Справа № 820/18398/14
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р.Справа № 820/18398/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Таран М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2014р. по справі № 820/18398/14

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 12.06.2014 року та № від 30.09.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем була проведена документальна планова перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт. На підставі вказаного акту перевірки № 1513/НОМЕР_4 від 08.05.2014 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення від 17.06.2014 року № та від 30.09.2014 року №. Обставини, які викладені в акті перевірки, неправомірно кваліфіковані як порушення, що передбачені ст.139, ст. 177, ст.198 Податкового кодексу України, вищевказані порушення встановлено відповідачем при довільному трактуванні норм права та при грубому порушенні норм податкового законодавства. В основу встановленого відповідачем у висновках акту перевірки є викладені у акті перевірки висновки з приводу відсутності реальності здійснення господарських операцій позивачем по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю "Грант Тайм". Позивач не погоджується з вказаним висновком відповідача та зазначає, що обґрунтування відповідачем відсутності реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом у перевіряємому періоді з підстав вказаних вище не ґрунтується на нормах діючого законодавства України та свідчить про поверхневе проведення перевірки. У зв'язку із чим, позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення від 17.06.2014 року № та від 30.09.2014 року № є протиправними та підлягають скасуванню, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 року задоволено частково позов. Скасовано податкові повідомлення-рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 17.06.2014 року та № від 30.09.2014 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи скарги підтримав у повному обсязі з підстав і мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності постанови суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, письмових заперечень, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачем була проведена документальна планова перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт № 1513/НОМЕР_4 від 08.05.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог п.п. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, в результаті чого встановлено заниження чистого оподаткованого доходу за 2013 рік, донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 14018,17 грн.; порушення вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 19900,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки № 1513/НОМЕР_4 від 08.05.2014 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення від 17.06.2014 року № та №.

Позивач скористався своїм правом та оскаржив податкові повідомлення-рішення від 17.06.2014 року № та № в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управлінням Міндоходів у Харківській області скарга позивача задоволена частково, податкове повідомлення-рішення від 17.06.2014 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 4975,00 грн. (штрафні (фінансові) санкції), в іншій частині податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення.

На виконання рішення Головного управління Міндоходів у Харківській області, Західною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.09.2014 року №.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст.201.1 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Грант Тайм" (постачальник) укладено договір поставки №1709 від 17.09.2013 року. За умовами укладеного договору постачальник зобов'язується здійснити поставку товару «Хімматеріали» у кількості та якості, відповідно до видаткових накладних, а замовник зобов'язується прийняти та сплатити товар (а.с.60).

Реальність виконання умов укладеного договору №1709 від 17.09.2013 року підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: рахунками-фактурами № 1148, №1143, №1022, №1023, №1831, видатковими накладними №1148, №1143, №1022, №1023, №1831, податковими накладними №1148, №1143, №1022, №1023, №1831.

Крім того, позивачем надані до матеріалів справи довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від Товариства з обмеженою відповідальністю "Грант тайм".

Оплата товару здійснювалась в безготівковій формі, що підтверджується виписками із банку, наявними у матеріалах справи.

Колегія суддів зазначає, що позивач має у власності транспортний засіб Mercedes-Benz, держ. номер НОМЕР_3.

У підтвердження подальшої реалізації придбаної у Товариства з обмеженою відповідальністю «Грант тайм» продукції позивачем надані до матеріалів справи договори, укладені з ПП «Ліна» та ПАТ «Черкаський шовковий комбінат» разом із документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними, видатковими накладними, рахунками-фактурами, товарно-транспортними накладними.

Матеріали справи також свідчать, що між ФОП ОСОБА_3 та ДП МО України «Харківська контора матеріально-технічного забезпечення» укладено Договір №56 від 31.12.2011 року щодо надання складських послуг по зберіганню товару. Додатковою угодою до Договору №56 від 31.12.2011 року дія договору продовжена на 1 (один) рік (а.с. 63-65).

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що господарські операції підтверджуються первинними документами, а отже не є такими, що здійснені без мети настання реальних наслідків.

Оцінивши перелічені первинні документи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Щодо перевірки дотримання вимог податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб колегією суддів встановлено наступне.

Актом перевірки встановлено порушення п. 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), у результаті чого відбулось заниження чистого оподаткованого доходу за 2013 рік, донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 14018,17 грн. в акті перевірки відповідачем зазначено про встановлення факту неможливості реального здійснення фінансово господарських операцій позивача із Товариством з обмеженою відповідальністю "Грант Тайм" та ведення господарської діяльності. Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт реальності господарських операцій з контрагентами доведено вище.

Згідно з п. 177.2. ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України вбачається, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Враховуючи, що усі первинні документи бухгалтерського обліку позивача відповідають вимогам чинного законодавства, висновок відповідача щодо встановлення позивачу порушення п. 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України є неправомірним, а тому відповідно неправомірно донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2013 рік у сумі 14018,17 грн.

Щодо посилання в акті перевірки на неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України на учасників цивільно-правових відносин, які є платниками податків, не покладено обов'язку та не визначено право перевірки відповідності законодавству статусу контрагентів, в т.ч. перебування за місцезнаходженням, та дотримання ними вимог податкового законодавства. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Статтею 198 ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Така позиція позивача також підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі № 21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині скасування податкових повідомлень-рішень Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 17.06.2014 року та № від 30.09.2014 року та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2014р. по справі № 820/18398/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Катунов В.В. Ральченко І.М.
Повний текст ухвали виготовлений 23.02.2015 р.