Справа № 804/1443/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2015 рокусправа № 804/1443/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника позивача: Пушкаря Олександра Вадимовича,

представника відповідача: Каціонової Ольги Віталіївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця ДФС

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2014 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" до Дніпропетровської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця ДФС, про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасувано картку відмови в прийнятті митної декларації від 02.10.2013р. №110010000/2013/006703. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 14.10.2013р. року № 110010000/2013/600325/1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем правомірно визначено митну вартість товару за основним методом - за ціною договору згідно ст. 57, 58 Митного кодексу України. У відповідача не було законних підстав застосовувати резервний метод для визначення митної вартості товарів. Окрім того, розв'язання судом питання про стягнення надмірно сплаченої суми ввізного мита, фактично буде визначенням митної вартості ввезеного товару, а у відповідності до діючого законодавства України, судові органи своїми рішеннями не можуть підміняти інші державні органи, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі представник митного органу просить постанову суду скасувати та прийняту нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції прийнята постанова з порушенням норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, які суперечать обставинам справи. Посилається на те, що у митниці виник обґрунтований сумнів щодо достовірності включення усіх складових митної вартості.

В запереченнях на апеляційну скаргу зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, тому скасуванню не підлягає, посилається на практику розгляду подібних спорів Верховним Судом України.

В судовому засіданні представники сторін свої позиції щодо рішення суду першої інстанції підтримали.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою митного оформлення імпортованого товару ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» подав до митного органу вантажну митну декларацію від 02.10.2013р. №110010000/2013/006703. В зазначеній декларації задекларовано товар - фосфорити (фосфати кальцію природні), виробник - компанія Somiphos (філіал компанії Ferphos, Алжир) та заявлено вартість товару на загальну суму 674013,72 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату подання (курс USD: 7,993) становить 84325,50 доларів США. (105доларів США за 1 тону). З метою розмитнення товару ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» надано до вантажної митної декларації пакет документів необхідний для розмитнення товару перелічений у графі 44 ВМД.

14 жовтня 2013 року митним органом винесено картку відмови в прийнятті митної декларації від 02.10.2013р. №110010000/2013/006703 на підставі того, що декларантом позивача невірно обрано метод визначення митної вартості. У зв'язку з чим митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості від 14.10.2013р. року № 110010000/2013/600325/1, згідно з яким вартість задекларованого товару інспектор визначив за резервним методом виходячи з ціни 155 доларів США за 1 тн. Отже, вартість товару зросла до 124480,5 доларів США (222873.87грн.).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно застосував до даних правовідносин норми Митного кодексу України від 13.03.2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в ст. 58 Митного кодексу України.

Як визначено в ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті.

Водночас, як встановлено ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, згідно ч. 2 цієї статті, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинами 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Перелік додаткових документів визначено в цій же ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно матеріалів справи, позивачем надано митному органу для митного оформлення імпортованого товару всі необхідні основні документи, що визначені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Подані основні документи, чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця. При цьому вказані документи окремо містили додаткові відомості про витрати, додаткові витрати, що включалися до ціни.

Таким чином, подані документи підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частинами 4, 5 ст. 58 МКУ.

У ході розгляду справи відповідачем не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об'єктивність зазначених відомостей, не спростовано вартість оцінюваних товарів і вартість транспортних витрат. Митним органом не доведено наявність передбачених ч. 3 чи ч. 4 ст. 53 МКУ підстав для витребування у позивача (декларанта) додаткових документів, а саме відповідач не підтвердив наявність у поданих позивачем основних документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно матеріалів справи позивачем з метою підтвердження заявленої ним митної вартості товару, подавалися митному органу відповідні обов'язкові та додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості імпортованих товарів, проте вони не були визнані відповідачем достатніми для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подані декларантом документи, є такими, що в повній мірі ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують його ціну, що підлягає сплаті на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість зазначеного товару за ціною договору.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які би впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено.

Таким чином, зроблені митним органом висновки не свідчать про дійсну наявність розбіжностей у кількісних і вартісних показниках оцінюваного товару та не доводять наявність визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, тому їх подання (неподання) декларантом не впливає на правильність визначення митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Крім того, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що дана позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.09.2012.

Дійсною підставою коригування митної вартості в даній справі є не допущені декларантом порушення, а наявність в базі даних митниці інформації про іншу митну вартість на аналогічний товар, у зв'язку з чим митний орган підвищив позивачу митну вартість товару. З цього приводу слід зазначити, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, країна виробництва, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» до митної декларації надав усі передбачені чинним законодавством України документи для митного оформлення імпортованого товару, а також усі додатково витребувані документи. Крім того, документи, витребувані у декларанта згідно пунктом 4 статті 53 Митного кодексу України, витребовуються у разі, якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість. Обґрунтувань такого зв'язку судом не встановлена.

Подані позивачем документи ідентифікували оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню та які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК.

Тому на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом.

Разом з тим суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про зобов'язання Дніпропетровської митниці Міндоходів України у Дніпропетровській області повернути на користь позивача переплати, що відповідає різниці між нарахованою контролюючим суб'єктом сумою митної вартості, та визначеної позивачем самостійно, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права позивачем, а тому задоволенню не підлягають.

Встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, суди не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Наведена позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 17.12.2013 року у справі № 21-439а13.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" до Дніпропетровської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця ДФС, про скасування рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна