 про надання банківської гарантії виконання робіт, надалі - Договір гарантії або Основне зобов'язання, за яким Банк в рахунок забезпечення належного виконання Клієнтом зобов'язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ-Н» видав безвідкличну банківську гарантію, з лімітом відповідальності 11 898 521,73 грн. та терміном дії по 16 вересня 2014 року.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ГЕОС», окрім інших зобов'язань визначених Основним зобов'язанням, у відповідності до п.4.1 Договору гарантії, зобов'язалось щомісячно не пізніше 5-го числа місяця, що слідує за звітним, за надання гарантії сплачувати Позивачу комісійну винагороду у розмірі 4% процента річних від суми відповідальності Банку, визначеної п.2.1 Договору гарантії.

Водночас, з метою забезпечення виконання Клієнтом своїх зобов'язань щодо відшкодування суми, яка може бути сплачена Банком за гарантією між Позивачем та Клієнтом 24 квітня 2013 року було укладено Договір відступлення права вимоги під відкладальною обставиною №04-256-1/1-1 та №04-256-2/1-1, надалі - Договір відступлення, згідно якого у випадку порушення Клієнтом Основного зобов'язання (не відшкодування суми сплачених Банком коштів бенефіціару за Договором гарантії, не сплати Банку процентів, комісійних платежів, винагороди, неустойки за Договором гарантії, не виконання у строк, інших зобов'язань визначених Договором гарантії), Договір відступлення набуває чинності та до позивача переходить право вимоги (в тому числі отримання коштів) за Договором №73553 банківського рахунку від 28 лютого 2012 року та Договором №73553-1 банківського від 18 квітня 2013 року, надалі - Договір банківського рахунку.

При цьому, у відповідності до п.3.1 Договору відступлення, Позивач та Клієнт дійшли згоди, що у випадку набуття чинності цим Договором зобов'язання Сторін за Договором банківського рахунку припиняються, згідно ст.606 Цивільного кодексу України у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, а залишок коштів, що обліковується на поточному рахунку №3001 та №3002, відповідно до Договору банківського рахунку, на дату набуття чинності цим Договором, є коштами ПАТ «Банк Національний кредит», які він списує на відповідний балансовий рахунок та як розпорядник рахунку користується усіма правами власника, в тому числі і правом його закриття.

Так, як зазначає позивач, на день подання адміністративного позову за ТОВ «Будівельна компанія «ГЕОС» рахується прострочена заборгованість зі сплати комісійної винагороди за надання гарантії у розмірі 80 645,53 грн., за травень - червень 2014 року (п.4.1 Договору гарантії), що у свою чергу, є обставиною набуття чинності Договором відступлення та відповідно зміни власника коштів за Договором банківського рахунку з ТОВ «Будівельна компанія «ГЕОС» на ПАТ «Банк Національний кредит».

Проте, реалізувати своє право власності позивач не в змозі, оскільки у Банку з 12 серпня 2014 року на виконанні перебуває постанова про арешт коштів боржника від 11 серпня 2014 року, прийнята Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на виконання ухвали Господарського суду м. Києва №910/4236/13 від 12.11.2013р., надалі - постанова, якою накладено арешт на кошти в межах суми 17 718 402, 48 грн., що містяться в тому числі і рахунках №3001 та 3002, розпорядником яких є позивач, згідно Договору відступлення, у зв'язку з чим позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про скасування постанови про накладення арешту на кошти.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Нормативно-правовим актом, який регламентує умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як встановлено ч.1 та ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно норм цього Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: - виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово- промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; - ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; - судові накази; - виконавчі написи нотаріусів; - посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; - постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; - постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; - рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; - рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 54 Закону «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

У відповідності до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо рухоме майно, яке є предметом публічного обтяження, є також предметом інших обтяжень, задоволення прав обтяжувача за публічним обтяженням або особи на користь якої встановлено публічне обтяження, здійснюється в черговості згідно з пріоритетом публічного обтяження.

Натомість позивачем не надано суду будь-якої інформації в реєстрі обтяжень рухомого майна щодо наявності застави ПАТ «Банк Національний кредит» або інших обтяжень нерухомого майна відносно коштів, що містяться на поточних рахунках №3001 та № 3002, з огляду на що у суду відсутні докази, які б дали можливість встановити право пріоритету позивача щодо заставлених коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що арешт коштів, які обліковуються на поточних рахунках ТОВ «Будівельна компанія «ГЕОС» №3001 та № 3002, які перебувають в заставі ПАТ «Банк Національний кредит» не суперечить положенням ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 38 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень», що, в свою чергу, дає суду підстави дійти висновку про правомірність дій відповідача та відсутність правових підстав для скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт коштів боржника від 11 серпня 2014 року про арешт коштів боржника та зняття арешту з коштів.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, виходячи з аналізу положень чинного законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин