Справа № 814/3797/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/43242/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

секретар судового засідання: Руденко Н.В.

за участю:

представника позивача Терлецька Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року у справі за позовом Березнегуватського управління водного господарства Миколаївської області до Державної фінансової інспекції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Березнегуватське управління водного господарства Миколаївської області (надалі - позивач, Управління), звернулось до суду із позовом до Державної фінансової інспекції в Миколаївській області (надалі - відповідач, ДФІ), в якому просило визнати протиправним та скасувати вимогу від 24 липня 2013 року № 04-14/641.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року, позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано вимоги Баштанської міжрайонної фінансової інспекції в Миколаївській області від 24 липня 2013 року №04-14/641 про усунення фінансових порушень в частині:

1) скорочення бюджетних асигнувань, затверджених по кошторису на 2013 рік по КЕКВ 2110, 2120, на загальну суму 3979,34 грн. та стягнення з винних осіб зайвих грошових витрат у вищезазначених сумах у порядку та розмірах встановлених статтями 133-136 Кодексу законів про працю України (пункт 2 вимоги);

2) скорочення бюджетних асигнувань, затверджених по кошторису на 2013 рік по КЕКВ 2110, 2120, на загальну суму 4514,05 грн. та стягнення з винних осіб зайвих грошових витрат у вищезазначених сумах у порядку та розмірах встановлених статтями 133-136 Кодексу законів про працю України (пункт 3 вимоги);

3) скорочення бюджетних асигнувань, затверджених по кошторису на 2013 рік по КЕКВ 2110, 2120, на загальну суму 3747,42 грн. та стягнення з винних осіб зайвих грошових витрат у вищезазначених сумах у порядку та розмірах встановлених статтями 133-136 Кодексу законів про працю України (пункт 4 вимоги);

4) скорочення бюджетних асигнувань, затверджених по кошторису на 2013 рік по КЕКВ 2110,2120 на загальну суму 1699,77 грн. та стягнення з винних осіб зайвих грошових витрат у вищезазначених сумах у порядку та розмірах встановлених статтями 133-136 Кодексу законів про працю України (пункт 5 вимоги);

5) порушення порядку розукомплектації транспортних засобів на загальну суму 331932 грн. та повітряної лінії зв'язку протяжністю 51,6 км. вартістю 2168564,00 грн. та високовольтної лінії 6КВНСН9 протяжністю 550 м. вартістю 6850,00 грн. (пункт 7 вимоги).

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, прийнявши нове про задоволення позовних вимог в частині пунктів 2, 3, 4, 5 вимоги про усунення порушень 24 липня 2013 року № 04-14/641, а в решті - відмовити.

Заслухавши доповідача, представника позивача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Березнегуватське управління водного господарства є бюджетною неприбутковою організацією і належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у галузі водного господарства і меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України.

Баштанською міжрайонною фінансовою інспекцією (структурний підрозділ Державної фінансової інспекції в Миколаївській області) було проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності Управління за період з 1 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

26 червня 2013 року складено акт №04-24/08 про виявлені ревізією порушення законодавства та встановлено певні фінансові порушення.

За наслідками проведеної ревізії позивачу було направлено Вимогу №04-14/641 від 24 липня 2013 року про усунення порушень та попередження про неналежне виконання законодавства.

Позивач не погодився із висновками акту ревізії та Вимогою відповідача, виклавши обґрунтування у запереченні до акту виїзної планової ревізії №01-03/214 від 5 липня 2013 року та оскаржив дану Вимогу в судовому порядку.

Відповідно до частини першої та другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З касаційної скарги вбачається, що відповідач частково не погоджується із рішеннями першої та апеляційної інстанцій щодо визнання протиправним та скасування пункту 7 оскаржуваної Вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оспорюванні пункти Вимоги (у тому числі і пункт 7) базуються на помилковому тлумаченні певних норм чинного законодавства посадовими особами , які проводили ревізію, вимоги прийняті без дослідження всіх первинних документів та не прийняття до уваги дійсних обставин та фактів, які повинні бути прийняті до уваги при прийняті Вимоги.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України N 2939-XII від 26 січня 1993 року «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (надалі - Закон N 2939-XII) (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) одними із головних завдань органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, дотриманням законодавства про державні закупівлі тощо.

Згідно з положеннями статті 10 Закону N 2939-XII органи державного фінансового контролю (ДФК) мають право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Порядок проведення органом ДФК державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20 квітня 2006 року «Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами».

Пунктом 2 Порядку зазначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Пунктом 7 оскаржуваної вимоги зазначалось, що ревізією з питань стану збереження необоротних активів встановлено розбирання 18 одиниць транспортних засобів первісною (відновлювальною) вартістю 331,93 тис. грн. та відсутністю повітряної лінії зв'язку протяжністю 51,6 км загальною первісною (відновлювальної) вартістю 2168,56 тис. грн. та відсутністю високовольтної лінії 6ВК НСП9 протяжністю 550 м, первісною вартістю 6,85 тис. грн.

Відповідно до частин другої, третьої, шостої статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Отже, зазначене покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Однак, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що твердження ДФІ, висвітлені в оскаржуваному пункті Вимоги, не підтверджене жодним доказом.

Натомість, Березнегуватським Управлінням водного господарства до акту № 04-24/08 від 26 червня 2013 року були надані письмові заперечення, в яких, стосовно використання оборотних та необоротних активів, позивач зазначив, що вказана державним фінансовим інспектором сума порушень в акті (331932 грн.) щодо розукомплектації не є обґрунтованою, оскільки інспектором взято суму порушення за первісною вартістю, а не фактичної суми збитків.

Також Управління зазначило, що відсутність документів на транспортні засоби щодо їх списання з бухгалтерського обліку та зняття з обліку Управлінням Державної автомобільної інспекції ВРЕР ДАІ пояснюється тим, що дані транспортні засоби списані з балансу позивача до перевіряємого періоду із закінченням експлуатаційного терміну використання.

Щодо відсутності повітряної лінії, позивач вказав, що повітряні лінії являються матеріально застарілими, амортизаційний знос становить 100%, експлуатаційний термін їх використання на червень 2013 року закінчився та обліковується в наявності в некомплектному стані.

Таким чином, висновки, висвітлені у пункті 7 оскаржуваної Вимоги, прийняті без дослідження всіх первинних документів та не враховані до уваги дійсних обставин та фактів справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.