Справа № 826/20526/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

18 лютого 2015 року № 826/20526/14
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Мазур А.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Деснянського районного відділу Головного управління в місті Києві Державної міграційної служби
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Деснянського районного відділу Головного управління в місті Києві Державної міграційної служби (далі Деснянський РВ ГУ в м. Києві ДМС) в якому просить суд:

- зобов`язати Деснянський РВ ГУ в м. Києві ДМС провести реєстрацію місця проживання його та його сім`ї у кімнаті АДРЕСА_1 ;

- визнати правомірним та законним проживання його та його сім`ї у кімнаті АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він як працівник Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві має право на забезпечення житлом за місцем роботи. Так його було забезпечено житлом на підставі договорів укладених між ЖУ «Лівобережне» ДП «Екос» холдингової компанії «Київміськбуд» та Деснянським РУ ГУ МНС України в м. Києві та надано 2л/м по вул. Волкова, 4а.

З метою реєстрації місця проживання в указаному гуртожитку позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою та надав документи, однак йому було відмовлено у реєстрації місця проживання.

Посилаючись на норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та вказуючи на наявність необхідних для реєстрації місця проживання документів, позивач вважає відмову відповідача незаконною та такою, що порушує його права.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання письмових заперечень на позовну заяву не подав, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Згідно ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки від 06.11.2014 року № 29/2458, виданої Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, ОСОБА_1 було надано 2 л/м в гуртожитку по АДРЕСА_2 (а.с. 10).

ОСОБА_1 та його сімя (дружина - ОСОБА_2 та донька - ОСОБА_2 ) проживають без реєстрації в кімнаті № 51а. На даний час номер кімнати змінено на № 88 (а.с. 10).

Як вбачається з листа Деснянського РВ ГУ в м. Києві ДМС від 19.11.2014 року № 4/вх. 72-к позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 а з підстав ненадання документів, що підтверджують право на проживання у житлі: ордеру, свідоцтва про власність, договору найму (піднайму, оренди) або інших документів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і випадки їх обмеження, регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Так, відповідно до ст. 2 вказаного Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 3 зазначеного Закону місцем проживання особи є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Під реєстрацією розуміється внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Стаття 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Так процедура реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні визначена у Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС від 22.11.2012 № 1077.

Розділом ІІ Порядку № 1077 врегульовано питання реєстрації місця проживання особи, де зазначено, що документами, які підтверджують право на проживання в житлі, - є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Водночас, питання набуття права на жиле приміщення та порядок його користування врегульовано Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Статтею 127 ЖК УРСР передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК УРСР).

В контексті наведеного, суд зазначає, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається Постановою Ради Міністрів УРСР «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» (далі - Положення про гуртожитки).

Так, п. 10 Положення про гуртожитки встановлено, що при одержанні ордера пред`являються паспорти всіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Разом з тим, п. 17 Положення про гуртожитки передбачено, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей.

Вселення інших членів сім`ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадянина, які проживають разом з ним.

В обґрунтування свого права на реєстрацію місця проживання в вказаному гуртожитку позивач надав суду Договори № 172, № 632 та № 58 про компенсаційні витрати на утримання житлового фонду ЖУ «Лівобережне» ДП «ЕКОС» холдингової компанії «Київміськбуд», укладені між ЖУ «Лівобережне» ДП «ЕКОС» та Деснянським РУ ГУ МНС України в м. Києві.

Як вбачається зі змісту даних договорів, договір № 172 діяв до 30.06.2005 року, договір № 632 до 31.12.2005 року, а дія договору № 58 закінчилась 01.07.2006 (а.с.6-8).

Інших доказів на підтвердження свого права на реєстрацію у гуртожитку позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Враховуючи, що, що єдиним документом, який підтверджує право на проживання в гуртожитку, є спеціальний ордер, до якого повинні бути включені імена всіх громадян, які мають право на вселення до гуртожитку за таким ордером, позивачем не доведено суду факту наявності у нього та членів його сім`ї права на проживання в гуртожитку та не надано відповідних документів, обов`язкова наявність яких для реєстрації місця проживання передбачена Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" з урахуванням положень Порядку № 1077 та вимог ЖК УРСР.

При цьому варто зазначити, що саме по собі фактичне заселення позивача до гуртожитку не є підставою для реєстрації його місця проживання.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у реєстрації місця проживання діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Керуючись вимогами статей 11, 69 - 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя А.С. Мазур