Справа № 127/2847/13-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/2847/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Федчишен С.А.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

18 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Мартинюк В.В.

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Лірника І.І.

третьої особи: ОСОБА_5

представника третьої особи: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з адміністративним позовом до Лівобережної адміністрації Вінницької міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування п. 1 рішення виконавчого комітету Староміської районної ради м. Вінниці №49 від 23 липня 2008 року в частині затвердження акту обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 громадянки ОСОБА_5

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача, третя особа та її представник про задоволення апеляційної скарги заперечили, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно акту обстеження земельної ділянки будинковолодіння по АДРЕСА_1 від 10 липня 2008 року комісією в складі: землевпорядника Староміської районної ради, представника виконавчого комітету, голови квартального комітету, у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 проживаючої АДРЕСА_2 погодити межу земельної ділянки будинковолодіння ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 з виходом на місце було проведено обстеження даних будинковолодінь.

Члени комісії обстеживши вказані земельні ділянки, зробивши при цьому необхідні заміри, встановили, що існуючі межі між земельними ділянками ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 і ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 не порушені.

Також, члени комісії встановили, що площа і розміри земельної ділянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 відповідають площі і розмірам згідно з рішенням МВК №281 від 25 серпня 1998 року і кадастровому плану. Даний акт був підписаний членами комісії та ознайомлена з даним актом була ОСОБА_5 про, що свідчить її підпис.

В результаті чого, 23 липня 2008 року виконавчим комітетом Староміської районної ради м. Вінниці прийнято рішення №49 «Про затвердження актів обстеження земельних ділянок мешканців району», зокрема по АДРЕСА_1 ОСОБА_5.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 158 Земельного Кодексу України (ЗК України) органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Тобто, відповідач у спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, на якого Конституцією та Законами України покладені обов'язки щодо передання у власність, надання в постійне користування та оренду, продаж, викуп земельних ділянок, припинення права користування та права власності на земельні ділянки, а також узгодження місць розташування об'єктів на земельних ділянках, а також вирішення земельних спорів.

Так, ст. 39 ЗК України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Згідно із ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

При цьому, ст. 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Крім того, відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року із змінами, внесеними з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді справ» - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Так, Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах №312 від 12 грудня 2003 року затверджено «Порядок планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель" (Порядок), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 року за №1223/8544 (який був чинний на момент виникнення спірних відносин), п. 4.1 якого визначено, що державні інспектори проводять перевірки стану дотримання земельного законодавства в присутності власників земельних ділянок чи землекористувачів або уповноважених ними осіб, а також осіб, які вчинили порушення земельного законодавства. У разі відсутності при перевірці власника чи землекористувача або уповноважених ними осіб перевірка проводиться за наявності двох свідків.

Відповідно до п. 5.3 Порядку акт складається у двох примірниках. Перший примірник акта залишається у державного інспектора, який проводить перевірку, другий - вручається або надсилається керівнику юридичної особи чи фізичній особі, які перевірялись. При проведенні спільних перевірок з іншими органами контролю, копія акта надається цим органам.

Згідно із п. 5.5. Порядку акт підписується державним інспектором (інспекторами), який (які) проводить (проводять) перевірку, представником юридичної особи чи фізичною особою, що використовують земельні ділянки, свідками (за їх наявності).

Проте, під час складання акта від 10 липня 2008 року було порушено вимоги щодо його змісту та порядку складання, а саме: акт складено за відсутності ОСОБА_2, з даним актом ОСОБА_2 ознайомлена не була, що підтверджується відсутністю її підпису. Також, комісією не було зазначено запису в акті про те, що ОСОБА_2 відмовилась від його ознайомлення та підписання, та відсутні докази фіксування відмови ОСОБА_2 від підписання акта шляхом складання відповідного акта за участю свідків.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач відповідно до ст. 71 КАС України не навів жодного підтверджуючого доказу правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення тим самим не спростував доводи позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим оскаржуване рішення необхідно скасувати.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 1 рішення виконавчого комітету Староміської районної ради м. Вінниці №49 від 23 липня 2008 року в частині затвердження акту обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 громадянки ОСОБА_5

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в сумі 70,95 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 лютого 2015 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М.

Гонтарук В. М.