Справа № 2а/0470/10742/11
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2015 р. м. Київ К/800/60383/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
секретар судового засідання - Кошелєв С.В.,

за участю представника відовідача Запєвалової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області до Комунального закладу «Широківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» про зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою Комунального закладу «Широківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року Контрольно-ревізійне управління в Дніпропетровській області звернулося до суду з позовом до КП «Широківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» (Лікарня) про зобов'язання виконати вимогу.

Зазначали, що проведеною ревізією виявлені порушення Лікарнею правил фінансової дисципліни, у зв'язку з чим позивачем направлена вимога про їх усунення.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку вимога не виконана, з урахуванням уточнення позовних вимог, просили: зобов'язати Лікарню виконати вимоги, викладені у листі від 16 червня 2011 року № 27/620: відшкодувати доходи фізичних осіб в розмірі 20 106,32 грн, недоотримані внаслідок ненарахування заробітної плати за чергування на дому; відшкодувати доходи фізичних осіб в розмірі 8 910 грн, недоотримані внаслідок ненарахування добових при відрядженнях; забезпечити надходження коштів у розмірі 3 526,81 грн за безоплатно надані послуги; відшкодувати незаконні видатки на списання паливно-мастильних матеріалів на суму 65 424,86 грн; відшкодувати незаконні видатки на списання продуктів харчування на суму 1 518 грн; відшкодувати безпідставно нараховану частину орендної плати в розмірі 1 368,75 грн; відшкодувати видатки, які виникли внаслідок зайвого нарахування заробітної плати в розмірі 390,79 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано. Прийнято відмову Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області (правонаступник позивача у спірних відносинах, далі - Інспекція) від частини позовних вимог, а провадження у справі в цій частині вимог закрито. В іншій частині вимог позов задоволено. Зобов'язано Лікарню виконати вимоги Інспекції, викладені у листі від 16 червня 2011 року № 27/620: відшкодувати доходи фізичних осіб в розмірі 20 106,32 грн, недоотримані внаслідок ненарахування заробітної плати за чергування на дому; відшкодувати доходи фізичних осіб в розмірі 8 910 грн, недоотримані внаслідок ненарахування добових при відрядженнях; забезпечити надходження коштів у розмірі 3 526,81 грн за безоплатно надані послуги; відшкодувати незаконні видатки на списання паливно-мастильних матеріалів на суму 65 424,86 грн.

У касаційній скарзі Лікарня, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, відповідач заперечує висновки апеляційного суду виключно в частині задоволених вимог позову. Тому, за правилами статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційний суд переглядає рішення судів в межах доводів касаційної скарги.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що за результатами ревізії Лікарні, проведеної Контрольно-ревізійним управлінням в Дніпропетровській області, складено акт від 31 травня 2011 року № 960-19/014, а листом від 16 червня 2011 року № 27/620 відповідача повідомлено про необхідність усунення порушень законодавства, виявлених при перевірці.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що частина вимог Інспекції вже виконана чи виконується, а решта вимог ґрунтується на неправильно встановлених обставинах та не підтверджується матеріалами справи.

Скасувавши це рішення та задовольнивши позов, апеляційний суд виходив з того, що порушення, встановлені ревізійним органом, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки апеляційного суду помилковими.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (Положення) Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (Закон № 2939-ХІІ), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги.

Тому у задоволенні позову про зобов'язання виконати вимоги Інспекції про вжиття заходів щодо зобов'язання відшкодувати збитки (отриманих внаслідок списання паливно-мастильних матеріалів та надання безоплатних послуг) необхідно відмовити.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги позову про зобов'язання відшкодувати заробітну плату фізичним особам також не підлягають задоволенню.

Правовою підставою для звернення з цим позовом позивачем зазначено пункт 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, за правилами якого органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Водночас, вимога про виплату заробітної плати фізичним особам не пов'язана із захистом інтересів держави.

Таким чином, органами фінансового контролю не наведено правових підстав для заявлення таких вимог, а апеляційний суд дійшов помилкового висновку про їх задоволення.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Комунального закладу «Широківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2014 року в частині задоволених вимог про зобов'язання Комунального закладу «Широківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» відшкодувати недоотримані доходи фізичних осіб в розмірі 20 106,32 грн, відшкодувати недоотримані доходи фізичних осіб в розмірі 8 910 грн, забезпечити надходження коштів у розмірі 3 526,81 грн за безоплатно надані послуги, відшкодувати незаконні видатки на списання паливно-мастильних матеріалів на суму 65 424,86 грн, - скасувати, залишивши в цій частині вимог в силі рішення суду першої інстанції.

В решті - рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов