Справа № 806/1083/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/800/3526/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області на рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року за позовом Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області до Публічного акціонерного товариства Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит», в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит» 363161 грн. 01 коп. заборгованості, в т.ч. 363161,01 грн. - заборгованість по сплаті єдиного внеску за період з 20.12.2012 року по 14.02.2013 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.04.2013 року позов задоволено.

Рішенням Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року вказану постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем винесено вимогу № Ю-535 У від 04.02.2013 року про стягнення з відповідача заборгованості по єдиному соціальному внеску за період з 20.12.2012 року по 14.02.2013 року в загальній сумі 363161,01 грн., яку останній отримав 04.02.2013 року

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за вказаний період, а отже їх сума підлягає стягненню в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовної заяви, зазначив, з чим погоджується колегія суддів, що у відповідача не має підстав для звернення до адміністративного суду із зазначеним позовом, так як вказана вимога була надіслана до виконавчого органу і постановою держаного виконавця відкрито по ній виконавче провадження із стягненню сум недоїмки, визначених вимогою.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у відповідній редакції) передбачено, що завданнями Пенсійного фонду є забезпечення збору єдиного внеску, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань зокрема: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску; здійснює інші функції, передбачені законодавством.

Статтею 13 цього ж Закону Пенсійний фонд та його територіальні органи, зокрема мають право: вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб - підприємців усунення виявлених порушень законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску; застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає її в порядку, встановленому законом , до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Враховуючи вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, про необґрунтованість заявленого позову, так як позивач звернувся з вказаною вимогою до виконавчої служби для стягнення з відповідача визначених нею сум недоїмки по сплаті єдиного внеску.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу, що судом апеляційної інстанції було скасовано постанову суду першої інстанції, при цьому було постановлено ухвалу, що не відповідає приписам статті 205 КАС України, так як в даному разі мала бути ухвалена постанова.

Однак, на виконання частини другої статті 224 КАС України рішення суду апеляційної інстанції в цій справі не підлягає скасування, виходячи із вказаного мотиву, оскільки це не призвело до правильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області залишити без задоволення.

Рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець