Справа № 826/20162/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Саніна Б.В., при секретарі судового засідання Дмитрієвій В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартак"

до

Державної податкової інспекції у Оболонському районі

Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Мартак» (надалі-позивач/ТОВ «Мартак») до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі-відповідач/ДПІ у Оболонському р-н ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 20.06.2014 р. №200620141.

2. Визнати протиправними дії відповідача щодо не прийняття податкової декларації ТОВ «Мартак» з податку на додану вартість за червень-серпень 2014 р.

3. Зобов’язати відповідача зареєструвати податкові декларації з податку на додану вартість за липень-серпень 2014 р. датою фактичного отримання.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києві від 20.01.2015 р. провадження у справі було відкрито та призначено до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з’явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання з’явився представник відповідача, який проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить суд в їх задоволенні відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, зокрема зазначає, що у зв’язку із порушенням позивачем істотних умов договору, а саме незнаходження позивача за місцем реєстрації, зобов’язання сторін визначених Договором №200620141 були припинені, у зв’язку з чим податкову звітність надіслану позивачем засобами телекомунікаційного зв’язку було не прийнято.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зважаючи на неявку в судове засідання позивача та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України), суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

20.06.2014 р. між ТОВ «Мартак» та ДПІ у Оболонськомуу р-н ГУ Міндоходів у м. Києві було укладено Договір №200620141 про визнання електронних документів, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих Платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв’язку або на електронних носіях, як оригіналу (п.1 Договору №200620141).

05.09.2014 р. ДПІ у Оболонському р-н ГУ Міндоходів у м. Києві не повідомивши ТОВ «Мартак» було припинено в односторонньому порядку дію Договору №200620141.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку Договору №200620141 про визнання електронних документів, вважаючи його протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, ТОВ «Магнит» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Так, у відповідності до пп. «в» п.49.3 ст.49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, зокрема, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Водночас, п.42.4 ст.42 ПК України визначено, що з платниками податків, які подають звітність в електронній формі, листування з контролюючими органами може здійснюватися засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

В той же час, правовим актом, що визначає загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису є Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 р. №233 (надалі-Інструкція №233).

Відповідно до пп.5.1 п.5 розд.III Інструкції №233 з метою подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку платник податків, зокрема: отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів, безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки); надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії; після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору.

Так, Додатком 1 до Інструкції №233 затверджено примірний договір про визнання електронних документів, згідно п.6.4 якого орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

Таким чином, з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів податковим органом в односторонньому порядку є, зокрема: ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або зміна платником податків місця реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Оболонському р-н ГУ Міндоходів у м. Києві відповідно до положень ст.ст.651, 653, 654 ЦК України було розірвано в односторонньому порядку Договір №200620141 укладений з ТОВ «Мартак» про визнання електронних документів.

В той же час, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що підтверджено поясненнями представника відповідача, підставою для розірвання Договору №220620141 слугували довідки ОУ ДПІ у Оболонському р-н ГУ Міндоходів №247/26-54-15-01-28 від 02.06.2014 р., №652 від 16.09.2014 р. та №854 від 06.10.2014 р. відповідно до яких місцезнаходження позивача не встановлено.

Так, суд критично ставиться дій відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку Договору №200620141, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, з аналізу вищевикладеної норми вбачається, що договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що підтверджується позивачем, останній своєї згоди на розірвання Договору №200620141 не надавав, відповідне рішення суду щодо розірвання укладеного з ДПІ у Оболонському р-н ГУ Міндоходів у м. Києві не виносилось, однак Договір №200620141 розірвано відповідачем в односторонньому порядку, що свідчить про невідповідність дій відповідача приписам податкового та цивільного законодавства.

Відповідно до вимог Договору №200620141, зокрема п.4 розд.6, податковий орган має право розірвати договір в односторонньому порядку у двох випадках: 1) не надання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; 2) зміна позивачем місця реєстрації.

Так, суд критично ставиться до посилань відповідача на довідки №247/26-54-15-01-28 від 02.06.2014 р., №652 від 16.09.2014 р. та №854 від 06.10.2014 р. про не встановлення місцезнаходження позивача за податковою адресою як на підставу для скасування Договору №200620141, виходячи з наступного.

Відповідно до п.45.2 ст.45 ПК України визначено, що податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Податковою адресою підприємства, переданого у довірче управління, є місцезнаходження довірчого власника.

В той же час, згідно ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» (надалі-Закон №755) місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №755 Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, ч.1 ст.17 Закону №755 визначено, що відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. При цьому, в ч.2 ст.17 Закону №755 визначено, що в Єдиному державному реєстрі, містяться відомості, зокрема й щодо місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ст.18 Закону №755 якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Таким чином, в силу норм чинного законодавства України єдиним доказом зміни юридичною особою місцезнаходження є дані з ЄДР.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що не спростовано відповідачем, ДПІ у Оболонському р-н ГУ Міндоходів у м. Києві повідомлення встановленого зразка про відсутність ТОВ «Мартак» за його місцезнаходженням державному реєстратору не надсилалось, та як наслідок державним реєстратором жодних змін щодо місцезнаходження позивача або запису про відсутність підприємства за місцезнаходженням до ЄДР не вносилося, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо розірвання Договору №200620141 про визнання електронних документів в односторонньому порядку з є протиправними.

Щодо позовних вимог позивача про зобов’язання відповідача зареєструвати податкові декларації з податку на додану вартість за липень-серпень 2014 р. датою їх фактичного отримання, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування вищезазначених позовних вимог, позивач зазначає про те, що ТОВ «Мартак» було подано до відповідача податкові декларації з податку на додану вартість за липень та серпень 2014 р., однак ДПІ у Оболонському р-н ГУ Міндоходів у м. Києві такі декларації прийняті не були, при цьому жодних повідомлень про неприйняття податкової звітності, ТОВ «Мартак» від відповідача не отримувало.

Так, суд критично ставиться до вищезазначених доводів позивача, адже як вбачається з матеріалів справи, податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2014 р., подана позивачем засобами електронного зв’язку, відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції №2 була прийнята ДПІ у Оболонському р-н ГУ Міндоходів у м. Києві 19.08.2014 р.

Водночас, відповідно п.49.12 ст.49 ПК України, у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право, зокрема: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому ст.56 цього Кодексу.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що жодних доказів, щодо оскарження дій відповідача щодо неприйняття податкових декларацій з податку на додану вартість, позивачем до суду надано не було.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо зобов’язання відповідача зареєструвати податкові декларації з податку на додану вартість за липень-серпень 2014 р. датою їх фактичного отримання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ст.94 КАС України, судовий збір відшкодовується позивачу частково.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартак» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві з одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів №200620141 від 20.06.2014 р., укладеного між Державною податковою інспекцією у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мартак».

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартак» витрати зі сплати судового збору у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 50 коп. із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя Б.В. Санін