Справа № 825/3283/14
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2015 року Чернігів Справа № 825/3283/14

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Заяць О.В.,

за участю секретаря Тищенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій незаконними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області Курилець В.І. щодо винесення постанови від 03.10.2014 року про накладення штрафу такими, що суперечать нормам чинного законодавства та скасувати її.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що головне управління неодноразово письмово повідомляло відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції про виконання рішення суду в частині перерахунку пенсії ОСОБА_2 та про неможливість виплати коштів. Вважає, що головним управлінням рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2012 року виконане в межах наданих повноважень, постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Чернігівській області Курилець В.І. про накладення штрафу за невиконання рішення суду є протиправною та підлягає скасуванню.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення, згідно яких просить справу розглядати у відсутності представника відповідача та відмовити в задоволенні позову. Також відповідач вважає, що дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, постанова державного виконавця про накладення штрафу прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних в ній доказів.

Фіксування судового засідання, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що Деснянським районним судом м. Чернігова 15.02.2013 року виданий виконавчий лист № 2-а/2506/1587/11, згідно якого суд постановив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 14.07.2010 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 з урахуванням доплат та надбавок пов'язаних з виконанням службових обов'язків у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в розмірі 150% мінімальної заробітної плати, та виплатити перераховану суму з урахуванням зроблених виплат.

Відповідно до частини першої та другої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржника самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

11.03.2013 року державним виконавцем на підставі статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження ВП №37056264. Копія постанови направлено сторонам до відома та виконання.

27.03.2014 року державним виконавцем згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в зв'язку з неможливістю виконання рішення суду без участі боржника.

Дана постанова була оскаржена стягувачем до Деснянського районного суду м. Чернігова, який постановою від 17.04.2014 № 750/3421/14 скасував постанову про закінчення виконавчого ВП №37056264 від 27.03.2014 року.

28.07.2014 року державним виконавцем відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №37056264 та направлено сторонам до відома та до виконання.

Крім того, 28.07.2014 року державним виконавцем відповідно до ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень боржнику направлено вимогу щодо виконання рішення суду в повному обсязі.

10.09.2014 року за не виконання рішення суду без поважних причин на Головне управління ПФУ в Чернігівській області державним виконавцем відповідно до ст.ст. 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф у сумі 680 грн. Також боржнику направлено вимогу щодо виконання рішення суду в 5 денний строк з дня отримання вимоги.

03.10.2014 року за не виконання рішення суду без поважних причин на Головне управління ПФУ в Чернігівській області державним виконавцем відповідно до ст.ст. 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф у сумі 1360 грн.

Стаття 75 вищевказаного Закону передбачає, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Суд зазначає, що реалізація особою права, пов'язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органа державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. У справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00, рішення від 8 листопада 2005 року) Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. А також суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що реалізація особою права, щопов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, таким чином посилання суб'єктів владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом до уваги не приймається.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує, що відповідно до ст. 124 Конституції України рішення суду ухвалюється іменем України та є обов'язковим для виконання.

Суд бере до уваги, що обов'язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб'єктами наділеними владними повноваженнями, покладається також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов'язковими для виконання Україною. Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України. Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що дії старшого державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, а постанова про накладення штрафу прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволені адміністративного позову Головного Управлінню Пенсійного фонду України Чернігівській області необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис О.В. Заяць

З оригіналом згідно

Суддя О.В. Заяць