Справа № 802/3288/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/800/56319/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є., Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року

у справі № 802/3288/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного

управління Міндоходів у Вінницькій області

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_4 (надалі також - позивач, ОСОБА_4.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (надалі також - відповідач, ДПІ), в якому просила визнати неправомірними дії щодо складання висновку про ухилення від сплати податків в значних розмірах ОСОБА_4 в акті від 20 травня 2013 року про проведення службового розслідування, та зобов'язання виключити з акту такі висновки.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача в частині висновку про ухилення від сплати податків ОСОБА_4, вказаного в Акті про проведення службового розслідування від 20 травня 2013 року № 2.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року апеляційну скаргу Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції задоволено повністю. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволені позову відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі, вказуючи на допущені судом апеляційної інстанції порушення вимог матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року і залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року .

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, Вищий адміністративний суд України звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання постанови Прокуратури Вінницької області від 25 квітня 2013 року «Про проведення службового розслідування» та розпорядження Тростянецької ОДПІ Вінницької області ДПС від 8 травня 2013 року №9-р «Про проведення службового розслідування відповідно до Постанов Кабінету Міністрів від 13 червня 2000 року №950 «Про затвердження порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» комісією проведено службове розслідування стосовно головного державного податкового ревізора - інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Ладижинського відділення Данилюка С.М. з метою встановлення відповідності його дій вимогам чинного законодавства при проведенні документальної позапланової перевірки фінансово - господарської діяльності СПД - фізичної особи ОСОБА_4, оформленою довідкою від 6 квітня 2012 року №99-17/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 липня 2011 по 31 березня 2012 року».

За наслідками проведення службового розслідування, комісією було складено акт службового розслідування від 20 травня 2013 року №2, у висновках якого вказується, що СПД ОСОБА_4 не надала до перевірки довідку про рух грошових коштів по картковому рахунку та приховала реальний обсяг отриманих доходів за 2007-2011 рік в сумі 43566249,99 грн. та ухилилась від сплати податків в значних розмірах.

Роблячи висновок про відсутність підстав для задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив із вірного застосування норм матеріального права з огляду на наступне.

Так, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому кодексом. Порядок проведення та перелік підстав для проведення визначені главою 8 Податкового кодексу України. Перелік обставин для проведення перевірок, визначені цим Кодексом, та не можуть підлягати розширеному тлумаченню.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна податкова інспекція є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та аналогічним вимогам ПК України. Право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.

Таким чином, як вірно зазначено попередніми судовими інстанціями, факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства встановлюються не в ході службового розслідування, а в ході перевірки.

Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року №950 (далі - Порядок №950).

Пунктом 1 цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначені підстави для проведення службового розслідування, а саме:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян;

у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки;

на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;

з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного правопорушення або порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Відповідно до пункту 8 Порядку №950, за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань);

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення;

висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру;

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

Акт службового розслідування носить індивідуальний характер.

Рішення прийняте на підставі висновків акту службового розслідування породжують виключно трудові відносини між особою і органом державної влади, та може бути оскаржене лише особою щодо якої здійснювалось службове розслідування.

З урахування аналізу в сукупності зазначених вище положень Порядку №950, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про те що, висновок щодо ухилення від сплати податків, ніяким чином не порушує права, свободи та інтереси позивача, не впливає на її фінансовий стан та не зобов'язує до вчинення будь-яких дій.

Завдання і предмет адміністративного судочинства обумовлюють більшість його особливостей, які відрізняють його від інших видів судочинства. Завдання відображає спрямованість адміністративного судочинства - його кінцеву мету, а предмет вказує на сферу правовідносин, на яку поширено юрисдикцію судів, що здійснюють адміністративне судочинство.

Зміст та спрямованість правосуддя, в тому числі і в адміністративній справі, випливають із головного обов'язку правової держави - утвердження і забезпечення прав та свобод людини. Призначенням судової влади є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

У контексті загального завдання судочинства завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак, необхідною передумовою захисту є те, щоб порушення цих прав, свобод чи інтересів відбулося у публічно-правових відносинах та виходило від суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України надає право кожній особі, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

З огляду на те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що акт від 20 травня 2013 року, висновки якого стали предметом спору, не порушують права та законні інтереси позивача, а відтак останнім обрано невірний спосіб захисту порушених, на його думку, права,свобод та законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча: Н. Є. Блажівська

Судді: О.В.Карась

А.О. Рибченко