Справа № 826/15108/14
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Горбань Н.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Горбань Н.І.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу громадянина Судану ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2014 року у справі за його адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Громадянин Судану ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 04.09.2014 року №441-14 про відмову у визнанні біженцем ОСОБА_1; зобов'язання Державної міграційної служби України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позов. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином Судану, за національністю фур, за віросповіданням мусульманин.

07 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду зазначеної заяви та проведених співбесід, 17 липня 2014 року працівником Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві підготовлено висновок із рекомендацією відмовити іноземцю у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі якого рішенням Державної міграційної служби України від 04 вересня 2014 року №441-14 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Повідомленням Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 15 вересня 2014 року №91 позивача повідомлено про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог, відсутні.

В даному випадку апеляційна інстанція не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначено, що біженець - особа, яка не є громадянином України, і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом, внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно до ч. 13 ст. 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" у разі, якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується, якщо особа оскаржує таке рішення.

Проте, ухвалюючи рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Державна міграційна служба України не зазначила в ньому порядок його оскарження, що є порушенням вимог Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Оскаржуване рішення також не містить причин для відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що перед тим, як потрапити до України, позивач перебував в Російській Федерації, а лише потім приїхав до України та зазначив, що, перебуваючи у названій країні мав можливість звернутися до компетентних органів з клопотанням про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги пояснення представника позивача, згідно яких під час перебування ОСОБА_1 у Росії він був під повним контролем перевізника, позбавлений документів та можливості вільно пересуватись, тому звернутись за захистом не міг.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, про те, що відповідач в даному випадку діяв у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження, а постанова суду першої інстанції прийнята за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Згідно ст. ст. 198, 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 160, 161, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2014 року - скасувати.

Постановити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 04.09.2014 року № 441-14 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Зобов'язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Н.І.Горбань

Судді: Г.В. Земляна

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 20.02.2015 року

Головуючий суддя Горбань Н.І.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.