Справа № 1570/4230/12
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/800/33930/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2014 року

у справі № 1570/4230/2012

за позовом приватного акціонерного товариства «Одеський завод шампанських вин» (далі - позивач, ПрАТ «Одеський завод шампанських вин»)

до Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач, ГУ Міндоходів в Одеській області)

про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

ПрАТ «Одеський завод шампанських вин» звернулось у липні 2012 року до суду з позовом до Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів в Одеській області Державної податкової служби України про скасування рішення від 31.05.2012 року № 150039.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2012 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2014 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено: скасовано рішення ГУ Міндоходів в Одеській області від 31.05.2012 року № 150039.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суджу першої інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом апеляційної інстанції було замінено первинного відповідача правонаступником у зв'язку із реорганізацією Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України в Одеській області на Головне управління Міндоходів в Одеській області.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 14.03.2012 року по 21.05.2012 року відповідачем проведено виїзну планову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт від 21.05.2012 року № 41/22-0/32224466/3, яким, серед іншого, зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог ч. 10 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР), в результаті реалізації 13608 пляшок алкогольних напоїв на суму 406 160,81 гривень без наявності ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

На підставі зазначених висновків вказаного акту відповідачем прийнято рішення від 31.05.2012 року № 150039, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 812 321,62 гривня.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при включенні в розрахунок акцизного збору та в декларацію акцизного податку алкогольних напоїв, які були списані на проведення дегустацій, позивач фактично підтвердив факт реалізації такої продукції шляхом її документального переміщення в дегустаційний зал.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» торгівля визначається як будь-які операції, що здійснюються за договорами купівлі-продажу, міни, поставки та цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на товари.

Положеннями статті першої Закону № 481/95-ВР визначено, що роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форм розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції дана норма кореспондується з пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), якою визначено поняття продажу (реалізації) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Приписами абзацу 5 частини 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачено відповідальність за роздрібну торгівлю без наявності ліцензії.

При цьому, за змістом пункту 26 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 року № 854, під час продажу алкогольних напоїв продавець зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що в акті перевірки відповідач намагається трактувати факт передачі товару, згідно накладних на переміщення алкогольних напоїв в дегустаційний зал та в лабораторію, як продаж товару, однак, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, як в акті перевірки так і в ході судового розгляду відповідачем не наведено та не надано жодного доказу здійснення товариством такої реалізації алкогольних напоїв.

За змістом пункту 5.2 Наказу ДПА України № 984 від 22.12.2010 року «Про затвердження порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства» у разі встановлення перевіркою порушень законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зазначити первинні документи та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Так, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, що в порушення зазначеної норми акт перевірки не містить посилань на жодний первинний документ, який би свідчив про передачу прав власності на товар, укладення договорів між позивачем та покупцями на придбання товару, проведення розрахунків, не зазначено хто придбав цей товар, тобто не підтверджено факту реалізації алкогольної продукції будь-якій особі, у зв'язку з чим висновки акту перевірки є лише припущеннями перевіряючих, які не ґрунтуються на будь-яких доказах.

Крім того, судом апеляційної інстанції доцільно зауважено, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції не взяв до уваги наявні у позивача первинні документи, що підтверджують використання для власних виробничих потреб 13608 пляшок алкогольних напоїв, зокрема, для проведення дегустацій з метою вивчення асортиментного складу з контрагентами (дегустаційний зал) та з метою проведення органолептичного, мікробіологічного, фізико-хімічного контролю за продукцією (лабораторія), і лише погодився з висновками перевіряючих, які носять характер припущень та не підтверджуються жодним доказом, чим, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, обов'язок щодо доказування фактично поклав лише на позивача.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем долучено до матеріалів справи первинні документи, що підтверджують факт використання алкогольних напоїв для власних потреб, переміщення алкогольної продукції зі складу готової продукції до дегустаційного залу та до лабораторії підприємства.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено факт списання готової продукції для проведення дегустацій, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами списання готової продукції, які затверджено директором по виробництву та підписані комісією у складі трьох осіб, відповідно до яких 10019 порожніх пляшок після проведення дегустацій у дегустаційному залі було повернуто комірникові на склад дефектної пляшки, решта 3589 пляшок після проведення дегустацій лабораторією списувалися з матеріально-відповідальної особи на підставі щомісячних актів та передавались на склад дефектної пляшки.

Також, матеріали справи містять копії: плану проведення дегустації позивачем на 2011 рік, затверджений головою правління підприємства; листів директорів ВАТ «Естодес» та ТОВ «Джерело», які співпрацюють з позивачем на підставі договорів дистрибуції та підтверджують неодноразову участь останніх у проведенні ПрАТ «Одеський завод шампанських вин» дегустацій алкогольних напоїв протягом 2011 року; договорів дистрибуції, укладених за перевіряємий період; Положення про дегустаційну комісію підприємства та протоколів засідань цієї комісії за 2011 рік.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні наданих товариством документів суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем у повній мірі доведено, що усі зразки продукції, інформацію по яким було надано фахівцям податкової інспекції під час проведення перевірки, було використано в дегустаціях у межах проведення спеціальних заходів, зокрема, проведення переговорів щодо укладення договорів купівлі-продажу/дистрибуції або зовнішньоекономічних контрактів з метою подальшої реалізації і уточнення асортиментного складу з майбутніми та наявними покупцями/дистриб'юторами.

При цьому, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, що у зв'язку з відсутністю передачі (переходу) прав власності на алкогольні напої, які були знищені позивачем у процесі використання у власній господарській діяльності, неможливо вважати роздрібною торгівлею алкогольними напоями.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції обґрунтовано спростовано висновки акту перевірки, які визнав переконливими суд першої інстанції, що своїми діями щодо сплати акцизного податку товариство підтвердило реалізацію алкогольних напоїв, оскільки положення пп. 213.1.2 п. 213.1 ст. 213 ПК України чітко передбачає, що об'єктом оподаткування акцизним податком є операції з реалізації (передачі) підакцизних товарів (продукції) з метою власного споживання, промислової переробки, здійснення внесків до статутного капіталу, а також своїм працівникам.

Відповідно до п. 216.6 ст. 216 ПК України при використанні підакцизних товарів (продукції) для власних виробничих потреб датою виникнення податкових зобов'язань є дата їх передачі для такого використання, крім використання для виробництва підакцизних товарів (продукції).

Таким чином, підприємство-виробник зобов'язано декларувати податкові зобов'язання з акцизного збору в розрахунках акцизного збору за періоди, коли відбувається передача готової продукції для власного споживання (проведення дегустацій).

Крім того, судом апеляційної інстанції вірно зауважено, що фіксуючи в акті перевірки порушення позивачем ч. 10 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, відповідач приймає оскаржуване рішення і накладає на підприємство штрафні санкції за порушення ч. 11 ст. 15 вказаного Закону.

Таким чином, судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, та неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції правомірно та обґрунтовано скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову постанову про задоволення вимог ПрАТ «Одеський завод шампанських вин».

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які б могли б призвести до скасування оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління Міндоходів в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2014 року у справі № 1570/4230/2012 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: підпис (підпис) М.І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) І.В. Приходько З оригіналом згідно З оригіналом згідно