Справа № 826/18650/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 лютого 2015 року 08:48 № 826/18650/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, у якій просить суд:

- скасувати рішення (наказ) №1569 від 20.05.2014 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача;

- визнати протиправними дії посадових осіб відповідача по складанню акта документальної позапланової невиїзної перевірки №1394/26-55-17-01- від 13.06.2014 дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування фізичною особою - платником податків ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01.01.20.11 по 31.12.2011;

- визнати протиправними дії посадових осіб відповідача по складанню висновку в акті №1394/26-55-17-01- від 13.06.2014 про заниження позивачем оподаткованого доходу від операцій з інвестиційним активом в сумі 5 987 700,00 грн. та заниження податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 1 015 650,60 грн.;

- визнати протиправними дії посадових осіб відповідача про визнання таким що не відповідає дійсності висновок відповідача, в акті №1394/26-55-17-01- від 13.06.2014 щодо відсутності фактично понесених витрат на попереднє придбання інвестиційного активу позивачем;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 21.07.2014;

- визнати протиправниою та скасувати повністю податкову вимогу №8630-25 від 19.09.2014.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на відсутність у відповідача правових підстав для проведення позапланової перевірки ОСОБА_1 Зазначив, що висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства, а саме заниження податку на доходи фізичних осіб не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 продав частку у статутному капіталі ТОВ «Альфа груп континент» за собівартістю та не отримав оподатковуваного прибутку від операцій з інвестиційними активами. Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення та вимогу про сплату податкового боргу протиправними та просить їх скасувати.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Посилався на те, що оскаржуваний наказ про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки виданий у відповідності до вимог законодавства та акт за результатами перевірки складено у відповідності до вимог законодавства. В обґрунтування правомірності висновків податкового органу та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення зазначив, що позивач не надав доказів понесення витрат на придбання частки у статутному капіталі ТОВ «Альфа груп континент». Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 05.02.2015 представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами відповідача, на підставі наказу №1569 від 20.05.2014, згідно з підпунктами 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2011 по 31.12.2011.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 13.06.2014 №1394/26-55-17-01- (далі - акт №1394/26-55-17-01-), згідно висновків якого, відповідач встановив порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України (неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011; підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.6 статті 170 з урахуванням підпунктів 170.2.1, 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 1 015 650,60 грн.

На підставі акта перевірки №1394/26-55-17-01- відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 21.07.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 1 269 733,25 грн., в т.ч. 1 015 650,60 грн. основного платежу та 254 082,65 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

19.09.2014 відповідач склав податкову вимогу №8630-25 на загальну суму 1 269 733,25 грн.

Вважаючи протиправним наказ про проведення вищезазначеної перевірки №1569 від 20.05.2014, дії відповідача щодо складання акта перевірки №1394/26-55-17-01-, висновків у вказаному акті, а також не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням від 21.07.2014 № і податковою вимогою від 19.09.2014 №8630-25 ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 20.05.2014 №1569, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з обставин, визначених пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідач зазначив, що стосовно ОСОБА_1 надійшла податкова інформація про отримання ним доходу у 2011 році від операцій з інвестиційними активами на загальну суму 5 987 700,00 грн.

З огляду на зазначену інформацію, відповідач направив ОСОБА_1 лист від 19.09.2013 №1740/Б/26-55-17-03-12 про надання інформації щодо отримання ним вищезазначеного доходу. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказаний лист позивач отримав особисто 03.10.2013 (а.с. 102 Т.І).

У зв'язку із ненаданням відповіді на зазначений запит, відповідач вдруге звернувся до ОСОБА_1 із запитом про надання інформації від 20.01.2014 №99/Б/26-55-17-01-12 та попереджено, що ненадання відповіді протягом десяти днів з дня отримання даного запиту буде підставою для проведення документальної позапланової перевірки.

Відповіді на повторний запит відповідача позивач не надав.

Матеріали справи свідчать також про те, що відповідач направив запит про надання інформації від 23.12.2013 №28067/10/26-55-17-03-10 на адресу ТОВ «Альфа груп континент» частка (корпоративні права) у якому були відчужені ОСОБА_1

У відповідь на вказаний запит ТОВ «Альфа груп континент» направило копію статуту та протоколу №2 від 21.04.2011 щодо продажу ОСОБА_1 частки в ТОВ «Альфа груп континент» у розмірі 60% статутного капіталу.

У відповідності до підпункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

20.05.2014 керівником ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у місті Києві видано наказ №1569 про здійснення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі підпунктів 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України.

Про проведення перевірки на підставі вказаного наказу позивачу надіслано повідомлення від 20.05.2013 №44.

На момент видання оскаржуваного наказу діяли Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджені наказом Державної податкової служби України від 31.10.2012 №948 затверджено (далі - Методичні рекомендації №948).

Пунктом 1.2.1 Методичних рекомендацій №948 встановлено, що рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки приймається керівником органу ДПС відповідно до пункту 77.4 статті 77, пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79 та пункту 80.2 статті 80 розділу II Кодексу із зазначенням суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться, мети, виду перевірки, підстав для проведення перевірки, дати початку та тривалості перевірки тощо, яке з урахуванням вимог Кодексу оформлюється наказом.

Дослідивши наказ від 20.05.2014 №1569, суд встановив, що він відповідає вимогам щодо до оформлення рішення про проведення документальної перевірки, встановленим Методичними рекомендаціями №948.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача від 20.05.2014 №1569 виданий у відповідності до положення законодавства та відповідає вимогам до його оформлення, з огляду на що, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Крім того, суд встановив, що станом на дату звернення позивача до суду, позивач отримав акт №1394/26-55-17-01- про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 та податкове повідомлення-рішення від 21.07.2014 №, прийняте на підставі даного акта.

Оскільки перевірка на підставі наказу від 20.05.2014 №1569 вже проведена, то даний наказ вичерпав свою дію і його скасування не призведе до анулювання результатів проведеної відповідачем перевірки, яка оформлена актом №1394/26-55-17-01-.

Таким чином, вимога про визнання протиправним та скасування наказу від 20.05.2014 №1569 про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії посадових осіб відповідача по складанню акта перевірки №1394/26-55-17-01-, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1, статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.3 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Таким чином, відповідно до положень Податкового кодексу України контролюючий орган, у разі виявлення в ході перевірки порушення платником податків вимог законодавства, зобов'язаний скласти акт та відобразити у ньому виявлені порушення.

Аналогічні положення щодо обов'язку контролюючого органу скласти акт перевірки та порядок його складання закріплені у Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 12.01.2011 за №34/18772.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач склав акт №1394/26-55-17-01- в межах компетенції та у відповідності до положень законодавства України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій посадових осіб відповідача по складанню висновку в акті №1394/26-55-17-01- від 13.06.2014 про заниження позивачем оподаткованого доходу від операцій з інвестиційним активом в сумі 5 987 700,00 грн. та заниження податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 1 015 650,60 грн., а також про визнання протиправними дій посадових осіб відповідача про визнання таким що не відповідає дійсності висновок відповідача, в акті №1394/26-55-17-01- від 13.06.2014 щодо відсутності фактично понесених витрат на попереднє придбання інвестиційного активу позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Виходячи із загальних засад адміністративного судочинства, задоволенню підлягають ті вимоги, які фактично відновлюють порушене право особи у взаємовідносинах з суб'єктом владних повноважень.

Однак, висновки податкового органу, викладені в акті, не породжують для суб'єкта господарювання певних юридичних наслідків та не змінюють фінансово-економічне становище платника, а отже, не порушують його права та законні інтереси.

Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов'язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічна позиція викладена в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України від 10.06.2014 №К/9991/41214/12, від 10.12.2013 К/800/23700/13, від 25.06.2012 у справі № К/9991/16720/12.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.07.2014, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно договору про передачу майнового права користування комерційною таємницею (інтелектуальною власністю) від 24.06.2006 №7 ОСОБА_1 передав ТОВ «Альфа груп континент» виключне майнове право інтелектуальної власності на комерційну таємницю «Бизнес-план проекта организации в Киевской области, пгг. Козин, гостинично-развлекательного комплекса» за ціною 783 522,00 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 вніс до статутного капіталу ТОВ «Альфа груп континент» 2543412,02 грн., що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с. 76 Т. І).

На підставі договору купівлі-продажу частки (корпоративних прав) в статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа груп континент» від 07.09.2009 №7/4, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 частку у розмірі 25% статутного капіталу ТОВ «Альфа груп континент», що становить у грошовому виразі 2 494 875,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу частини частки (корпоративних прав) у статутному капіталі ТОВ «Альфа груп континент» від 25.03.2011, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 частку у розмірі 10% статутного капіталу ТОВ «Альфа груп континент», що становить у грошовому виразі 997 950,00 грн.

01.04.2011 ТОВ «Альфа груп континент» видало ОСОБА_1 свідоцтво про сплачений (сформований) статутний капітал, згідно якого ОСОБА_1 у повному обсязі вніс вклад до статутного фонду товариства 5 987 700,00 грн., що становить 60% загального розміру статутного капіталу ТОВ «Альфа груп континент».

Відповідно до інформації зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 01.04.2011 розмір внеску ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ «Альфа груп континент» становив 5 987 700,00 грн. (а.с. 147 Т.І).

У відповідності до протоколу №2 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Альфа груп континент» від 21.04.2011, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу частки (корпоративних прав), відповідно до якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_5 частку статутного капіталу ТОВ «Альфа груп континент» у розмірі 60%, отримавши 5 987 700,00 грн.

На вимогу суду, вказаний договір не було надано до матеріалів справи, однак сторони не заперечували факт його укладання.

Крім того, згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 10.05.2011 ОСОБА_5 єдиний учасник ТОВ «Альфа груп континент» та розмір внеску до статутного фонду товариства складає 9 979 500,00 грн., тобто 100% статутного капіталу (а.с. 148 Т.І).

Згідно із підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Положеннями пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

У відповідності до підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток, отриманий від проведення операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2 і 165.1.40 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 170.2.1 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Пунктом «а» підпунктом 170.2.7. пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України визначено, що термін «інвестиційний актив» означає корпоративні права, виражені в інших ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.

У відповідності підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України (крім операцій з деривативами).

Відповідно до абзацу 6 підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податків коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи-резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач продав за собівартістю належні йому 60% статутного капіталу ТОВ «Альфа груп континент» та не отримав прибуток за зазначеною операцією з інвестиційними активами, оскільки позитивна різниця між доходом, отриманим платником податків від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, дорівнює нулю.

Таким чином, враховуючи відсутність у ОСОБА_1 оподатковуваного доходу, у відповідача були відсутні підстави для донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, з огляду на що, воно підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 17.07.2014 №К/800/26216/14, від 10.06.2014 №К/800/5358/14.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною та скасування повністю податкової вимоги №8630-25 від 19.09.2014, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, «грошове зобов'язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

В силу підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач не сплатив суму грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 21.07.2014 у десятиденний строк з моменту його отримання та оскаржив його у судовому порядку після спливу вказаного строку, у зв'язку із чим грошове зобов'язання, визначене даним податковим повідомленням-рішенням набуло статуту узгодженого.

Згідно із 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

У відповідності до пункту 3.1 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 №576, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.

Згідно витягу з облікової картки ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік, станом на 02.09.2014 у позивача виникла недоїмка на суму 1 269 733,25 грн., у зв'язку з чим 19.09.2014 сформовано податкову вимогу №8630-25 про сплату вказаної суми податкового боргу.

Отже, оскаржувана податкова вимога сформована у відповідності до вимог законодавства.

Положеннями пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

- сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

- контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу;

- контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

- рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

- рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Згідно із пунктом 60.2 статті 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

Таким чином, оскаржувана податкова вимога від 19.09.2014 №8630-25 буде відкликана у автоматичному порядку після погашення суми податкового боргу, зокрема, після набрання законної сили рішенням суду у даній адміністративній справі.

Згідно із пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Таким чином, у разі якщо до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, розмір податкового боргу ОСОБА_1 з податку на доходи фізичної особи збільшиться, відповідач буде позбавлений можливості сформувати іншу податкову вимогу на нову суму податкового боргу.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що податкова вимога від 19.09.2014 №8630-25 не порушує права та інтереси позивача, водночас, її передчасне скасування може призвести до неможливості стягнення податкового боргу з позивача, якщо такий виникне у майбутньому до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 21.07.2014 №.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський