Справа № 2а/449/594/13
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 876/9880/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кадай І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Перемишлянського районного центру зайнятості на постанову Перемишлянського районного суду Львівської області від 4 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Перемишлянського районного центру зайнятості про призначення нарахування та виплату допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 25.03.2013 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Перемишлянського районного центру зайнятості, в якому просив визнати протиправною відмову у призначенні нарахуванні та виплаті допомоги з безробіття згідно пп. «б» п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення», зобов'язати призначити, нарахувати та виплатити допомогу з безробіття згідно пп. «б» п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення» за період з 27.04.2012р. по 31.12.2012р. та зобов'язати виплатити 2 206,066 грн. різниці за період з 27.04.2012р. по 31.12.2012р. між сумою допомоги з безробіття, виплата якої передбачена згідно пп. «б» п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення» та фактично виплаченою допомогою з безробіття згідно п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 4 червня 2013 року позов задоволено. Визнано відмову Перемишлянського РЦЗ у призначенні нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги з безробіття згідно пп. «б» п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення» - протиправною. Зобов'язано Перемишлянський РЦЗ призначити нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу з безробіття згідно пп. «б» п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення» за період з 27.04.2012р. по 31.12.2012р. Зобов'язано Перемишлянський РЦЗ виплатити ОСОБА_1 2206,066грн. - різниці за період з 27.04.2012р. по 31.12.2012р. між сумою допомоги з безробіття, виплата якої передбачена для нього згідно пп. «б» п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення» та фактично виплаченою допомогою з безробіття згідно п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Перемишлянський районний центр зайнятості оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що норми Закону України «Про зайнятість населення» суперечать нормам Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" в розмірі призначення допомоги по безробіттю особам, які припинили роботу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Вказує, що п.2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що: «до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону».

З огляду на вищенаведене, центр зайнятості вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та відповідно неправильно застосовано норми матеріального права, оскажувана постанова не вмотивована, необґрунтована, безпідставна та така, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечили та просили залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, позивача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

З копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 та Наказу №212-о від 26.03.2012р. ДПА у Львівській області видно, що ОСОБА_1 звільнений з податкової міліції ДПС у Львівській області на підставі наказу №212-о від 26.03.2012р. за п.64 пп. «г» (через скорочення штатів) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та постановою Kабінету Міністрів України від 30.10.1998р. №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення вислуги років, призначення пенсії і грошової допомоги».

Протягом 7-ми календарних днів після звільнення, ОСОБА_1 29.03.2012р. зареєструвався в Перемишлянському РЦЗ, як такий, що шукає роботу. 05.04.2012р. на підставі наказу №12040 від 05.04.2012р. Перемишлянського центру зайнятості ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги з безробіття згідно з п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Позивач 01.03.2013р. звертався до Перемишлянського районного центру зайнятості з заявою про призначення йому виплат згідно ст.26 Закону України «Про зайнятість населення», проте згідно відповіді від 11.03.2013р. №236/02 відповідачем було відмовлено у призначенні виплат згідно ст.26 Закону України «Про зайнятість населення»

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 будучи звільненим з податкової міліції ДПС у Львівській області на підставі наказу №212-о від 26.03.2012р. за п.64 пп. «г» (через скорочення штатів) протягом 7-ми календарних днів після звільнення, а саме 29.03.2012р. зареєструвався в Перемишлянському РЦЗ, як такий, що шукає роботу, тобто на момент постановки на облік ним були виконані всі умови, викладені в п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення», а відтак допомогу по безробіттю ОСОБА_1 слід призначати згідно пп. «б» п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він не відповідає нормам матеріального права з огляду на наступне.

Пунктами 1 та 9 статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров'я, у зв'язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов'язок і військову службу).

Згідно ст.2 цього ж Закону загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття здійснюється за принципами диференціації розмірів виплати допомоги по безробіттю залежно від страхового стажу та тривалості безробіття.

1. Право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна.

Поважними причинами є: навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, клінічній ординатурі, аспірантурі, докторантурі з денною формою навчання; строкова військова служба; здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за

інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду; інші поважні причини, передбачені законодавством України.

2. Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України ( 322-08 ), особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі. (ст..22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»)

Розмір допомоги по безробіттю визначено ст. 23. вказаного Закону:

« 1. Застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати

(доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням ( 1266-2001-п ), затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Таким чином, на переконання колегії суддів, зазначені вище приписи закону, ставлять у залежність розмір допомоги по безробіттю для осіб, трудовий договір з якими був розірваний на підставі п.1 ст.40 КЗпП України і, скороченням штатів, зокрема, від страхового стажу.

Припис підпункту "б" пункту 1 статті 26 Закону України "Про зайнятість населення" яким встановлено, що особи які припинили роботу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України мають право на одержання допомоги по безробіттю у розмірі 100 процентів середньої заробітної плати за останнім місцем роботи протягом 60 календарних днів, 75 процентів - протягом 90 календарних днів і 50 процентів - протягом наступних 210 календарних днів, суперечить вищевикладеним приписам Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки не ставить розмір допомоги по безробіттю в залежність від страхового стажу.

Пункт 2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлює, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що центр зайнятості при призначені допомоги по безробіттю особам, трудовий договір з якими було розірвано на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, правомірно керувався нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п.3, 4 ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновки суду спростовують, а тому такі підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Перемишлянського районного центру зайнятості задовольнити.

Постанову Перемишлянського районного суду Львівської області від 4 червня 2013 року у справі №2а/449/594/13 скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачука

Постанова у повному обсязі складена 17.02.2015 року.