Справа № 607/13534/14-а
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 р. Справа № 876/11329/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Мартинишина Р.С.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, заступника міського голови міста Тернополя Остапчук Вікторії Олександрівни про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2014 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконною бездіяльність Тернопільської міської ради щодо вирішення питання поновлення укладеного з ним договору оренди земельної ділянки, загальною площею 0,005530 га у АДРЕСА_1 та зобов'язати заступника Тернопільського міського голови вчинити передбачені законодавством юридично значимі дії по оформленню та підписанню додаткової угоди по договору оренди землі від 13 серпня 2012 року та поновити даний договір оренди на тих самих умовах, які були передбачені цим договором строком на 2 роки.

Позов мотивований тим, що на умовах передбачених договором та з метою реалізації свого переважного права на переукладення договору, він завчасно попередив орендодавця. Проте, листа повідомлення про заперечення у поновленні договору він не отримував, після закінчення терміну дії договору він продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою, тому вважає, що у відповідності до вимог Закону України «Про оренду землі» укладання додаткової угоди про поновлення договору повинно бути проведено без прийняття відповідного рішення.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 19.11.2014 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, її оскаржив позивач. Апеляційну скаргу мотивує тим, що договір оренди не містить жодних вимог щодо направлення проекту додаткової угоди. Крім того, у листі заступника міського голови від 02.06.2014 р. вказано, що проект рішення про поновлення договору підготовлено і ніяких інших вимог про надання додаткових документів лист не містить. Ніяких повідомлень про розгляд сесією міської ради спірного питання він не отримував та не був запрошений. Також апелянт зазначає, що ніяких аргументів щодо законності відмови у поновленні договору оренди землі судом не наведено. Тому просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 19.11.2014 р. та прийняти нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_1, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а провадження по справі закриттю з наступних підстав.

З матеріалів справи видано, що 13 серпня 2012 року між Тернопільською міською радою та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, відповідно до п.1 якого орендодавець на підставі рішення Тернопільської міської ради № 6/22/140 від 06 липня 2012 року надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, загальною площею 0,005530 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що на вказаній земельній ділянці розташований об'єкт - літня площадка. Пунктом 8 зазначеного договору передбачено, що його укладено терміном на два роки до 06 липня 2014 року. Після закінчення строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Пунктом 43 договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

29 квітня 2014 року ФОП ОСОБА_2 звернувся із письмовою заявою до міського голови Тернопільської міської ради щодо надання дозволу на поновлення договору оренди земельної ділянки, загальною площею 0,00553 га для обслуговування приміщення громадського харчування у АДРЕСА_1, зазначивши додатки до неї : копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, копію витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копію договору оренди землі з додатком, квитанції про сплату комунальних платежів.

02 червня 2014 року ФОП ОСОБА_2 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради за № 3933/06 було надано відповідь про те, що виконавчим комітетом підготовлено проект рішення міської ради «Про поновлення договору оренди землі, загальною площею 0,00553 га за адресою : АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_2» на відповідні погодження та розгляд сесії міської ради у встановленому законодавством порядку. Також зазначено, що про результат надання адміністративної послуги позивача буде повідомлено додатково адміністратором надання адміністративних послуг.

Як вбачається із витягу із протоколу сорок восьмої сесії Тернопільської міської ради від 12 червня 2014 року, на сесії розглядався проект рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 0,00553 га ФОП ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1, за результатами голосування по якому, рішення прийняте не було.

Відповідно до представленого відповідачем копії листа заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Остапчук В.О. № 2139/08 від 30 липня 2014 року, адресованого ФОП ОСОБА_2, виконавчим комітетом Тернопільської міської ради було повідомлено, що проект рішення «Про поновлення договору оренди землі площею 0,00533 га за адресою : АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_2» був винесений на розгляд сесії, а також додано копію протоколу сесії міської ради.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було дотримано вимог ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі», оскільки ним не було направлено проект відповідної додаткової угоди Тернопільській міській раді. Крім цього, суд вважає, що посилання позивача на застосування ч.6 ст.33 цього Закону без врахування інших положень вказаної статті у їх сукупності, є помилковим. Крім того, Тернопільською міською радою питання поновлення оренди земельної ділянки з позивачем було розглянуто на сесії Тернопільської міської ради від 12 червня 2014 року, що підтверджується витягом із протоколу, а тому вважав, що вимоги позивача про визнання незаконною бездіяльності зазначеної ради задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався тим, що справа, яка розглядається, є адміністративною. Проте, такий висновок не можна вважати обґрунтованим, виходячи з наступного.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Частиною 1 статті 5 Конституції України визначено, що носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.140, ч.1 ст.144 Конституції України, Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У пункті «б» статті 80 ЗК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.83 цього Кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних і юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно до прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У пунктах «а», «б», «в», «г», і «к» статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

У відповідності до ч.2 ст.2 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Згідно ст.172 цього Кодексу, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У справі, що розглядається, відповідач, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до статті 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному, а отже, суб'єкт владних повноважень, яким є Тернопільська міська рада та відповідно заступник міського голови, владних управлінських функцій не здійснюють.

Звертаючись до адміністративного суду позивач фактично має намір усунути порушення свого переважного права на оренду земельної ділянки, а тому його публічно-правова вимога про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії є похідною.

Таким чином, правовідносини, що склались між сторонами, є правовідносинами, що пов'язані та витікають з виконання господарського договору оренди землі, тобто відповідач у спірних правовідносинах не здійснював владних повноважень відносно позивача, оскільки діяв як сторона господарського договору, що своєю бездіяльністю порушує, як вважає позивач, його право на поновлення договору оренди землі, а відтак, з огляду на приписи ст.12 Господарсько-процесуального кодексу України, спір є підвідомчим господарським судам.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 06.11.2012 р. у справі № 21-288а12.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього Кодексу, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку відносно того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і, як наслідок, ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року по справі № 607/13534/14-а скасувати, а провадження по справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

Л.П.Іщук

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 24.02.2015 р.