Справа № 461/3703/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 876/13746/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кухтея Р.В., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Пітецької Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірним та скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Галицька РА) № 426 від 18 квітня 2005 року.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2013 року у справі № 461/3703/13-а вказаний позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач Галицька РА просить скасувати вказану постанову суду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 19.01.2005 року управління охорони історичного середовища виконавчого комітету Львівської міської ради надіслало лист, в якому повідомлялося, що перевіркою з обстеженням на місці було встановлено самовільне, без погодження з управлінням та з порушенням будівельних норм та правил ведення будівельних робіт на земельній ділянці, наданій у постійне користування для обслуговування будинку, що є у спільному користуванні з іншими мешканцями будинку і розташованій за адресою АДРЕСА_2. Зазначене суперечить вимогам пам'яткоохоронного законодавства, так як земельна ділянка розташована на території, що знаходиться у межах історико-культурного заповідника, входить до спадщини ЮНЕСКО.

Оскаржуваним розпорядженням Галицької РА № 426 від 18.04.2005 року позивачку зобов'язано демонтувати самовільно збудований дерев'яний будинок, однак його вимоги нею не виконано, про що 12.07.2005 року комісією ЛКП «Старий Львів» складено відповідний акт.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі та просив її задовольнити у повному обсязі.

Позивач та її представник заперечили обґрунтованість доводів апелянта та просили залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що рішення про демонтаж самовільного будівництва є крайнім заходом, який можливий лише після використання усі передбачених законодавством України заходів реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Галицька РА обрала щодо ОСОБА_2 неспівмірний захід впливу у вигляді демонтажу будинку, оскільки відповідач не з'ясував чи можливо щодо позивачки застосувати такий захід впливу, як зобов'язання вчинити перебудову.

Даючи правову оцінку доводам апелянта та висновкам суду, що викладені у оскаржуваному судовому рішення, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Судом встановлено, що позивач оскаржує розпорядження Галицької РА № 426 від 18.04.2005 року, яким ОСОБА_2 зобов'язано в термін до 15.05.2005 року демонтувати самовільно збудований дерев'яний будинок на АДРЕСА_1.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Львівської області від 14.03.2012 року скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 29.10.2007 року у справі № 22-ц-2/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Галицької РА, треті особи ОСОБА_7, Львівське міське управління земельних ресурсів, управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про реальний поділ земельної ділянки та визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, зустрічними позовами ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом Галицької РА до ОСОБА_2 про демонтаж дерев'яного будинку (а.с. 67-72).

Відповідно до вказаного рішення Галицька РА звернулася в суд до ОСОБА_2 з зустрічним позовом про демонтаж дерев'яного будинку, у якому зазначає, що розпорядженням Галицької РА № 426 від 18.04.2005 року ОСОБА_2 зобов'язано демонтувати самочинне будівництво.

Зазначеним рішенням апеляційного суду Львівської області від 14.03.2012 року, зокрема, зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати самовільно збудований житловий будинок розмірами 11,60 х7,70 м2, що розташований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, про наявність оскаржуваного розпорядження Галицької РА № 426 від 18.04.2005 року позивачка ОСОБА_2 знала ще під час розгляду зазначеної цивільної справи, рішення по якій вступило у законну силу 14.03.2012 року.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (ч. 1 ст. 100 КАС України).

Разом із тим, позивачка з даним позовом звернулася 02 квітня 2013 року.

Поважних причин, які б позбавляли ОСОБА_2 можливості своєчасно звернутися до суду з даним адміністративним позивачкою не наведено і судом не встановлено.

При цьому апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність поновлення строку звернення до суду з огляду на розгляд цивільної справи 22-ц-2/12, так як ця обставина не перешкоджала оскарженню ОСОБА_2 розпорядження Галицької РА № 426 від 18.04.2005 року.

З урахуванням наведеного та виходячи із передбаченого законом строку звернення до адміністративного суду, апеляційний суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_2 слід залишити без розгляду.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із залишенням без розгляду позовної заяви ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2013 року у справі № 461/3703/13-а скасувати та адміністративний позов ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.В.Кухтей

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 20 лютого 2015 року.