Справа № 807/3374/13-а
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. Справа № 876/6094/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Макарика В.Я.,

Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року в адміністративній справі № 807/3374/13-а за позовом Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області про часткове скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року Батівська селищна рада Берегівського району Закарпатської області (надалі - Батівська селищна рада) звернулося з позовом до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області (надалі - ДФІ у Закарпатській області) про часткове скасування вимоги Мукачівської об'єднаної державної фінансової інспекції (надалі - Мукачівська ОДФІ) за № 02-08/793 від 18.05.2013 року.

Позивач вказував, що на підставі акта перевірки Мукачівською ОДФІ винесено вимогу за № 02-08/793 від 18.05.2013 року, пункт 3 якої стосується нарахування та сплати орендної плати за земльні ділянки відповідно до укладених договорів оренди з ФОП ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_3 Вважаючи висновки Мукачівської ОДФІ про незаконність нарахування орендної плати протиправними, позивач звернувся до суду.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року позов задоволено. Скасовано пункт 3 вимоги Мукачівської ОДФІ від 18.05.2013 року за № 02-08/793.

Не погодившись з прийнятою постановою, її оскаржив відповідач, який вважає, що дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотань про розгляд справи за їх участю не подали, тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання пункту 3.3.6.2 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Закарпатській області на I квартал 2013 року на підставі направлення на проведення ревізії від 22 березня 2013 року № 34, виданого начальником Мукачівської ОДФІ, Мукачівською ОДФІ проведено ревізію стану дотримання бюджетного законодавства щодо складання і виконання бюджету та фінансово-господарської діяльності в Батівській селищній раді за період з 01 червня 2010 року по 28 лютого 2013 року, за результатами якої складено акт ревізії за № 02-08/42 від 24 квітня 2013 року (а.с.7 - 10).

18 травня 2014 року Мукачівською ОДФІ було направлено вимогу щодо усунення порушень, які виявлені в ході ревізії, серед яких вимагалося, зокрема, внести зміни в частині підвищеного розміру орендної плати, затвердженого органом місцевого самоврядування та зміни нормативно-грошової оцінки земель селища Батьово, до договорів оренди землі, укладених з орендарями ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у відповідності до вимог Закону України «Про оренду землі» та умов укладених договорів, а в разі незгоди іншої сторони договору - звернутися до суду з позовом; відобразити в обліку дебіторську заборгованість по розрахунках з орендарями ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі недоотриманої плати за оренду земельних ділянок; стягнути з вищевказаних орендарів ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порядку, встановленому законодавством (в тому числі шляхом звернення із позовом до суду) недоотриманої плати за оренду земельних ділянок та перерахувати її в дохід бюджету (селищної ради) (а.с.11, на звороті).

Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступні обставини справи.

Між позивачем та підприємцем ПП ОСОБА_2 01 червня 2006 року був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого, орендодавець (позивач) надає, а орендар (підприємець ОСОБА_2.) приймає в короткострокове користування земельну ділянку для змішаного використання, яка знаходиться на території Батівської селищної ради, загальною площею 0,9472 га, у тому числі забудовані землі змішаного використання 0,9472 га.

Відповідно до пункту 5 даного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 8077,72 грн.

Пунктом 9 вказаного договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі, встановленому рішенням першої сесії 5-го скликання Батьовської селищної ради від 26 травня 2006 року, і становить 67,32 грн на місяць, починаючи з 1 січня 2007 року. Розмір орендної плати за рік складає 807,84 грн (а.с. 13 - 14).

09 серпня 2010 року між позивачем та гр.ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець (позивач) надає, а орендар (гр.ОСОБА_3.) приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення комерційної діяльності, яка знаходиться в смт.Батьово, вул.Кошута, 70 (а.с.15 - 17). Відповідно до пункту 9 вказаного договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 160 грн на місяць (а.с.15, на звороті).

Рішенням 8-ї сесії 6-го скликання Батівської селищної ради від 25 листопада 2011 року «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки» встановлені з 01 січня 2012 року ставки орендної плати за оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення (а.с. 22).

Рішенням 10-ї сесії 6-го скликання Батівської селищної ради від 17 лютого 2012 року за № 163 «Про внесення змін до рішення № 136 від 25 листопада 2011 року «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки» з 01 січня 2012 року розмір ставки орендної плати земельних ділянок під іншими об'єктами для всіх видів діяльності площею понад 0,01 га становить 12% від грошової оцінки землі (а.с.23).

У матеріалах справи є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки управління Держземагенства у Берегівському районі Закарпатської області від 10 квітня 2013 року № 890, відповідно до якого нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, власником (користувачем) якої є ОСОБА_2 із зазначеним місцезнаходженням: АДРЕСА_1 становить 3183633,92 грн (а.с.18).

Згідно витягу з технічної документації розрахунку грошової оцінки земельної ділянки міськрайонного управління Держкомзему у місті Берегово і Берегівському районі від 11 квітня 2012 року № 2124 грошова оцінка всієї земельної ділянки, що надана у користування гр.ОСОБА_3, становить 154556 грн (а.с.19).

На підставі вищевказаних витягів, за результатами проведення ревізії стану дотримання бюджетного законодавства щодо складання і виконання бюджету та фінансово-господарської діяльності в Батівській селищній раді за період з 01 червня 2010 року по 28 лютого 2013 року Мукачівською ОДФІ було сформульовано пункт 3 вимог щодо усунення порушень, які виявлені в ході ревізії та який позивач просить скасувати.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року вищезазначені витяги скасовані (а.с.103 - 105).

За приписами частини другої статті 126 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин; надалі - ЗК України) право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до статті 126 частини 5 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно зі статтею 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі визначено як договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (надалі - ПК України)).

Стаття 13 Закону України «Про плату за землю», який діяв до 01 січня 2011 року (з 01 січня 2011 року діє ПК України) передбачає, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Як визначено частиною першою статті 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єд-нанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 ЗК України).

Також, статтею 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Судом встановлено, що орендна плата від орендарів за орендовані земельні ділянки була нарахована на підставі укладених договору оренди від 01 червня 2006 року та 09 серпня 2010 року, які були досліджені відповідачем під час проведення перевірки.

Відповідно до частини першої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договорів оренди земельної ділянки.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» було передбачено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Разом із тим, статтею 30 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

01 січня 2011 року набули чинності положення статті 288 ПК України, якими передбачено, що розмір орендної плати встановлюється договором, але річна сума платежу не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, який встановлюється цим розділом.

Приймаючи ПК України, законодавець не вносив зміни до Закону України «Про оренду землі» в частині приведення у відповідність мінімального розміру орендної плати за землі комунальної власності за договорами укладеними до 01 січня 2011 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що положення згаданої статті ПК України застосовуються лише до правочинів, які укладенні після 01 січня 2011 року.

В даному випадку ні ПК України, ні інший нормативно-правовий акт не мають прямої вказівки на обов'язковість укладення додаткових угод, відтак зміна розміру орендної плати, визначеної в договорі оренди, як суттєвої умови договору, можлива лише за згодою сторін, шляхом внесення до них відповідних змін.

Отже, позивачу сплачували орендну плату в тому розмірі, який встановлений договорами оренди землі, а тому спірний пункт припису відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість оскаржуваних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів немає.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року в адміністративній справі № 807/3374/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.Я.Макарик

Н.М.Судова-Хомюк