Справа № 805/220/15-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 р. Справа № 805/220/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Час прийняття постанови: 11 год. 00 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя: Куденков К.О.

розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області (надалі - позивач, УПФУ в Першотравневому районі) звернулось до суду із адміністративним позовом до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області (надалі - відповідач, ВДВС Першотравневого РУЮ) про визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 29.12.2014р. ВП №39742763, скасування постанови від 29.12.2014р. ВП №39742763, зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого документу (виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/5480/13-а).

Позов мотивовано необґрунтованим поверненням відповідачем виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду, виданого 31.05.2013р. у справі №805/5480/13-а.

Представник позивача до судового засідання від 05.02.2015р. не з'явився, позивач надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач надав заперечення на адміністративний позов, якими просив відмовити у задоволені адміністративного позову. Відповідач зазначав, що у зв'язку з невиконанням вимоги №5698 від 11.11.2014р. прийнято спірну постанову про повернення виконавчого документа стягувану. Також зазначено, що вимога №5698 від 11.11.2014р. не була оскаржена. Відповідач вважає, що позивач, як стягував, ухилився від виконання вимоги державного виконавця та не забезпечив присутність свого представника, чим перешкоджав здійсненню виконавчого провадження. Крім того, відповідач посилається на те, що виконавче провадження не може бути відновленим без виконавчого документа.

Представник відповідача у судове засідання від 05.02.2015р. не з'явився, у наданих запереченнях просив розглянути справу без участі представника відповідача.

Враховуючи положення ч.4 ст.122, ч.4 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

12 листопада 2014 року позивачем отримана вимога від 11.11.2014р. №5698, за якою позивач повинен починаючи з 19.11.2014р. та кожну наступну середу та п'ятницю забезпечити виїзд до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання та подальшого вилучення і передачі арештованого майна на зберігання стягувану.

У вказаній вимозі зазначено, що вона прийнята на підстав ст.5, п.5 та п.7 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», а також попереджено про повернення виконавчих документів у разі перешкоджання провадженню виконавчих дій, а саме не виконання цієї вимоги.

Суд зазначає, що у вимозі від 11.11.2014р. №5698 відсутнє посилання на певне виконавче провадження або боржника. З цієї вимоги неможливо встановити за яким саме виконавчим провадження позивач повинен вчинити певні дії. Також, зобов'язуючи позивача «забезпечити виїзд до боржників» відповідач не конкретизував які саме дії повинен здійснити позивач, не вказано чи повинен надати позивач вантажний транспортний засіб або пасажирський транспортний засіб або лише забезпечити присутність свого представника під час вчинення виконавчих дій, тощо.

19 листопада 2014р. відповідач отримав лист позивача від 18.11.2014р. №3405/09, в якому відповідача повідомлено про відсутність належних умов і приміщень для зберігання, для забезпечення схоронності речі, тощо. Також, повідомлено, що у зв'язку з відсутністю фінансування видатків на утримання автотранспортного засобу, управління не має можливості надавати автомобіль для проведення сумісних з ВДВС виїздів.

29 грудня 2014 року відповідачем прийнято спірну постанову від 29.12.2014р. ВП №39742763 про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою позивачу повернуто виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду, виданий 30.07.2013р. у справі №805/5480/13-а, щодо стягнення з ОСОБА_1 1 288,80 грн. боргу по страхових внесках.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві та постанові від 29.12.2014р. ВП №39742763 помилково зазначено, що вказаний виконавчий лист видано 31.05.2013р., оскільки з копії виконавчого листа вбачається, що виконавчий лист видано 30.07.2013р., а 31.05.2013р. була розглянута відповідна адміністративна справа.

З копії вказаної постанови від 29.12.2014р. ВП №39742763 вбачається, що позивач отримав вимогу від 11.11.2014р. №5698 але представник позивача не з'явився для виходу (виїзду) до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчих дій, у зв'язку з чим відповідач, на підставі п.4 ч.1 ст.47 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/5480/13-а позивачу.

Позивач отримав спірну постанову 05.01.2015р. про що свідчить відповідний штамп позивача (вх. №51/46) на копії супровідного листа від 29.12.2014р. №7485.

Суд зазначає, що за вимогою від 11.11.2014р. №5698 позивач повинен був забезпечити виїзд до боржників, а у постанові вказано про не явку для виходу (виїзду) представника УПФУ в Першотравневому районі.

Також, суд зазначає, що у спірній постанові або у вимозі від 11.11.2014р. №5698 відсутнє посилання на спільні графіки виїздів.

Частиною 3 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею першою Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Таким чином, виконавче провадження направлено на фактичну реалізацію рішення уповноваженого органу шляхом вчинення заходів примусового характеру передбачених вказаним Законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п.5 та п.7 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.1.8 «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за № 489/20802, встановлено, що вимога державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

При цьому, згідно пп.1.8.1 п.1.8 «Інструкції з організації примусового виконання рішень», у вимозі зазначаються: а) найменування органу ДВС; б) дата відкриття та номер виконавчого провадження; в) реквізити виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження (його резолютивна частина у разі потреби); г) прізвище, ім'я та по батькові державного виконавця; ґ) перелік дій, які необхідно вчинити; д) строк виконання вимоги; е) наслідки невиконання вимоги.

Всупереч вказаним приписам вимога від 11.11.2014р. №5698 не містить: дати відкриття та номера виконавчого провадження; реквізитів виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження; чітко визначених дій, які мав вчинити позивач.

У зв'язку із наведеним, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на невиконання вказаної вимоги як на підставу прийняття спірної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки вказана вимога не надає можливості встановити її належність до певного виконавчого провадження, та не визначає які саме дії мав вчинити позивач.

Згідно п.4 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом наданих відповідачем письмових заперечень на позовну заяву та постанови від 29.12.2014р. ВП №39742763 про повернення виконавчого документа стягувачеві вбачається, що підставою для прийняття спірного рішення було перешкоджання позивачем, на думку державного виконавця, провадженню виконавчих дій.

Відповідно до ч.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Проте, до Донецького окружного адміністративного суду не було надано відповідного акта. В спірній постанові та наданих письмових заперечення на позовну заяву відсутнє посилання на відповідний акт.

Суд вважає, що незабезпечення явки представника УПФУ в Першотравневому районі для виходу (виїзду) до боржників не може свідчити про перешкоджання позивачем провадженню виконавчих дій. Відповідач не надав належного обґрунтування неможливості здійснення виконавчих дій за відсутності представника стягувача.

Таким чином, враховуючи: відсутність вимоги державного виконавця до УПФУ в Першотравневому районі в межах виконавчого провадження №39742763 з виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 30.07.2013р. у справі №805/5480/13-а; повідомлення позивачем відповідача листом від 18.11.2014р. №3405/09 про неможливість надання транспортного засобу та забезпечення зберігання речей, що не спростовано відповідачем; та недоведеність неможливості здійснення виконавчих дій за відсутності представника УПФУ в Першотравневому районі, - суд дійшов до висновку про протиправність постанову від 29.12.2014р. ВП №39742763 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Оскільки суд дійшов до висновку про протиправність спірного рішення, враховуючи встановлений п.1 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 29.12.2014р. ВП №39742763 суд зазначає наступне.

Наявність у державного виконавця повноважень щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу передбачена статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що самі по собі дії щодо винесення спірної постанови не тягнуть будь-яких правових наслідків, оскільки правові наслідки несе акт індивідуальної дії - спірна постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Враховуючи вирішення в межах цієї справи позовних вимог щодо скасування постанови про від 29.12.2014р. ВП №39742763 про повернення виконавчого документа стягувачеві, суд вбачає відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій при винесенні вказаної постанови.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого документу суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.3 та ч.4 вказаної статті передбачено, що про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Суд зазначає, що скасування спірної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу як наслідок породжує обов'язок відповідача відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження, оскільки такий обов'язок виникне у відповідача на підставі Закону, що виключає необхідність зобов'язання відповідача вчинити певні дії на підставі рішення суду.

На підставі наведеного, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 128, 158-163, 167, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області від 26 грудня 2014 року ВП №39742763 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова прийнята у порядку письмового провадження, складена у повному обсязі та підписана 05 лютого 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Куденков К.О.