Справа № 822/2354/14
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/800/47611/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. , провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.04.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.08.2014р. у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України Головного управління юстиції в Хмельницькій області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України Головного управління юстиції в Хмельницькій області з вимогами про скасування постанови державного виконавця від 26.05.2014р. ВП № 41953290 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.04.2014р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.08.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник Управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013р. змінено спосіб виконання постанови апеляційного суду Хмельницької області від 07.04.2011р. у справі №22а-921 шляхом стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області на користь ОСОБА_2 недоплаченої пенсії та щомісячної компенсацію по втраті годувальника в сумі 97940,06 грн.

07.02.2014р. головним державним виконавецем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №41953290 за виконавчим листом 2а-151/2010, виданим 25.12.2013р. Полонським районним судом, із зазначенням строку самостійного виконання до 14.02.2014 року.

Станом на 14.02.2014р. Управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області у добровільному порядку рішення суду в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Полонському районі на користь ОСОБА_2 недоплаченої пенсії та щомісячної компенсації по втраті годувальника в сумі 97940,06 грн. не виконало, що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області № 959/06 від 14.02.2014р.

25.03.2014р. державний виконавець звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з листом посприяти виконанню даного рішення суду та направив вимогу боржнику № 972 від 25.03.2014р. виконати рішення суду до 03.04.2014р., проте у строк, визначений у вимозі, рішення суду виконане не було.

26.05.2014р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області складено акт про витрати на проведення виконавчих дій на суму 33,06 грн. На підставі зазначеного акту державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що боржником судове рішення в добровільному порядку не виконано, тому відповідно ч.5 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» з боржника підлягають стягненню витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

За приписами ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Отже, підставою для здійснення державним виконавцем примусового виконання рішення є ненадання боржником у встановлений строк відповідного документального підтвердження про повне виконання судового рішення.

Згідно з п.7 ч.2 ст.17 Закону № 606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

За змістом ст.41 Закону № 606-XIV витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з: 1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника; 2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; 4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

З урахуванням встановлених судами обставин справи та наведених вимог Закону № 606-XIV, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність винесення відповідачем оскаржуваної постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Крім цього, правильними є висновки судів щодо безпідставності посилань позивача на відсутність бюджетних асигнувань, як на підставу невиконання судових рішень, постановлених на користь громадян.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області відхилити, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.04.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.08.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.