Справа № 809/3863/14
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2015 р. Справа № 809/3863/14
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боршовського Т.І.
за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.
представника відповідача Цахнюк Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області
про визнання протиправною відмови в поверненні паспорта громадянина України для виїзду за кордон та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області, в якому просить суд визнати протиправною відмову в поверненні йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон, викладену в листі Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області № 15/3074 від 04.09.2014 року, та зобов`язати відповідача повернути йому вказаний паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в силу положень статті 33 Конституції України, статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 313 Цивільного кодексу України відмова відповідача в поверненні позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон є порушенням його прав на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, оскільки в кримінальному провадженні до ОСОБА_2 не вжито запобіжних заходів, які б перешкоджали в реалізації цих прав. Також позивач вказує на те, що вирішення питання щодо обмеження виїзду за межі України можливе лише в порядку, визначеному статтею 377-1 Цивільного процесуального кодексу України.
Позивач в судовому засіданні підтримав адміністративний позов та просив його задовольнити повністю. Також додаткового пояснив про те, що його паспорт громадянина України для виїзду за кордон не вилучався як речовий доказ в кримінальному провадженні, а тому не міг бути переданий слідчим на зберігання в органи Державної міграційної служби України. Окрім цього, вказав на те, що згідно інформації наданої Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, на виконанні вказаного органу державної виконавчої служби немає виконавчих проваджень в яких боржником є ОСОБА_1 .
Представник відповідача в судовому засіданні підтримала заперечення проти позову в повному об`ємі.
На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства (надалі КАС) України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови в повному обсязі відкладено на п`ять днів.
Розглянувши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши і оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
12 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського відділу УДМС в Івано-Франківській області з заявою про поверненню йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Вказана заява мотивована ОСОБА_1 тим, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.01.2014 року його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченню за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 143, ч. 5 ст. 143 Кримінального кодексу України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. Також цим вироком суду скасовано запобіжний захід - домашній арешт, вжитий ухвалою суду від 18.10.2013 року. За таких обставин, просив на виконання статті 33 Конституції України, статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» повернути йому паспорт громадянина України для виїзду за кордон, вилучений в ході досудового слідства та направлений на зберігання Івано-Франківському міському відділу УДМС в Івано-Франківській області.
Листом за № 15/3074 від 04.09.2014 року, УДМС в Івано-Франківській області тимчасово відмовило ОСОБА_1 в поверненні йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Такі дії відповідач мотивував тим, що згідно повідомлення Прокуратури Івано-Франківської області від 29.08.2014 року, ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 року вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.01.2014 року скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказане кримінальне провадження не розглянуте судом, цивільні позови потерпілих до ОСОБА_1 не вирішені, що згідно частини 8 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» є підставою для відмови.
При вирішенні даного спору щодо правомірності дій УДМС в Івано-Франківській області, судом встановлено такі обставини.
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.01.2014 року у справі № 0907/18973/2012, провадження № 1-кп/344/272/14, визнано ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченню за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 143, ч. 5 ст. 143 Кримінального кодексу України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, скасовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також даним вироком залишено без розгляду цивільні позови ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 року вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.01.2014 року скасовано, а матеріали кримінального провадження № 1-кп/344/272/14 направлено на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.09.2014 року у справі № 0907/18973/2012, провадження № 1-кп/344/272/14, повернуто прокурору обвинувальний вирок по обвинуваченню ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 143, ч. 5 ст. 143 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 143, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 143 Кримінального кодексу України.

Вказана ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.09.2014 року скасована ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 27.01.2015 року, а кримінальне провадження направлено на новий розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Таким чином, як на час надання відповідачем тимчасової відмови в поверненні позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, так і розгляду даної адміністративної справи, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 143, ч. 5 ст. 143 Кримінального кодексу України не завершене та перебуває в провадженні Івано-Франківського міського суду. Також відповідно є нерозглянутими й цивільні позови ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 8 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

На виконання Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 231 від 31.03.1995 року, якою затверджено Правила оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення (надалі Правила).

Підпунктом 8 пункту 22 Правил передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у разі, коли щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

При цьому, згідно пункту 24 цих Правил, в разі виявлення підстав, зазначених у пункті 22 цих Правил, раніше виданий паспорт може бути тимчасово затримано або вилучено. Також Паспорт тимчасово затримується або вилучається також у разі його підробки, використання для вчинення кримінального правопорушення на території України чи за кордоном або припинення громадянства України.

Пунктом 25 Правил визначено, що у випадках, зазначених у пунктах 22 і 24 цих Правил, тимчасове затримання та вилучення паспорта/проїзного документа здійснюється за рішенням суду, органів прокуратури, органів внутрішніх справ, служби безпеки, охорони державного кордону, військових комісаріатів, дипломатичних представництв чи консульських установ України. Вилучений паспорт/проїзний документ, якщо інше не встановлено законодавством, повертається територіальному органу або підрозділу, що його видав, з повідомленням про причину вилучення (якщо паспорт/проїзний документ видано за кордоном - МЗС). Територіальний орган або підрозділ, що видав паспорт/проїзний документ, на підставі наявних матеріалів приймає рішення про тимчасове зберігання, знищення або повернення паспорта/проїзного документа особі, якій його оформлено.

Судом встановлено, що в протоколі огляду від 12.07.2012 року, складеному старшим оперуповноваженим в ОВС УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області майором міліції Довганом Ю.Р., при проведенні огляду речей, предметів, документів, вилучених під час обшуку в будинку по місцю реєстрації ОСОБА_11 , значиться паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_1 .

Постановою слідчого СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Микитин О.П. від 04.10.2012 року про виділення речей та предметів, які не мають значення речових доказів, паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 не повертався батькові обвинуваченого ОСОБА_1 .

Таким чином, на переконання суду, враховуючи вищевикладені обставини, статус паспорта громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , визначається Кримінальним процесуальним кодексом України від 13.04.2012 року № 4651-VI, і в силу положень статтей 84, частини 1 статі 98, частини 2 статті 100, статті 237 вказаного процесуального закону, він є речовим доказом в кримінальному провадженні.

Щодо доводів позивача про те, що згідно протоколу обшуку від 23.06.2012 року паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 не вилучався, і слідчий СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Микитин О.П. незаконно передав його на зберігання відповідачу, то суд вважає, що вказані обставини не можуть бути предметом доказування в даній адміністративній справи, оскільки оцінка таким діям може бути надана Івано-Франківським міським судом в кримінальному провадженні № 1-кп/344/272/14.

Супровідним листом від 11.08.2014 року за № 8/328952, старший слідчий в ОВС СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Микитин О.П. передав паспорт громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 на зберігання УДМС в Івано-Франківській області. Вказані дії вчинено слідчим з посиланням на Правила оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року та розділ 3 пункту 24 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, в зв`язку з тим, що згаданий паспорт є вилученим згідно протоколу обшуку від 23.06.2012 року, а кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 143, ч. 5 ст. 143 Кримінального кодексу України перебуває в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Як видно зі штампу на копії вказаного супровідного листа, він зареєстрований в УДМС в Івано-Франківській області 13.08.2014 року за № 1717, та містить резолюцію керівника вказаного Управління щодо передачі на зберігання отриманих паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_11 .

Як пояснив представник відповідач в додаткових письмових поясненнях від 09.02.2015 року, такі дії УДМС в Івано-Франківській області щодо порядку та форми реєстрації та прийняття рішення про отримання та зберігання паспортів, що надійшли від органів внутрішніх справ відповідають вимогам пунктів 38, 158, 170 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Державної міграційної служби України, затвердженої наказом ДМС України № 317 від 18.11.2014 року. Судом не встановлено обставин та нормативних актів, які б спростовували вказані пояснення представника відповідача.

Частиною 2 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19 листопада 2012 року.

В той же час також є чинною Інструкція про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затверджена спільним наказом Генерального прокурора України, міністра внутрішніх справ України, голови Державної податкової адміністрації України, голови Служби безпеки України, виконувача обов`язків голови Верховного Суду України, голови Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року за № 51/401/649/471/23/125, яка, в силу норм статті 1, частини 3 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України, застосовується до правовідносин, що не врегульовані вищевказаним Порядком, та якщо її положення не суперечать статті 100 вказаного Кодексу.

В пункті 24 вказаної Інструкції передбачено, що паспорти громадянина України для виїзду за кордон, вилучені в обвинуваченого (підозрюваного, підсудного), підлягають направленню до паспортної служби органу внутрішніх справ за місцем його постійного проживання відповідно до Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 N 231.

Згідно з частиною 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Таким чином, на переконання суду, питання щодо повернення ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон може бути розглянуто та вирішено Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області в кримінальному провадженні № 1-кп/344/272/14 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 143, ч. 5 ст. 143 Кримінального кодексу України.

За таких обставин, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що оскарженою дією відповідач обмежив його право на вільне пересування, в тому числі на виїзд за межі України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З вказаною нормою кореспондується норма частина 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, судом не виявлено, а позивачем не доведено наявність факту порушення відповідачем його прав та законних інтересів в спірних правовідносинах, натомість відповідачем підтверджено правомірність оскаржених дій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити.

За відсутності доказів понесення відповідачем витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, виходячи зі змісту норми частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, в суду відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 23.02.2015 року.