Справа № 201/10938/14-а (2а/201/305/2014)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2015 рокусправа № 201/10938/14-а (2а/201/305/2014)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року по справі №201/10938/14-а (провадження 2а/201/305/2014) за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИВ:

18.08.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради щодо нарахування йому одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік не в повному обсязі неправомірними; відшкодувати шкоду завданою незаконним рішенням у розмірі 5970 гривень з урахуванням раніше виплаченої суми на його користь з відповідача як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії інваліда другої групи непрацюючому, невиплачену у повному обсязі суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2014 рік із розрахунку 5 мінімальних заробітних плат на момент виплати, згідно ст..48 базового Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІ групи. Відповідач відмовився сплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення, у розмірах, які визначено ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пославшись на те, що розмір такої допомоги визначається Постановою КМУ. Позивач зазначав, що така відмова є неправомірною, оскільки розмір допомоги визначено Законом і не може змінюватися підзаконними нормативно-правовими актами.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що застосування відповідачем положень постанови КМУ від 12 липня 2005 року №562 при нарахуванні щорічної допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач вказує на те, що відмовляючи в перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення згідно Закону №796-12 управління праці та соціального захисту грубо порушує його конституційні права і свободи на отримання соціальної допомоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом 2-ої групи, та користується пільгами, встановленими ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

05.05.2014р. позивач звернувся до управління соціального захисту з заявою про перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, передбачених ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом №М-13(11) від 08.05.2014р. управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради повідомило позивача, що щорічна допомога на оздоровлення за 2014 рік нарахована та виплачена позивачу в квітні 2014 року в розмірі 120,00грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС.

Так, позивач, вказуючи на неправомірність дій відповідача, посилається на те, що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні розраховуватися у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач, зокрема, вказує на те, що допомога на оздоровлення виплачена позивачу у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562, що відповідає чинному законодавству, і тому підстав для її виплати в більшому розмірі немає.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому застосування відповідачем положень постанови КМУ №562, якою встановлено гарантований мінімальний розмір розрахованої величини для виплат, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є правомірним. Крім цього, суд вказав на те, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідам ІI групи, виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Вказаною статтею Закону визначено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Позивач є особою, яка має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, у розмірах, які визначено Законом, а відтак має право на звернення до суду за захистом порушеного такого права.

Вирішуючи спір між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розмір соціальний виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності з боку відповідача порушень прав позивача, з огляду на наступне.

За змістом статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплати, передбачені статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян).

Таким чином, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, що кореспондується з положеннями ст.95 Конституції України.

Так, з 01.01.2014 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», яким і визначено, зокрема, доходи і видатки Державного бюджету України у 2014 році.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-VII, який набув чинності 3 серпня 2014 року доповнено Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII пунктом 6-7 та за яким установлено, що у 2014 році норми і положення, зокрема, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Проте, на момент виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення (квітень 2014 року) положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено інших умов для реалізації положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ніж ті, які визначені останнім. Зміни, зокрема, до ст.48 Закону в частині визначення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам не вносилися, не делеговано права на встановлення розмірів таких виплат і Кабінету Міністрів України.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи заявника апеляційної скарги, що застосування відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення у квітні 2014 року суперечить положенням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», в редакції чинній на момент виплати.

Таким чином, враховуючи, що станом на час виникненні спірних правовідносин (квітень 2014 року) дія ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не призупинялась та жодним нормативно-правовим актом не було встановлено інших розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення, ніж ті, що визначені ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд апеляційної інстанції вважає, що у квітні 2014 році нарахування та виплата одноразової допомоги на оздоровлення повинна була здійснюватися у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Право позивача на отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат надане державою і закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи управління праці та соціального захисту населення України, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на Бюджетний кодекс України, суд до уваги не приймає, оскільки даний Кодекс не регулює питання розмірів допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому посилання суду на положення даного Кодексу є помилковими.

За приписами пункту другого частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. Вимоги ж щодо стягнення з суб'єкта владних повноважень заявляються на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю (п.4 ст.105 КАС України)

Враховуючи, що обставин заподіяння позивачу шкоди встановлено не було, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є саме зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову допомогу на оздоровлення відповідно до положень ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік, з урахуванням виплачених сум вказаної допомоги.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та в силу п.4 ч.1 ст.202 КАС України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

поСтановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року по справі №201/10938/14-а (провадження 2а/201/305/2014) - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради щодо ненарахування та невиплати у 2014 році на користь ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - протиправними.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірах, встановлених ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Постанову у повному обсязі складено 20.02.2015 р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк