Справа № 804/20854/14
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ляшко О.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "ХайдельбергЦемент Україна" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вважає безпідставним проведення оскаржуваної перевірки, висновки якої є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте податковим органом без достатніх на те правових підстав.
Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
На підставі акта перевірки № 425/28-01-50-0/00292923 від 01.08.2014 року встановлено порушення пункту 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та пункту 201.1, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України Публічному акціонерному товариству «ХайдельбергЦемент Україна» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 4667,30 грн.
Позивач, не погоджуючись із висновками Відповідача, викладеними в Акті та Податковому повідомленні-рішенні, в межах апеляційного узгодження, відповідно до чинного законодавства України, зокрема, ПК України, оскаржував Податкове повідомлення-рішення до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників Міністерства доходів і зборів України (Скарга Вих. № 01/02-84 від 29.08.2014 p.) та до Державної фіскальної служби України (Скарга Вих. № 01/02-144 від 06.11.2014 p.).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-ХІУ, із змінами та доповненнями, встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за № 168/704 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до пунктів 2.15, п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Таким чином, господарські операції для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або лише за умови сплати грошових коштів.
Судом встановлено, що ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна» (Замовник) у січні 2014 року отримано від ТОВ «Транслем» (Постачальник) рахунки - фактури на поставку товарів, згідно яких Постачальник зобов'язується поставити Замовнику продукцію в асортименті, кількості і ціні, які вказані у вищезазначених рахунках.
Згідно висновкам Акту рахунки-фактури № 21/01 від 21.01.2014 p., № 13/01 від 13.01.2014 p., № 14/01 від. 13.01.2014 p., № 15/01 від 13.01.2014 p., видані ТОВ «Транслем», надані Позивачем до перевірки, не містять в собі відомостей про строк дії договору та умови оплати, які є істотними умовами договору, тобто, згідно п. 8 ст. 181 ГК України, договір між Позивачем та ТОВ «Транслем» є неукпаденим.
А отже, рахунки-фактури № 21/01 від 21.01.2014 p., № 13/01 від 13.01.2014 p., № 14/01 від 13.01.2014 p., № 15/01 від 13.01.2014 р. не відповідають змісту договору в розумінні ГК України та ЦК України.
Таким чином, на думку Відповідача, документи (рахунки-фактури № 21/01 від 21.01.2014 p., № 13/01 від 13.01.2014 p., № 14/01 від 13.01.2014 p., № 15/01 від 13.01.2014 р.) не відповідають вимогам чинного законодавства України та є юридично дефектними, тому не можуть бути підставою для підтвердження факту здійснення господарських операцій в січні 2014 р. між ТОВ «Транслем» та Позивачем в частині постачання товарів.
Відповідачем були також досліджені:
Згідно Акту, у видатковій накладній № 7007 від 15.01.2014 p. відсутнє прізвище особи, які відпустила товар, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, тобто, при її складанні були порушені норми чинного законодавства України - Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 p., із змінами та доповненнями (далі - «Закон України «Про бухгалтерський облік»), «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 p., із змінами та доповненнями.
Внаслідок встановлення цієї обставини, Відповідач зробив в Акті висновок про те, що господарська операція, зафіксована в даній видатковій накладній є такою, що не відбулась, а отже, не може бути об'єктом оподаткування; а видаткова накладна № 7007 від 15.01.2014 р. є юридично дефектною й не може бути підставою для підтвердження факту здійснення господарської операції між Позивачем та ТОВ «Транслем» в частині постачання товарів.
Згідно даних документів, транспортування товару здійснювалось в один день на склади у м. Дніпродзержинськ та м. Кривий Ріг. Отримання товару від імені Позивача, згідно зазначеним документам, здійснювалось однією і тією ж особою в один день в різних містах України.
В ході проведення перевірки, Позивачем Відповідачу був наданий Витяг з журналу реєстрації доручень, згідно яким представники Позивача отримували товари від ТОВ «Транслем», - № 11 від 03.01.2014 p.; № № 38, 40, 41 від 13.01.2014 p.; № 86 від 21.01.2014 р.
В ході перевірки було встановлено, що Позивач здійснив розрахунок за товари, поставлені згідно рахункам-фактурам: № 13/01 від 13.01.2014 p., № 14/01 від 13.01.2014 p., № 15/01 від 13.01.2014 p., № 21/01 від 21.01.2014 p., шляхом перерахування грошових коштів в сумі - 6989,28 грн., на рахунок ТОВ «Транслем», що підтверджується банківськими виписками № F110000021 від 14.02.2014 p., № F110000161 від 19.02.2014 р. та грошових коштів в сумі - 25 303,80 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпромбілдинг», у відповідності до умов договору уступки права вимоги від 28.02.2014 p., укладеного між ТОВ «Транслем» (Первісний кредитор), ТОВ «Київпромбілдинг» (Новий кредитор), та ПАТ «ХЦУ» (Боржник), що підтверджується банківською випискою № F110000210 від 16.04.2014 р.
Разом з тим, згідно з висновками Акту, Договір уступки права вимоги від 28.02.2014 p., укладений між ТОВ «Транслем» (Первісний кредитор), ТОВ «Київпромбілдинг» (Новий кредитор), є юридично дефектним й не може бути підставою для підтвердження факту здійснення господарської операції між ТОВ «Транслем» та Позивачем в частині постачання товарів. Даний договір є «юридично дефектним», на думку, Відповідача, оскільки, сторонами, при укладенні зазначеного договору, були порушені вимоги п. 1 ст. 564 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такі самій формі, що й договір, що змінюється або розривається. Оскільки основний договір був укладений Позивачем та ТОВ «Транслем» у вигляді рахунків-фактур № 21/01 від 21.01.2014 p., № 13/01 від 13.01.2014 p., № 14/01 від 13.01.2014 p., № 15/01 від 13.01.2014 p., а Договір уступки права вимоги від 28.02.2014 р. - у вигляді єдиного документу, Відповідач вважає, що Позивачем не були додержані вимоги ЦК України, а отже, договір уступки від 28.02.2014 р. є «юридично дефектним».
Як зазначено Позивачем, на підтвердження факту транспортування товарів, які придбавалися Позивачем згідно рахункам-фактурам: № 13/01 від 13.01.2014 p., № 14/01 від 13.01.2014 p., № 15/01 від 13.01.2014 p., № 21/01 від 21.01.2014 p., Позивач надав Відповідачу товарно-транспортні накладні № 117 від 22.01.2014 p.; № 118 від 22.01.2014 р.
Згідно з висновками перевіряючих, товарно-транспортні накладні № № 117, 118 від 22.01.2014 p., згідно яким здійснювалося транспортування товару, поставленого ТОВ «Транслем» Позивачу, не відповідають вимогам чинного законодавства України та є юридично дефектними, тому не можуть бути підставою для підтвердження факту здійснення господарської операції між ТОВ «Транслем» та Позивачем в частині транспортування товарів. Оскільки, згідно зазначеним товарно-транспортним накладним, перевізником є фізична особа ОСОБА_6, який не зареєстрований як фізична особа-суб'єкт господарювання, тобто, не може надавати послуги з транспортування товарів та укладати і підписувати документи на перевезення товару.
Згідно зазначеного Акту, господарські операції між ТОВ «Транслем» та контрагентами - постачальниками, контрагентами - покупцями, не підтверджуються, виходячи з місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності.
Згідно витягу з пояснень батька ОСОБА_2 - ОСОБА_7, котрі зазначені в акті перевірки 425/28-01-50-0/00292923 від 01.08.2014 року, останній пояснив (мовою оригіналу): «Я ОСОБА_7 проживаю по адресу Макеевка-10, АДРЕСА_1, являюсь отцом ОСОБА_2, который проживает по этому же адресу, он имеет среднее образование, ВУЗы не заканчивал. По его словам последнее место работы в г. Донецке в рекламном агенстве. Примерно в период с 2011 г. по 2013 г., по словам сына, он паспорт потер ял. Директором предприятия ООО «Транслем» не являлся и не является. О данном предпиятии я слышу впервые. В настоящее время мой сын находится на заработках, где я конкретно не знаю. Контактный телефон мне неизвестен. На заработки он уехал примерно 2 месяца назад. Когда вернется мне не известно».
Позивач стверджує, що під час проведення перевірки ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна» до перевірки надано всі належні документи (рахунки-фактури, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, банківські виписки) в яких визначено зміст операції, їх обсяг/перелік виконаних робіт, вартісні показники, тощо, а тому позивачем підтверджено проведення господарських операцій, а первісними документами передбачена суть, зміст і обсяги наданих послуг.
Разом з тим, суд зазначає, що для цілей податкового обліку беруться до уваги насамперед економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій. При цьому немає значення, яким цивільно-правовим договором опосередковано господарську операцію, а також те, чи визнаний відповідний договір недійсним у судовому порядку. Складені первинні документи не свідчать безпосередньо про реальність укладеної угоди.
Податкові обов'язки визначаються виходячи з реального економічного змісту господарської операції та спрямування її на досягнення певного економічного ефекту. Для з'ясування дійсного економічного змісту господарської операції варто аналізувати кінцевий економічний ефект у вигляді фактичного приросту (зміни вартості) активів, який настав або повинен був настати в результаті здійснення відповідної операції, незалежно від зафіксованих у документах намірів її учасників. З цією метою варто використовувати документальні та інші дані, що свідчать про фактичне отримання тих чи інших активів учасниками операції. Такі дані мають перевагу перед задекларованим документально змістом спірної господарської операції.
Доказами наявності таких обставин можуть бути документи або показання свідків, що свідчать про наявність прямих стосунків між набувачем і виробником або імпортером активу; інформація (у тому числі з відкритих джерел) щодо звичайних умов ділової поведінки на певному ринку; дані, отримані від виробника або перевізника, які засвідчують прямий шлях руху активів від виробника до набувача, без фактичної участі посередників у цьому процесі тощо. Докази, що можуть використовуватися при аналізі реальності операції - дані про існування активу (чи вироблявся, ким і коли), про його рух на шляху до платника податків-набувача (як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі), як використовувався далі (чи реалізовувався, чи споживався тощо).
Реальність потребує також з'ясування того факту, чи справді актив отриманий від указаного в первинних документах контрагента. Для цього треба встановлювати, за яких обставин і в який спосіб були налагоджені господарські зв'язки між платником податків та його задекларованим контрагентом, хто персонально брав у цьому участь. Доцільно встановити фактичний альтернативний рух активу у порівнянні із задекларованим.
Також у такому разі варто встановлювати технічну можливість виконання господарської операції із урахуванням фактичних господарських ресурсів постачальника (наявність виробничих потужностей, персоналу тощо) та фактичного змісту операції (чи необхідні спеціальні навички персоналу для її вчинення, чи потрібні для цього власні або залучені засоби, час та спеціальна обстановка тощо).
Згідно положень статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.
Однак в судове засідання дана особа не з'явилася, жодних усних чи письмових пояснень щодо предмету спору не надала.
Таким чином, під час судового розгляду справи позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами факт отримання товарів від ТОВ «Транслем», а отже й правомірність формування розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади (до яких належать органи державної податкової служби) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
У зв'язку з викладеним вище, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення-рішення.
Згідно частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Керуючись статтями 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Стягнути на користь Державного бюджету України з Публічного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» (код ЄДОРПОУ 00292923) судові витрати зі сплаті судового збору в сумі 1644 грн. 30 коп.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Б. Ляшко