Справа № 826/14697/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 лютого 2015 року 17:07 № 826/14697/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Добрівської Н.А, Кармазіна О.А., за участю секретаря судового засідання Савченко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІВАН.ТВ»

до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення,

Міністерства юстиції України

про визнання пунктів 2 та 5 Рішення Національної ради України з питань

телебачення та радіомовлення від 28 грудня 2011 № 2979 «Про затвердження

Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги»

протиправними, скасування державної реєстрації Рішення ,

за участю:

від позивача - Бернацький А.В.,

від відповідача 1 - Лавренко В.І.,

від відповідача 2 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІВАН.ТВ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення, Міністерства юстиції України з адміністративним позовом про:

визнання протиправним пункту 2 «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги», затвердженого Рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.12.2011 №2979 шляхом скасування вичерпного переліку технологій, застосовуючи які суб'єкти господарювання мають право отримувати ліцензію провайдера програмної послуги;

визнання протиправним пункту 5 «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги», затвердженого Рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.12.2011 №2979 у частині розширення переліку документів, необхідних для одержання ліцензії провайдера програмної послуги;

скасування державної реєстрації нормативно-правового акту - Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.12.2011 №2979 «Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги» в Міністерстві юстиції України від 02.03.2012 за №351/20664.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2014 позовну заяву ТОВ «ДІВАН.ТВ» залишено без розгляду на підставі статей 99, 100, 155 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 скасовано зазначену ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 13.01.2015 відкрито провадження у справі. Ухвалою від 05.02.2014 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

Мотивуючи вимоги, позивач зазначив про невідповідність окремих норм «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги» законам України «Про телебачення і радіомовлення», «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» та «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності». Зокрема, товариство звертає увагу, що в пункті 5 оскаржуваного нормативно-правового акту вимагається подання документів для отримання чи продовження ліцензії, які не передбачені статтею 24 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», де встановлено вичерпний перелік документів. Крім того, на думку позивача, Законом України «Про телебачення і радіомовлення» не встановлено вичерпного переліку суб'єктів господарювання (переліку технологій, завдяки яким здійснюється передача пакетів програм суб'єктами господарювання), які мають право отримувати ліцензію провайдера програмної послуги та способів доставки до споживача пакетів програм, проте пунктом 2 «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги» встановлено вичерпний перелік суб'єктів, які можуть отримати ліцензію провайдера програмної послуги та технології, які використовуються для цього. За твердженням позивача, наведене свідчить про перевищення Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення своїх повноважень шляхом затвердження підзаконного нормативно-правового акту, окремі положення якого суперечать положенням чинного законодавства, що є порушенням Конституції України.

У позовній заяві також зазначено, що Міністерством юстиції України було зареєстровано після правової експертизи нормативно-правовий акт, окремі положення якого суперечать Конституції України та чинному законодавству, що поставило під загрозу інформаційну безпеку держави, оскільки перешкоджало розповсюдженню нових медіа в Україні.

У судовому засіданні 18.02.2015 представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог. На підставі статей 137, 160, 165 КАС України судом повернуто вказану заяву, оскільки суд дійшов висновку про зміну одночасно як підстав, так і предмету позову.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення проти задоволення адміністративного позову заперечив, зазначивши, що «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги» викладене в новій редакції згідно з рішенням від 06.11.2014 №1187. В новому Положенні відсутній пункт 5, а пункт 2 має інший зміст, тому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог у частині визнання протиправними пунктів 2, 5 оскаржуваного Положення.

Відповідач - Міністерство юстиції України, участь повноважного представника в судовому розгляді адміністративної справи не забезпечило, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялось належним чином. Представником відповідача подано в попередньому судовому засіданні письмові заперечення, в яких зазначено, що Міністерством юстиції України відповідно до «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 та «Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 №34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15.05.2013 №883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за №381/10661, здійснено правову експертизу Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.12.2011 №2979 «Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги», за наслідками якої зроблено висновок про відповідність нормативно-правового акту чинному законодавству. Оскільки надання таких висновків, за твердженням відповідача, є дискреційним повноваженням органу державної влади, суд не може втручатись в його розсуд, відповідно адміністративний суд, у даному випадку, не наділений компетенцію ухвалювати рішення про скасування державної реєстрації оскаржуваного нормативно-правового акту.

Відповідно до частини третьої статті 160 КАС України в судовому засіданні 18.02.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення прийнято рішення від 28.12.2011 №2979 «Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги», яке було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.03.2012 за №351/20664 (Офіційний вісник України від 26.03.2012, №21, ст. 808). У пункті 6 Рішення зазначено, що воно набирає чинності з дня його офіційного опублікування.

Вказаним рішенням затверджено «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги», пунктом 2 якого передбачалось, що ліцензію провайдера програмної послуги мають право отримати суб'єкти господарювання, які мають на меті надання програмної послуги з використанням ресурсу багатоканальних кабельних телемереж (у тому числі технології типу «IPTV»); багатоканальних ефірних цифрових телемереж (у тому числі технологій «Телесело», «МІТРІС», «MMDS», цифрових мультиплексів); супутникової ємності (супутникові платформи за технологією DTH), мережі операторів мобільного та інтернет-зв'язку.

Згідно з пунктом 5 цього Положення для отримання ліцензії провайдера програмної послуги суб'єкт господарювання - юридична чи фізична особа подає до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення заяву про видачу ліцензії провайдера програмної послуги за формою згідно з додатком 2 до цього Положення, до якої додаються:

копії завірених у встановленому законодавством порядку установчих документів та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (абзац другий);

загальна концепція добору (перелік) програм для надання програмної послуги, у тому числі інформація про склад універсальної програмної послуги (абзац третій);

завірені у встановленому законодавством порядку копії документів, які підтверджують придбання та право на розповсюдження (ретрансляцію) програм іншого мовника (абзац четвертий);

завірені у встановленому законодавством порядку копія договору з оператором телекомунікацій на надання послуг з обслуговування та технічної експлуатації багатоканальної телемережі (у разі якщо оператором телекомунікацій є інший суб'єкт господарювання), копія відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, або повідомлення про включення суб'єкта господарювання до реєстру операторів (провайдерів) телекомунікацій (за потреби) відповідно до статті 42 Закону України «Про телекомунікації» (абзац п'ятий).

Як убачається з матеріалів адміністративної справи, відповідачем Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення відповідно до статті 171 КАС України опубліковано оголошення в Офіційному віснику України №6 за 2015 рік про розгляд адміністративним судом справи №826/14697/14 про оскарження позивачем окремих положень рішення від 28.12.2011 №2979 «Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги».

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Позивачем додано до матеріалів адміністративної справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого ТОВ «ДІВАН.ТВ» здійснює діяльність, зокрема в сфері безпроводового електрозв'язку.

Оскільки за змістом пункту 2 оскаржуваного Положення ліцензію провайдера програмної послуги мали право отримати суб'єкти господарювання, метою яких є надання програмної послуги з використанням ресурсу, в тому числі багатоканальних ефірних цифрових телемереж, суд дійшов висновку, що позивач, як суб'єкт господарської діяльності, який може здійснювати свою діяльність у сфері безпроводового електрозв'язку, є суб'єктом відповідних правовідносин, у яких могли бути застосовані оскаржувані пункти «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги».

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 14 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» від 23.09.1997 №538/97-ВР (у редакції, чинній на час прийняття рішення від 28.12.2011 №2979) Національна рада здійснює регуляторні функції, передбачені законодавством України у сфері телерадіомовлення - ліцензування провайдерів програмної послуги.

Частиною першою статті 17 цього Закону передбачено, що Національна рада в межах своїх повноважень приймає регуляторні акти, у тому числі нормативно-правові, а також інші акти індивідуальної дії. За змістом статті 24 Закону Національна рада приймає нормативно-правові акти у формі рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення прийнято рішення від 28.12.2011 №2979, яким затверджено «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги» в межах наданих статтею 14 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» повноважень та у формі, визначеній цим Законом.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення від 06.11.2014 №1187 «Про внесення змін до Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2014 1520/26297 (Офіційний вісник України, 19.12.2014, №99, ст. 2925), внесено зміни до «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги», затвердженого рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.12.2011 №2979, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.02.2012 за №351/20664, шляхом викладення його в новій редакції, що додається (пункт 1 рішення від 06.11.2014 №1187).

Пунктом 4 вказаного Рішення передбачено, що воно набирає чинності з дня його офіційного опублікування.

Отже, станом на час розгляду судом адміністративної справи оскаржувані пункти 2 та 5 «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги», затвердженого рішенням від 28.12.2011 №2979, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.03.2012 за №351/20664, втратили чинність.

Відповідно до пункту 1 частини другої 162 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Разом з тим, за змістом частин восьмої, одинадцятої статті 171 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині, а також про визнання такого акту нечинним.

Відповідно до пункту 2 оскаржуваного Положення ліцензію провайдера програмної послуги мають право отримати суб'єкти господарювання, які мають на меті надання програмної послуги з використанням ресурсу багатоканальних кабельних телемереж (у тому числі технології типу «IPTV»); багатоканальних ефірних цифрових телемереж (у тому числі технологій «Телесело», «МІТРІС», «MMDS», цифрових мультиплексів); супутникової ємності (супутникові платформи за технологією DTH), мережі операторів мобільного та інтернет-зв'язку.

Позивач вважає, що наведеною нормою встановлено вичерпний перелік технологій, застосовуючи які суб'єкти господарювання мають право отримувати ліцензію провайдера програмної послуги.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваній нормі використовуються словосполучення у тому числі, що свідчить про визначення невизначеного переліку технологій. Тому суд вважає помилковими зазначені доводи позивача. Крім того, зазначення в пункті 2 Положення окремих видів технологій не є свідченням невідповідності цього нормативно-правового акту вимогам Закону України «Про телебачення і радіомовлення» від 21.12.1993 №3759-XII (у редакції Закону України від 12.01.2006 №3317-IV, чинній на час прийняття рішення від 28.12.2011 №2979), яким передбачено ліцензування відповідної програмної послуги без зазначення конкретних видів технологій (стаття 40).

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» від 21.12.1993 №3759-XII (у редакції, чинній на час прийняття рішення від 28.12.2011 №2979) юридична особа (суб'єкт господарювання), яка має на меті отримати (продовжити) ліцензію на мовлення, подає до Національної ради заяву про видачу (продовження) ліцензії за встановленою формою (частина перша).

У заяві повинні міститися такі дані: а) відомості про засновника (засновників) та власника (власників) телерадіоорганізації (для юридичних осіб - назва, юридична адреса, банківські реквізити, а для фізичних осіб - прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, громадянство, адреса) і відомості про розподіл часток статутного капіталу; для акціонерного товариства - повний список акціонерів, які володіють пакетами акцій більш як по 5 відсотків; відомості про особовий склад керівних та наглядових органів телерадіоорганізації: керівник організації, склад ради директорів, склад наглядової ради тощо (для кожної з осіб - прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, громадянство, адреса); в) назва організації, її юридична адреса, банківські реквізити, контактні телефони та інші вихідні дані (логотип, позивні, емблема тощо); вид мовлення відповідно до вимог статті 23 цього Закону; ґ) передбачувана територія розповсюдження програм відповідно до вимог статті 23 цього Закону; д) порядок розгляду заяви - за конкурсом на отримання ліцензії або на позаконкурсних засадах відповідно до вимог статей 22 і 25 цього Закону та рішення Національної ради; е) характеристики каналу мовлення, мережі мовлення, багатоканальної телемережі: для наземного ефірного та мережного мовлення - частота (частоти), місцезнаходження та потужність передавача (передавачів), територія впевненого прийому сигналу; для супутникового мовлення - відомості про параметри супутникового каналу мовлення та територію охоплення; для мовлення в багатоканальних телемережах та багатоканального мовлення - оператор телекомунікацій, що здійснює обслуговування і експлуатацію телемережі, місцезнаходження головної станції багатоканальної мережі, максимальна кількість каналів (ресурс) багатоканальної мережі, територія розташування (прийому) багатоканальної мережі; є) періодичність, час, обсяги та сітка мовлення; ж) мова (мови), якою (якими) вестимуться передачі; з) кількість домогосподарств на передбачуваній території розповсюдження програм (частина друга).

Телерадіоорганізація до заяви про видачу (продовження) ліцензії додає: копії затверджених у встановленому порядку установчих та статутних документів телерадіоорганізації як суб'єкта господарювання; копію свідоцтва про реєстрацію телерадіоорганізації як суб'єкта інформаційної діяльності (в разі наявності); орієнтовний штатний розклад телерадіоорганізації; програмну концепцію мовлення відповідно до вимог статті 28 цього Закону (частина третя).

У разі наявності розгалуженої мережі мовлення, значної кількості передавачів, інших вихідних даних телерадіоорганізація вносить їх на окремих бланках як додаток до заяви (частина четверта).

Для забезпечення дотримання визначених законодавством антимонопольних обмежень та обмежень стосовно частки іноземних власників у статутному капіталі телерадіоорганізації Національна рада має право: додатково запитати і отримати від телерадіоорганізації інформацію щодо розподілу часток статутних капіталів юридичних осіб, які є її засновниками або власниками, зокрема акціонерами; запитати висновок органів Антимонопольного комітету України щодо монополізації чи суттєвого обмеження конкуренції в інформаційній сфері (частина п'ята).

Вимагання інших документів для видачі (продовження) ліцензії не допускається (частина).

Порівняльний аналіз статті 24 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та пункту 5 «Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги» в редакції рішення від 28.12.2011 №2979 дає підстави для висновку про обгрунтованість тверджень позивача, що оскаржуваною нормою Положення встановлено подання завірених у встановленому законодавством порядку копій договору з оператором телекомунікацій на надання послуг з обслуговування та технічної експлуатації багатоканальної телемережі (у разі якщо оператором телекомунікацій є інший суб'єкт господарювання), копії відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, або повідомлення про включення суб'єкта господарювання до реєстру операторів (провайдерів) телекомунікацій (за потреби) відповідно до статті 42 Закону України «Про телекомунікації» (абзац п'ятий).

У преамбулі Закону України «Про телебачення і радіомовлення» зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України та Закону України «Про інформацію» регулює відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, визначає правові, економічні, соціальні, організаційні умови їх функціонування, спрямовані на реалізацію свободи слова, прав громадян на отримання повної, достовірної та оперативної інформації, на відкрите і вільне обговорення суспільних питань.

Водночас відповідно до преамбули Закону України «Про телекомунікації» від 18.11.2003 №1280-IV цей Закон встановлює правову основу діяльності у сфері телекомунікацій. Закон визначає повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов'язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами.

Статтею 42 цього Закону врегульовано питання щодо включення до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, подання до національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, заяву про включення до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, прийняття відповідних рішень, види діяльності у сфері телекомунікацій.

На думку суду, встановлена оскаржуваним абзацом п'ятим пункту 5 Положення необхідність надання суб'єктами господарювання для отримання ліцензії провайдера програмної послуги копії договору з оператором телекомунікацій на надання послуг з обслуговування та технічної експлуатації багатоканальної телемережі, копії відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, або повідомлення про включення суб'єкта господарювання до реєстру операторів зумовлена приписами саме статті 42 Закону України «Про телекомунікації». При цьому судом взято до уваги, що законами України «Про телекомунікації» та «Про телебачення і радіомовлення» врегульовані подібні відносини в сфері телекомунікації.

Також позивач просить скасувати державну реєстрацію нормативно-правового акту - Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.12.2011 №2979 «Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги» в Міністерстві юстиції України від 02.03.2012 за №351/20664.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади» державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Абзацом другим пункту 6 цього Положення передбачено, що державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади здійснює Міністерство юстиції України.

Згідно з пунктом 1.3 «Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації» державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

До матеріалів адміністративної справи Міністерством юстиції України долучено висновок про державну реєстрацію нормативно-правового акту від 02.03.2012, за яким прийняте рішення Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення від 28.12.2011 №2979 «Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги» відповідає статтям 1, 24, 31, 39 та 40 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», статтям 13, 14 та 17, частині другій статті 24 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення», в рішенні не виявлено положень, що сприяють або можуть сприяти вчиненню корупційних правопорушень (корупціогенні фактори).

Надано Міністерством юстиції України й висновок про державну реєстрацію нормативно-правового акту від 28.11.2014, за яким прийняте рішення Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення від 06.11.2014 №1178 «Про внесення змін до Положення про порядок видачі ліцензії провайдера програмної послуги» відповідає статтям 1, 24, 31, 39 та 40 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», статтям 13, 14 та 17, частині другій статті 24 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення», в рішенні не виявлено положень, що сприяють або можуть сприяти вчиненню корупційних правопорушень (корупціогенні фактори), рішення відповідає положенням міжнародно-правових актів з питань забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, є гендерно-нейтральним.

Отже, відповідачем дотримано процедуру, встановлену «Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади» та «Порядком подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації», щодо здійснення реєстрації оскаржуваного нормативно-правового акту. Водночас суд погоджується з позицією Міністерства юстиції України, що прийняття висновку про відповідність нормативно-правового акта вимогам чинного законодавства, міжнародним угодам є дискреційним повноваженням органу, відповідно суд, в даному випадку, з урахуванням того, що суд встановив дотримання відповідачем процедури реєстрації такого акту, не наділений повноваженнями скасовувати державну реєстрацію нормативно-правового акту.

Слід звернути увагу, що відповідно до підпункту «б» пункту 17 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади» рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта може бути скасовано у зв'язку з набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

У даній справі позивач просить скасувати реєстрацію всього нормативно-правового акту, водночас оскаржує окремі його положення, що також свідчить про необґрунтованість вимог про скасування державної реєстрації оскаржуваного рішення.

Також на думку колегії суддів, у даному випадку, лише сам факт реєстрації рішення від 28.12.2011 № 2979 не порушує інтереси Товариства. Жодних аргументів на підтвердження наведеної обставини в позовній заяві не наведено, доказів не надано.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо строку звернення до адміністративного суду, то як уже зазначалось, скасовуючи ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва, якою позовну заяву ТОВ «ДІВАН.ТВ» залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 04.12.2014 зазначив, що позивач дізнався про порушене право після отримання листа від 14.07.2014 №16/1134, а також те, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду не підтвердився наявними у справі документами.

З огляду на викладене, виходячи з меж позовних вимог та способу захисту порушеного інтересу, обраного позивачем, а також враховуючи втрату чинності оскаржуваних пунктів Положення, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Згідно частини другої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки відповідачами свідки не залучалися й судова експертиза не проводилася, судові витрати з позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІВАН.ТВ» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя В.П. Катющенко

Судді Н.А. Добрівська

О.А. Кармазін