Справа № 2/а/0417/231/2012
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"30" січня 2015 р. справа № 2/а/0417/231/2012
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2012 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради м. Дніпропетровськ про визнання протиправними дій та зобов'язання зробити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 07 серпня 2012 року до суду з даним позовом просив визнати протиправними дії відповідача, стягнути з відповідача недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік в розмірі 4112грн., за 2012 рік в розмірі 4376грн., а всього 8488грн., згідно ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; вирятувати у відповідача довідку про розмір виплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2011, 2012 роки; зобов'язати відповідача виконати постанову негайно. Посилається на те, що має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат т.я. має ІІІ групу інвалідності, натомість в 2011-2012 роках йому здійснено нарахування щорічної допомоги на оздоровлення лише в розмірі 90грн.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2012 р., прийнятою в скороченому провадженні у задоволенні позову відмовлено. Частина позовних вимог залишена без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що в 2012 році нарахування щорічної допомоги на оздоровлення було здійснено в розмірі 90грн. у відповідності до Постанови КМУ від 12.07.2005 року №562. Щодо виплати за 2011 рік, то позивачем пропущено строк звернення до суду, тому вимоги за 2011 рік залишені без розгляду.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що у відповідності до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі встановленому цим законом. Вважає, що слід застосовувати саме норми Закону, а не Постанови КМУ від 12.07.2005 року №562.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є особою, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та на яку поширюється дія ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в 2012 році нарахування щорічної допомоги на оздоровлення було здійснено в розмірі 90грн. у відповідності до Постанови КМУ від 12.07.2005 року №562. Натомість з даним висновком колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мають право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, яка виплачується в таких розмірах: інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 3 категорії - три мінімальні заробітні плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідачем щорічна допомога на оздоровлення за 2012 рік була нарахована та виплачена позивачу в розмірі встановленому Постановою КМУ від 12 липня 2005 року № 562. Отже, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому Згідно п.3 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» положення ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Проте, в 2012 році нормативні акти Кабінету Міністрів України з приводу встановлення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам, визначеним ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не приймалися.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у 2012 році нарахування одноразової допомоги на оздоровлення повинно здійснюватися відповідно до ст. 48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Застосування відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 та не може бути віднесено до реалізації права визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік".

Вказане не протирічить і висновкам рішенням Конституційного суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, оскільки Кабінет Міністрів України своїм правом на визначення розмірів одноразової допомоги на оздоровлення у 2012 році не скористався.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на пріоритетність Законів над підзаконними актами, відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у 2012 році в розмірі встановленому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо виплати відповідачем щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, у розмірі згідно Постанови КМУ від 12.07.2005 року № 562 , є помилковими та не відповідають нормам матеріального права.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що позивачем в позові також були поставлені вимоги щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, які судом першої інстанції залишені без розгляду. При цьому з висновком суду першої інстанції про залишення позовних вимог за 2011 рік без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з даним висновком, натомість вважає за необхідне зазначити, що в силу ч. 1 ст. 100 КАС України, позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, про що постановляється ухвала.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги, що позивачем в позові також були поставлені вимоги про витребування від відповідача довідки про розмір виплаченої щорічної допомоги на оздоровлення інваліду ІІІ групи за 2011 та 2012 рік, та про зобов'язання відповідача виконати постанову суду негайно відповідно до ст. 256 КАС України.

Натомість, згідно матеріалів справи відповідач визнав, що в 2011-2012 роках розмір щорічної допомоги на оздоровлення склав 90грн., отже, така обставина не підлягає доведенню. До того ж дана вимога по суті не є позовною вимогою в розумінні КАС України, а по суті є клопотанням на підставі якого можуть бути встановлені певні обставини у справі. Таким чином, дана вимога задоволенню не підлягає.

Щодо зобов'язання відповідача негайного виконання рішення суду відповідно до ст. 256 КАС України, то суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не посилався на відповідний пункт вказаної статті згідно якого просить зобов'язати відповідача виконати постанову суду негайно. При цьому, в силу, положень п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Однак, в даному позові не ставиться питання про виплату пенсії, а ставиться питання про щорічну допомогу на оздоровлення. Також в силу положення останнього абзацу ч. 1 ст. 256 КАС України, Негайно також виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини 1 статті 183-2 КАС України. Натомість, дана категорія справ до пунктів 1, 3, 4, 5, 6 частини 1 статті 183-2 КАС України не відноситься. Таким чином, дана вимога задоволенню не підлягає.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що розрахунок конкретної суми виплати (стягнення, перерахунку) здійснює відповідний орган, при цьому, суд не може перебирати на себе повноваження щодо здійснення розрахунку конкретної суми виплат. Компетенцією суду в даному випадку є визначення норми закону на підставі якої відповідний орган може здійснювати відповіді розрахунки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2012 р. - задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2012р. - скасувати. Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради щодо виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік у розмірі меншому, ніж передбачено ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік, у відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Позовні вимоги за 2011 рік - залишити без розгляду.

Постанова суду відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна