Справа № 826/14551/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Черкаського міського центру зайнятості на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Черкаського міського центру зайнятості до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Черкаський міський центр зайнятості, звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «Промінвестбанк») про стягнення коштів у сумі 6 845,32 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням представник Черкаського міського центру зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом №323-к від 04.02.2014 року ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади в ПАТ «Промінвестбанк» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_2 на підставі її заяви надано статус безробітного і 24.02.2014 року призначено допомогу по безробіттю відповідно до п.п.1, 3, 4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого наказом Мінпраці та соціальної політики України від 20.11.2000р. №307.

Відповідно до наданої позивачем інформації ОСОБА_2 в період часу з 05.03.2014 року по 15.05.2014 року сплачено допомоги на загальну суму 6 845,32 грн.

30 травня 2014 року ОСОБА_2 надала до центру зайнятості копію наказу ПАТ «Промінвестбанк» за №1525-к згідно п.2 якого її було поновлено на посаді юрисконсульта відділу юридичного супроводу Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси, а п.3 цього ж наказу було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 з вказаної посади з виплатою заробітної плати з 05.02.2014 року.

Посилаючись на положення абз.2 ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі якого Черкаським міським центром зайнятості 30.05.2014 року було видано наказ №7 «Про утримання коштів з ПАТ «Промінвестбанк» позивач у зв'язку з непогашенням суми кошів у розмірі 6 845,32 грн. у добровільному порядку, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що наведені у п.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» підстави для утримання з роботодавця суми виплаченого безробітному забезпечення - є вичерпними, тому розширеному тлумаченню не підлягають; поновлення безробітного на роботі у добровільному порядку, як підстава для утримання з роботодавця суми виплаченого забезпечення, у даному випадку не передбачена.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Пунктом 4 ст..35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі-Закон) чітко встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду утримується із роботодавця.

Відповідно до вказаної норми права, підставою для утримання з роботодавця виплаченого забезпечення є поновлення на роботі безробітного, а не «рішення суду».

Зазначене в п.4 ст.35 Закону словосполучення «за рішенням суду» в контексті словосполучення «утримується із роботодавця» встановлює лише порядок утримання в судовому порядку за рішенням суду з роботодавців сум виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі, що повністю відповідає вимогам ст.. 39 Закону, в якій зазначено: «спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку».

Крім того, вибраний незаконно звільненою особою, в даному випадку безробітним, спосіб захисту порушеного права, не залежить ні від Центру зайнятості, ні від відповідача, щоб впливати на вирішення між ними спірних питань, пов'язаних із відшкодуванням завданих збитків Фонду. Безробітний самостійно вибирає свій спосіб захисту, що не суперечить та передбачено чинним законодавством.

Також, судове рішення про поновлення на роботі безробітного потребує його виконання роботодавцем у вигляді наказу про поновлення на роботі незаконно звільненої особи.

Разом з тим, відповідно до чинного законодавства, зокрема ст.113 КАС України, вказаний наказ роботодавець може видати, не чекаючи вирішення справи в суді, як до звернення безробітного до суду з вимогою поновлення на роботі, так і після, на будь якій стадії судового провадження, але в будь якому випадку, прийнявши рішення про поновлення на роботі, відповідно до п.4 ст.35 Закону роботодавець повинен відшкодувати Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі-Фонду) виплачені суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Так, відповідачем, в зв'язку з порушенням КЗпП України, виявленими при звільненні працівника з ініціативи власника скасовано звільнення ОСОБА_2С та фактично поновлено її на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в постанові від 19.03.2014 року у справі № К/9991/81718/12.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог Центру зайнятості про стягнення отриманих поновленими на роботі безробітною ОСОБА_2 сум виплаченої допомоги по безробіттю, суд першої інстанції не вірно застосував п.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття», що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити позов.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Черкаського міського центру зайнятості - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року - скасувати.

Винести нове рішення, яким позов Черкаського міського центру зайнятості до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Черкаського міського центру зайнятості кошти у розмірі 6845 (шість тисяч вісімсот чорок п'ять) грн. 32 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 19 лютого 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.