Справа № 803/728/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 р. Справа № 876/5142/14

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г.,Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ягодинської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,-

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася звернулося в суд з адміністративним позовом до Ягодинської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 10.10.2013 року №205000006/2013/000107/2 і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.10.2013 року №205070000/2013/00155.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач безпідставно та неправомірно відмовив у здійсненні митного оформлення товару - сала свинного замороженого на загальну суму 13993,40 євро, придбаного позивачем згідно з контрактом від 02.10.2013 року №25448-46/2013/DE. Такий товар був поданий до митного оформлення 10.10.2013 року із наданням відповідачу всіх необхідних документів. В графах 12, 45 митної декларації (МД) від 10.10.2013 року № 205070000/2013/051477 позивач вказала митну вартість у сумі 164127,31 грн., еквівалентну 15193,40 євро (13993,40 євро заявлена вартість товару та 1200,00 євро - вартість перевезення товару), визначену за ціною контракту. Проте відповідач відмовив у митному оформленні товару, вказавши на необхідність підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до статті 53 Митного кодексу України, та видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00155.

Рішенням про коригування митної вартості товарів №205000006/2013/000107/2 від 10.10.2013 року відповідач визначив митну вартість товару за ціною 1,0877 євро за кілограм, що становить 21744,36 євро за партію товару, що імпортувалася. Різниця між митною вартістю, визначеною відповідачем та митною вартістю, визначеною декларантом, склала 7750,96 євро за всю партію, а тому позивач, з метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, 10.10.2013 року подав нову МД №205070000/2013/051509. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави.

20.12.2013 року позивачем відповідно до правил ч.8 ст.55 МК України надіслано митному органу документи, які ним витребовувались, однак, за результатами їх розгляду, відповідач вказав про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, зважаючи на невідповідність у документах.

Позивач вважає, що ним для митного оформлення товару було надано достатньо документів для підтвердження митної вартості за першим методом - ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Ціна на товар, який імпортувався, зазначена в інвойсі і відповідає ціні, зазначеній в прайс-листі виробника товару. Ціни, зазначені в проформі та інвойсі, відповідають цінам, зазначеним в прайс-листі. Рівень таких цін додатково підтверджує лист ДП "Укрпромзовнішекспертиза", а тому вважає, що відповідач безпідставно відмовив у перегляді митної вартості поставленого позивачем товару, внаслідок чого не було скасовано картку відмови та рішення про коригування митної вартості товарів від 10.10.2013 року №205000006/2013/000107/2.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року задоволено позовні вимоги, оскільки суд погодився з наведеними позивачем доводами.

Дане рішення суду оскаржив відповідач - Ягодинська митниця Міндоходів, вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, не надав належної оцінки доказам органу доходів і зборів, неповно з'ясував обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням заперечень на позовні вимоги, зокрема зазначає, що жодних додаткових документів для застосування того чин іншого методу визначення митної вартості товару, що передують резервному декларантом під час проведення консультацій надано не було, а тому відповідач поінформував позивача про неможливість застосування митної вартості, заявленої ним. Також під час митного оформлення позивачем не було подано документи для підтвердження витрат на транспортування як під час митного оформлення, як і після його завершення.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.10.2013 року на підставі контракту від 02.10.2013 року №25448-46/2013/DE укладеного між ФОП ОСОБА_1 та компанією "Tonnies Lebensmittel GmbH & Co.KG" (Німеччина), а також інвойсу від 08.10.2013 року №217970 позивач ввезла на територію України товар - "сало свинне заморожене, в обрізках, без спецій, без теплової, кулінарної обробки, без консервування, без харчових добавок та приправ", кількістю 19991,5 кг та вартістю 13993,40 євро, визначеною у інвойсі (9999,00 кг. за ціною 0,60 євро/кг, 9992,50 кг. - 0,80 євро/кг.).

В графах 12, 45 МД № 205070000/2013/051477 від 10.10.2013 року декларантом вказано митну вартість товару за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, - 164127,31 грн. або 15193,40 євро, розраховану з урахуванням вартості товару 13993,40 євро та вартості перевезення товару 1200,00 євро.

Посадовою особою митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості (ДМВ) від 10.10.2013 року №205070000/2013/051431 було зроблено запис про необхідність подання в порядку статті 53 МК України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: прайс-листа від виробника товару, банківських платіжних документів про оплату товару, висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією.

10.10.2013 року Ягодинською митницею було відмовлено у митному оформлені товару та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00155 у зв'язку з невідповідністю заповнення граф 12, 45 МД вимогам статті 53 МК України, рішення про коригування митної вартості товарів від 10.10.2013 року №205000006/2013/000107/2 та запропоновано привести рівень митної вартості товару в графах 12, 45 МД у відповідності до вказаного рішення про коригування митної вартості товарів, в якому зазначено, що митна вартість товарів не може бути визнана у зв'язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, а саме - не подані документи для підтвердження митної вартості відповідно до статті 53 МК України.

Рішенням про коригування митної вартості товарів від 10.10.2013 року №205000006/2013/000107/2 Ягодинською митницею було визначено митну вартість партії товару у кількості 19991,5 кг на загальну суму 21744,36 євро, тобто за ціною 1,0877 євро/кг. Різниця між митною вартістю, визначеною митницею, та митною вартістю, визначеною декларантом за першим методом, складає 7750,96 євро. При цьому у рішенні про коригування митної вартості вказано, що митним органом проведено процедури консультації з декларантом та досягнуто згоди щодо неможливості застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 2б (стаття 60 МК України) з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Таким чином, митну вартість визначено за шостим (резервним) методом (стаття 64 МК України) на підставі цінової інформації МД №401090000/2013/17421 від 27.08.2013 року, МД №110070000/2013/315519 від 11.09.2013 року, наявних в митного органу. Представник декларанта рішення підписав із зауваженням про не проведення консультацій.

В подальшому, з метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, позивачем через уповноважену особу було подано для митного оформлення товару нову МД від 10.10.2013 року №205070000/2013/051509, вказавши у її графах 12, 45 митну вартість, наведену у інвойсі №217970. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави.

Надаючи правову оцінку встановленим по справі обставинам та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Частиною другою 52 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено обов'язок декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтями 49, 51, 53, 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Як встановлено судом, декларуючи митну вартість товару згідно із МД від 10.10.2013 року № 205070000/2013/051477 за основним (першим) методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, встановленим статтею 57 МК України, позивач керувався контрактом від 02.10.2013 року №25448-46/2013/DE, укладеним із компанією "Tonnies Lebensmittel GmbH & Co.KG" (Німеччина).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати, лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Для митного контролю і митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, позивачем було надано наступні документи: контракт від 02.10.2013 року №25448-46/2013/DE ; інвойс від 08.10.2013 року №217970; МД від 10.10.2013 року № 205070000/2013/051477; декларацію митної вартості від 10.10.2013 року №205070000/2013/051431; міжнародну товарно-транспортну накладну (СМR) від 08.10.2013 року №217970; сертифікат про походження товару від 08.10.2013 року №А085666; ветеринарне свідоцтво від 10.10.2013 року ВРД-00 №794400; сертифікат якості від 08.10.2013 року; контракт про перевезення товару від 13.02.2013 року № 9/2013/PL; довідку про транспортні витрати від 10.10.2013 року; копію декларації країни відправлення від 08.10.2013 року №13DE67E4; інші документи, перелічені в графі 44 ВМД.

Відповідно до частини другої ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

За приписами ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Пунктом 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 року за № 984/21296, визначено: «Запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою ст. 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митного органу" ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки".

Із ДМВ від 10.10.2013 року №205070000/2013/051431 вбачається, що у графі "Для відміток митного органу" інспектором було зроблено запис про необхідність подання відповідно до ст. 53 МК України додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Як уже зазначалось вище, орган доходів і зборів наділений повноваженнями в порядку здійснення перевірки митної вартості, заявленої декларантом, пред'являти йому вимогу щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості виключно з підстав наявності у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 5 ст. 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Частиною десятою цієї ж статті визначено витрати, які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: серед цього переліку - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів та ін.

Як вбачається з ДМВ від 10.10.2013 року №205070000/2013/05143, в розрахунку митної вартості товару витрати на транспортування товару (до митного поста Ягодин -кордон України) у сумі 12963,048 грн., що еквівалентно 1200 євро, декларант включив і ці витрати брали участь при розрахунку митної вартості, водночас витрати на страхування, навантаження (розвантаження) товару відсутні. В довідці перевізника про транспортні послуги вказано, що страхування товару не проводилось, а вартість навантаження - 0 євро.

Відсутність таких витрат як складових митної вартості може вказувати на наявність сумніву митного органу в правильному визначенні митної вартості декларантом, достовірності поданих документів. Проте, у такому разі митний орган відповідно до ч. 3 ст. статті 53 МК України мав би зобов'язувати декларанта надати додаткові документи на підтвердження саме таких відсутніх показників. Вимога Ягодинської митниці про надання додаткових документів (прайс-листа від виробника товару, банківських платіжних документів про оплату товару, висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленого спеціалізованою експертною організацією) має відповідати такій меті, якщо такі документи дають можливість перевірити числові показники, на підставі яких розрахована митна вартість за основним методом. В іншому випадку вимога надати такі документи, які перераховані в ч. 3 ст. 53 МК України, є формальною і спрямована на заздалегідь передбачуване прийняття рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом.

За змістом пункту 2.2.2 контракту від 13.02.2013 року № 9/2013/PL про надання послуг з перевезення експортно-імпортних вантажів ОСОБА_1 зобов'язана забезпечити упаковку і маркування вантажу та перед подачею транспортного засобу підготувати вантаж для навантаження, забезпечити оперативне навантаження/розвантаження транспортного засобу. Разом з тим, згідно з пунктом 5.1 контракту від 02.10.2013 року №25448-46/2013/DE поставка товару здійснюється автотранспортом на територію України на умовах згідно з Правилами Інкотермс-2010, а саме EXW або FСА, вказаних в інвойсі.

Як свідчить МД №205070000/2013/051477 поставка товару здійснювалася згідно з інвойсом від 08.10.2013 року № 217970, яким передбачено, що поставка товару здійснювалася на умовах FCA - Rheda-Wiedenbruck.

Згідно Правил "Інкотермс-2010" термін FCA (Free Carrier) означає, що продавець вважається тим, хто виконав своє зобов'язання по поставці товару, який пройшов митне очищення для ввезення, з моменту передачі його в розпорядження перевізника в обумовленому пункті. Вибір пункту поставки впливає на зобов'язання навантаження/розвантаження товару в даному місці. Якщо поставка здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за відвантаження товару. Якщо поставка здійснюється в іншому місці, то продавець за відвантаження товару відповідальності не несе.

Як вірно зазначив суд, про необхідність підтвердження безпосередньо витрат з навантаження/розвантаження товару ні у ДМВ №205070000/2013/051431 від 10.10.2013 року (в графі "для відміток митного органу"), ні у картці відмови не зазначено. Про необхідність такого підтвердження відповідач заявив лише у письмовому запереченні проти позову. Доводи митниці на підтвердження обґрунтованості відмови у митному оформленні товару за першим основним методом вказують на свідоме створення декларанту таких умов, виконання яких все одно не сприятиме визнанню митної вартості за ціною контракту, бо надані додаткові документи (крім прайс-листа виробника) загалом не розкривають складових ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (як-от висновки про якісні показники, підготовлені спеціалізованими організаціями).

Відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно частини третьої зазначеної статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За приписами ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Частина друга статті 64 МК України встановлює, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті (при застосуванні резервного методу), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Відповідно до частини першої статті 33 МК України інформаційні ресурси органів доходів і зборів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.

В обґрунтування рішення про коригування митної вартості Ягодинською митницею вказано, що митна вартість товарів не може бути визнана у зв'язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом. Проте, які конкретно дані є непідтвердженими, відповідач не вказав. Як вбачається з зазначеного рішення, митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації МД від 27.08.2013 року №401090000/2013/17421, МД від 11.09.2013 року №110070000/2013/315519.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що згідно з наведеними вище митними деклараціями вартість ідентичного товару є вищою, ніж та, що заявлена декларантом, оскільки такі митні декларації відповідачем надані не були, а лише електронні витяги з них, із яких неможливо встановити, за яким методом визначено ціну товару у таких деклараціях, тим більше, якщо така ціна визначена у зв'язку з коригуванням митним органом вартості товару, то чи оскаржував декларант рішення про визначення митної вартості саме у такому розмірі. У витягах відсутня інформація про ціну за одиницю товару, умови поставки (які складові включалися до митної вартості декларантами). За загальним правилом формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення сам по собі не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Щодо обставин подачі представником ОСОБА_1 10.10.2013 року було нової МД № 205070000/2013/051509, ДМВ № 205070000/2013/051509 із сплатою митних платежів згідно з ч. 7 ст. 55 МК України, а товар випущено у вільний обіг, суд зазначає таке.

За правилами частин 7, 8 та 9 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів. Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Позивач скористався таким правом та 20.12.2013 року направив Ягодинській митниці заяву № 427 з додатковими документами щодо задекларованого позивачем товару, які вказані у вказані у графі "Для відміток митного органу" ДМВ №205070000/2013/051431, а саме: прайс-лист фірми виробника від 10.09.2013 року, копію проформи №25448-217970 від 02.10.2013 року, копію експертного висновку ДУ "Волинська регіональна державна лабораторія ветеринарної медицини" від 15.10.2013 року №2471/003362і/1/13, лист ДП "Укрпромзовнішекспертиза" від 18.12.2013 року №5785, платіжне доручення в іноземній валюті від 03.10.2013 року №1111, повідомлення SWIFT від 03.10.2013 року № 7264LI. 6243UBGB.

Ягодинська митниця листом за № 1/1.2-6/0017 від 08.01.2014 року повідомила ОСОБА_1 про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, мотивуючи тим, що в наданому позивачем прайс-листі не зазначено стан сала, не зазначено, що дані ціни є остаточними, а також тим, що лист ДП "Укрпромзовнішекспертиза" носить лише консультаційний характер та не може бути використаний для підтвердження вартості на поставлений товар.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно критично оцінив наведений лист з огляду на такі обставини.

Як вбачається з листа ДП "Укрпромзовнішекспертиза" від 18.12.2013 року №5785 рівень ціни на заморожене свиняче сало, що імпортувався позивачем згідно з інвойсом від 08.10.2013 року №217970 відповідно до контракту від 02.10.2013 року №25448-46/2013/DE, відповідає поточній кон'юнктурі ринку; рівень цін може змінюватись в залежності від якості зазначеного товару, умов оплати, розміру партії, кон'юнктурної ситуації на ринку, тощо. Пунктами 2.3.- 2.4. зазначеного контракту від 02.10.2013 року №25448-46/2013/DE передбачена ціна за товар - 0,70 євро/кг та обумовлено, що ціна товару може змінюватися в залежності від якості товару, поточної кон'юнктури ринку та інших факторів. Зазначений висновок щодо вартості товарів застосовуються додатково при визначенні митної вартості чи здійсненні митної оцінки і безпосередньо на його основі позивач митну вартість не розраховував, оскільки в основу розрахунку покладено контракт та інвойс. Одночасно, заявлена позивачем митна вартість не є найнижчою від вартості товару, що склалася на ринку і визначена ДП "Укрпромзовнішекспертиза" в межах від 0,54 до 1,00 євро/кг. На думку суду, такий висновок у сукупності з іншими наданими позивачем документами для підтвердження заявленої митної вартості товару, підтверджують таку вартість.

Крім того, у вказаному листі Ягодинської митниці відсутні будь-які зауваження відносно поданих ОСОБА_1 експертного висновку ДУ "Волинська регіональна державна лабораторія ветеринарної медицини" від 15.10.2013 року №2471/003362 і/1/13 та банківських платіжних документів про оплату товару.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів прийшла до висновку, що наявними матеріалами справи підтверджується висновок суду у тому, що відповідач аргументовано не довів, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні дані про митну вартість товарів чи неправильно визначено митну вартість товарів, та що у поданих для митного оформлення чи додатково поданих документах відомості є такими, що не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є іншими.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В зв'язку з цим колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року у справі №803/728/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П.Сапіга

Судді Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко