Справа № 804/594/15
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2015 р. Справа № 804/594/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ільков В.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м.Дніпропетровська про стягнення відшкодування витрат по виплаті та доставці пенсій ОСОБА_2 за період з 01.07.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 542,80 грн., ОСОБА_3 за листопад 2014р. у сумі 600,00 грн., ОСОБА_4 за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 600,00 грн., -
Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м.Дніпропетровська про стягнення відшкодування витрат по виплаті та доставці пенсій ОСОБА_2 за період з 01.07.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 542,80 грн., ОСОБА_3 за листопад 2014р. у сумі 600,00 грн., ОСОБА_4 за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 600,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не прийнято за до заліку витрати по виплаті та доставці пенсій ОСОБА_2 за період з 01.07.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 542,80 грн., ОСОБА_3 за листопад 2014р. у сумі 600,00 грн., ОСОБА_4 за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 600,00 гривень, які виплачені по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання на території колишнього СРСР. Позивач вважає, що згідно чинного законодавства Фонд зобов'язаний відшкодувати такі витрати. Оскільки на даний час відповідачем заявлена сума не відшкодована, вона підлягає стягненню в судовому порядку.
Сторони у судове засідання надали заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач надав до суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні вимог та зазначив, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м.Дніпропетровська безпідставно відмовляється від відшкодування витрат по виплаті та доставці пенсій пенсіонерам. Позивач вважає, що обов'язок відповідача відшкодовувати ці витрати передбачений положеннями ст. 2, ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Пенсійним фондом виставляється сума стягнення витрат на виплату та доставку пенсій особам, що прибули з Донецької області України за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. у розмірі 1200,00 гривень, проте, особи на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м.Дніпропетровська не знаходиться та жодних страхових виплат не отримують. Крім того, відшкодування витрат здійснюється централізовано Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві Пенсійному фонду України.
За таких обставин суд, керуючись положеннями ч. 6 ст.128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Громадянка ОСОБА_2, 29.08.1982 року на території Молдавії (колишнього СРСР) отримала каліцтво, спричинене нещасним випадком на виробництві, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказаній особі призначено і здійснено виплату пенсії по інвалідності за період з липня 2014 року по листопад 2014 року в сумі 542,80 грн.
Громадянка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію по втраті годувальника за чоловіка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який отримав трудове каліцтво, спричинене нещасним випадком на виробництві.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказаній особі призначено і здійснено виплату пенсії по інвалідності за листопад 2014 року в сумі 600,00 грн.
Громадянка ОСОБА_4 отримує пенсію по втраті годувальника за чоловіка, який отримав трудове каліцтво, спричинене нещасним випадком на виробництві.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказаній особі призначено і здійснено виплату пенсії по інвалідності за листопад 2014 року в сумі 600,00 грн.
Управлінням Пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська були складені акти щомісячних звірок витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, в яких були зазначені суми витрат, що підлягають відшкодуванню. Акти були передані на узгодження відповідачу, проте він не прийняв до заліку суми, виплачені гр. ОСОБА_2, із мотивів настання нещасного випадку на території колишнього СРСР, що на думку відповідача не є підставою для відшкодування сум виплачених пенсій по інвалідності, оскільки потерпіла не є застрахованою особою за законодавством України.
Згідно частини 1 статті 30 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон України від 09.07.2003 року №1058-IV) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання.
При цьому, у відповідності до частини 3 статті 30 вказаного Закону пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Так, відповідно до статті 21 Закону України від 23.09.1999 року №1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (надалі Закон України від 23.09.1999 року №1105-XIV) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Приписами статті 25 Закону України від 23.09.1999 року №1105-XIV обов'язок по проведенню зазначених страхових виплат покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду.
Підпунктом «а» статті 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.
За змістом частини 2 статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.
Таким чином, право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.
Доводи Фонду про поширення на спірні відносини положень Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 9 вересня 1994 року між частиною держав колишнього СРСР, не є обґрунтованими.
Так, статтею 2 цієї Угоди передбачено, що відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті.
Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного законодавства.
З аналізу норми випливає, що вона регулює інші відносини, а не ті, які є предметом спору у цій справі та пов'язані з відшкодуванням витрат Управління ПФ, понесених у зв'язку з виплатою пенсій особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві на території інших республік СРСР до проголошення Україною незалежності.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.
За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.
Відповідно до норм статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 22.02.01. № 2272-ІІІ органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, починаючи з 01 квітня 2001 року відшкодовують органам Пенсійного фонду України пенсії, сплачені особам, яким призначено пенсії внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.
Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.
Враховуючи наведене, суд вважає, що відшкодування повинно здійснюватися незалежно від того, на території якої з країн СНД, чи колишніх республік СРСР пенсіонером було отримано трудове каліцтво чи професійне захворювання, за умови призначення йому пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.
Крім того, у запереченнях проти позову відповідач посилається на те, що згідно листа Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 25.07.2014р. за № 552-08-1 з додатком 1, особа що хоче стати на облік до відділення з іншої місцевості повинна подати заяву додаток 1, а також копію паспорту та ідентифікаційного коду. На даний час відповідачу не передані страхові особисті справи по громадянам з Донецької та Луганської областей України. Також цими громадянами не подано певного переліку документів, що передбачено листом Виконавчої дирекції Фонду. З огляду на це, на думку Фонду, у відповідача відсутні правові підстави для відшкодування сум витрат на виплату та доставку пенсій особам, що прибули з Донецької області за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. у розмірі 1200,00 грн., так як ці особи не стоять на обліку у Відділенні Фонду.
З приводу цього твердження, суд зазначає таке.
Відповідачем не надано у процесі судового розгляду справи доказів того, що він звертався до громадян-пенсіонерів, які не стали на облік з метою роз'яснення необхідності постановки їх на облік до відділення та необхідності з цією метою надання документів (заяви, копій паспорту та ідентифікаційного коду).
Потерпілі, документи яких не передані до фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому, кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і фондом у подальшому відбуваються відповідні розрахунки.
Частиною 3 ст. 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Посилання відповідача на те, що обов'язок Фонду відшкодовувати пенсії виникає лише після передачі йому справи потерпілого є помилковим внаслідок неповного тлумачення ст.7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Так, вказана норма регулює не саму наявність обов'язку Фонду сплачувати пенсію по інвалідності, а лише спосіб такої сплати: після передачі особової справи Фонду - сплачувати безпосередньо громадянину; якщо ж виплату здійснює інший орган державного соціального страхування - відшкодовувати останньому понесені ним витрати.
Також твердження відповідача відносно того, що позивачем обраний спосіб захисту права щодо відшкодування понесених ним витрат не відповідає змісту прав управління ПФУ в Кіровському районі м. Дніпропетровська та те, що відшкодування витрат може мати місце лише на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України, а не їх органами на місцях, є безпідставними, оскільки на централізованому рівні здійснюється підписання актів, сум, які приймаються до заліку відповідачем, а у разі незгоди на підписання актів з боку відповідача на відшкодування таких сум, слід звертатися з вимогами до відповідача про відшкодування (стягнення) сум понесених витрат позивачем на виплату і доставку пенсії по інвалідності.
Тобто, позивачем обраний спосіб захисту права, який відповідає змісту прав та обов'язків позивача.
Щодо посилання відповідача на здійснення розрахунків на централізованому рівні суд зазначає, що Порядком відшкодування витрат від 04.03.2003 року №5-4/4 врегульовані відносини між фондами щодо розрахунків з відшкодування фактично виплачених пенсій, тобто у разі, коли між Фондами відсутній спір щодо такого відшкодування. Натомість вказаний Порядок не врегульовує вирішення спорів, що виникають між фондами, тому застосуванню в таких випадках не підлягає.
Крім того, суд зауважує на тому, що частиною 2 ст. 46 Конституції України та ч. 2 статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Здійснивши аналіз статтей 22, 46 Конституції України, статті 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статей 21, 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»суд доходить висновку, що державна адресна допомога, передбачені постановами Кабінету Міністрів України № 1215 та № 265, є державними гарантіями непрацездатним громадянам щодо забезпеченняя належного рівня життя і повинні забезпечуватись державною.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, позовні вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 11, 70-72, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м.Дніпропетровська про стягнення відшкодування витрат по виплаті та доставці пенсій ОСОБА_2 за період з 01.07.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 542,80 грн., ОСОБА_3 за листопад 2014р. у сумі 600,00 грн., ОСОБА_4 за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 600,00 грн. - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м.Дніпропетровська відшкодування витрат, понесених Управлінням Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська по виплаті та доставці пенсій ОСОБА_2 за період з 01.07.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 542,80 грн., ОСОБА_3 за листопад 2014р. у сумі 600,00 грн., ОСОБА_4 за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р. у сумі 600,00 гривень.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили на 04.02.2015р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В Ільков В.В.Ільков О.А.Чернецька