Справа № 804/20469/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 р. Справа № 804/20469/14

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2014 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про:

- визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо невизнання податковою та відмови у прийнятті звітної податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками;

- визнання звітної податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками, такою, що подана у момент її фактичного отримання, тобто 25 вересня 2014 року;

- зобовязання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відобразити показники (дані) звітної податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками, в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп».

- зобовязання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві в порядку ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України подати звіт про виконання судового рішення та встановити строк його виконання.

В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві було направлено засобами поштового звязку податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками 23.09.2014, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком. У вказаній декларації були зазначені обовязкові реквізити у відповідності до п. 48.3 Податкового кодексу України. Вказана податкова звітність була отримана адресатом 25.09.2014, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Однак, на момент звернення до суду податкова декларація з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» за серпень 2014 року, з додатками, не прийнята відповідачем, про причини такого неприйняття підприємство належним чином не повідомлене, тому відповідно, у своїх електронних базах та картці особового рахунку дані вказаної декларації податковим органом відображені не були.

Позивач зазначив, що податковий орган не наділений повноваженнями щодо невизнання податкової декларації документом податкової звітності, тобто надання їй статусу «не визнана як податкова декларація», оскільки податковий орган має право або прийняти податкову декларацію або відмовити у її прийнятті. Позивач наголошує на тому, що такі дії відповідача є протиправними, грубо порушують його права та призвели до негативних наслідків для платника податків.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2014 відкрито провадження у справі № 804/20469/14 та призначено її до розгляду на 13.01.2015.

Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Відповідач надав письмові заперечення проти позову від 12.01.2015 (вх. №1049/15), в яких зазначив про те, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві не порушувалися права позивача, а податкова звітність останнього складена з порушенням п. 48.7 ст. 48 ПК України, відтак не вважається податковою декларацією, крім випадів, встановлених п. 46.4 ст. 46 ПК України, таким чином відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 21.01.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав до суду клопотання про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання 21.01.2015 не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника відповідача у справі.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» ( ), зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 28.03.2014, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 28.11.2014, належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи, та перебуває на обліку як платник податків у Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, в тому числі як платник податку на додану вартість, що підтверджується витягом з реєстру платників податків на додану вартість № 737 від 15.04.2014.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України), платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно п.п. 36.1., п.п. 36.2. ст. 36 ПК України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Пунктами 49.1 та 49.2 ст. 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

На виконання вимог вищенаведених норм ПК України, 23.09.2014 позивачем було направлено на адресу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві засобами поштового звязку цінним листом з оголошеною вартістю та повідомленням про вручення поштового відправлення, податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком «Укрпошти» від 23.09.2014.

Пунктом 49.3 ст. 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

У разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк (п. 49.5. ст. 49 ПК України).

Факт отримання податкової декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» за серпень 2014 року, з додатками відповідачем, підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повноважному представнику відповідача 25.09.2014, належним чином засвідчена копія якого міститься матеріалах справи.

Позивач зазначив, що звернувшись в центр обслуговування платників податків ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, він дізнався про неприйняття його податкової декларації з ПДВ за серпень 2014 року, з додатками та про те, що означена декларація не визнана податковою звітністю, та відповідно, її показники не були відображені в електронних базах податкового органу і картці особового рахунку платника податків. Однак будь - якого письмового рішення субєкта владних повноважень щодо неприйняття податкової декларації з ПДВ за серпень 2014 року, з додатками підприємство не отримувало.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В своїх запереченнях на позов відповідач посилається лише на норми Податкового кодексу України, які визначають порядок заповнення податкової звітності та не наводить жодного правового та фактичного обґрунтування підстав неприйняття податкової декларації з ПДВ за серпень 2014 року, з додатками ТОВ «ОСОБА_2 Груп» та не визнання її як податкової, а лише посилаючись на п. 48.7 ст. 48 ПК України, зазначає про те, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 ст. 46 ПК України. З наданих відповідачем письмових заперечень та письмових доказів не вбачається можливим встановити, в чому саме, на думку податкового органу, полягає порушення означених норм ПК України позивачем.

Також, в наданому відповідачем листі за вих. № 48327/10 від 29.09.2014 зазначено, що податкова декларація з ПДВ, з додатками (реєстраційний № 8 від 25.09.2014) заповнена з порушенням вимог оформлення податкової звітності, зазначених в наказі Державної податкової адміністрації України від 14.06.2012 № 516 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо приймання та компютерної обробки податкової звітності платника податків в ОДПС України» ст. ст. 46 - 48 ПК України, у звязку з чим, податкова звітність не визнана податковою звітністю.

У відповідності до п. п. 48.3 та 48.4 ст. 48 ПК України, податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом;код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником; фізичною особою - платником податків або його законним представником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку (п.48.5 ст. 48 ПК України).

Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією (п. 48.7 ст. 48 ПК України).

Судом встановлено, що податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2014, з додатками, екземпляр якої направлений позивачем відповідачу засобами поштового звязку містить всі необхідні реквізити, передбачені п. 48.3 ст. 48 ПК України.

Згідно п. 49.9. ст. 49 ПК України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

- за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою (пп. 49.9.1. п. 49.2 ст. 49 ПК України);

- у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк. (п. п. 49.9.2 п. 49.2 ст. 49 ПК України).

Слід також наголосити, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Пунктом 49.11. ст. 49 ПК України визначено алгоритм дій контролюючого органу у разі відмови у прийнятті податкової звітності, так, зокрема, встановлено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання (п.49.11.1 п.49.11 ст.49. ПК України).

Згідно п. 49.15 ст. 49 ПК України, податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Згідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Контролюючим органом перед судом не доведена наявність у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року ТОВ «ОСОБА_2 Груп», з додатками, отриманої відповідачем 25.09.2014, порушень, які б впливали на адміністрування податку органом державної податкової служби та обґрунтованості не визнання означеної звітності податковою декларацією.

Положеннями п. 49.8. ст. 48 ПК України імперативно визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Згідно п. 49.10 ст. 49 ПК України відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених статтею 49 ПК України передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 № 1503/12/13-12 «Щодо відмови у прийнятті податкових декларацій» Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивачем було направлено на адресу ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві поштою податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками листом з оголошеною цінністю, з описом вкладення та повідомленням про вручення, тобто позивачем було виконано свій обовязок як платника податків щодо подання до контролюючого органу податкової звітності.

Факт отримання означеного поштового відправлення відповідачем 25.09.2014 підтверджується підписом повноважної особи відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Судом встановлено, що після отримання контролюючим органом податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «ОСОБА_2 гарант груп» за серпень 2014 року з додатками, першим не було виконано вимоги та не вчинено дії, передбачені п. 49.11 ст. 49 ПК України - не надано підприємству відмову у прийнятті декларації, а лише в усному порідку повідомлено про те, що така звітність не вважається податковою та не прийнята податковим органом, з огляду на що, податкова декларація з ПДВ позивача за серпень 2014 року з додатками, в контексті пп. 49.9.2 п. 49.2 ст. 49 ПК України вважається прийнятою.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що звітна податкова декларація Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками є такою, що подана у момент її фактичного отримання, тобто 25 вересня 2014 року.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо невизнання податковою та відмови у прийнятті звітної податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками, такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відобразити показники (дані) звітної податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками, в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп», суд зазначає.

Судом встановлено, що відповідачем не лише не було відображено показники податкової декларації позивача з ПДВ за серпень 2014 року, з додатками в електронних базах, зокрема, АІС «Податковий блок», а й не відображено дані вказаної декларації у інтегрованій картці платника податків.

Механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів) оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, встановлюється Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим наказом Міндоходів і зборів України від 05.12.2013 №765 (далі-Порядок).

Інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи (п. 3 Розділу І Порядку).

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Пунктом 11 Р. І Порядку визначено, що за даними оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати та єдиного внеску Міндоходів та його територіальними органами в автоматичному режимі формуються звітність і зведена інформація про нарахування та надходження податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати, єдиного внеску, податковий борг, недоїмку із сплати єдиного внеску відшкодування податку на додану вартість, результати перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобовязань (податкового боргу), надміру сплачених сум платежів та єдиного внеску тощо.

Пунктом 13 Розділу ІІ встановлено, що занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Відповідно до наказу ДПС України від 24.12.2012 № 1197, в органах Міністерства доходів і зборів всіх рівнів введено в дію Інтегровану автоматизовану інформаційну систему «Податковий блок».

В матеріалах справи міститься роздруківка з електронної бази податкового органу АІС «Податковий блок», з якої вбачається, що дані податкової декларації ТОВ «ОСОБА_2 Груп» з ПДВ за серпень 2014 року до означеної електронної бази та відповідно до інтегрованої картки автоматизованої системи податковим органом внесені не були.

Суд зазначає, що за відсутності зауважень до оформлення податкової звітності вона реєструється і вважається прийнятою. Обробка та занесення інформації до електронних баз виконується підрозділом ведення та захисту податкової звітності, у разі відсутності зазначеного підрозділу - підрозділами, на які покладено цю функцію.

Таким чином, показники податкового кредиту та податкових зобов'язань конкретного платника податків, які відображаються в аналітично - інформаційних базах, в т.ч. АІС «Податковий блок» формуються на підставі показників, поданих таким платником податків, податкових декларацій з податку на додану вартість з додатком № 5, і повинні їм відповідати.

Однак ведення картки особового рахунку платника податків було регламентовано наказом Державної податкової адміністрації України від 18.07.2005 № 276, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства доходів і зборів України N 765 від 05.12.2013, відповідно до якого замість картки особового рахунку платника, формою оперативного обліку податків, зборів, митних платежів є інтегрована картка платника, яка ведеться податковим органом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем некоректно сформовано позовну вимогу про зобовязання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відобразити показники (дані) звітної податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками, в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп», оскільки відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України № 765 від 05.12.2013, замість картки особового рахунку платника, податковим органом ведеться інтегрована картка платника.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі заявлених позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, а також те, що позивачем некоректно сформовано позовні вимоги у позовній заяві, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та зобовязати Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відобразити показники (дані) звітної податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками в електронних базах даних податкової звітності та у інтегрованій картці платника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп».

З огляду на те, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України, та враховуючи те, що статтею 267 КАС України передбачено право суду, а не обов'язок щодо зобовязання субєкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд не вважає за необхідне зобов'язувати відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення у даній справі.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 186, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати звітну податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками, такою, що подана у момент її фактичного отримання - 25 вересня 2014 року.

Зобовязати Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відобразити показники (дані) звітної податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, з додатками, в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в інтегрованій картці платника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп».

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити повністю.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Груп» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 48 (сорок вісім) грн. 72 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

ОСОБА_1