Справа № 490/11191/14-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 490/11191/14-а

Категорія: 11 Головуючий в 1 інстанції: Подзігун Г.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника відповідача Хмельницького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області про визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо невиконання виконавчого листа №1423/582/2011, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 19.08.2014 року, посилаючись на те, що з вересня 2014 року на виконанні у відповідача знаходиться виконавчий лист №1423/582/2011, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 19.08.2014 року про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на його користь недоплаченої щорічної допомоги за 2010 рік з додатками в сумі 2704 грн. При цьому до даного часу грошові кошти позивачу так і не були виплачені, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до суду із даним позовом для відновлення свого порушеного права.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2014 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений. Визнано неправомірною бездіяльність Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області щодо невиконання виконавчого листа №1423/582/2011, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 19.08.2014 року. Зобов'язано Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області прийняти до виконання та виконати виконавчий лист №1423/582/2011, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 19.08.2014 року.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника відповідача Хмельницького В.С., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2014 року позивач отримав виконавчий лист №1423/582/2011, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на його користь недоплаченої щорічної допомоги за 2010 рік з додатками в сумі 2704 грн.

Після отримання вищевказаний виконавчий лист був наданий на виконання до Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області. При цьому 22.07.2014 року листом №10-01-08/1401 позивач отримав відповідь від Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області, з якої вбачається, що відповідно ч. 2 ст. 19 конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у спосіб визначений Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень - за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів здійснюється відповідно до пунктів 47-51 Порядку виконання рішень суду про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2011 року №845, у редакції постанови кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року №45.

Враховуючи це, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївській області на виконання пункту 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року №845 направило виконавчий лист №1423/582/2011, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 19.08.2014 року про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на його користь недоплаченої щорічної допомоги за 2010 рік з додатками в сумі 2704 грн. з додатками до Державної казначейської служби України.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності з 01 січня 2013 року.

Статтею 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Аналіз наведених норм Закону свідчить про те, що Державною казначейською службою України виконуються судові рішення про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, юридична особа.

Обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому тривале невиконання рішення суду призводить до нівелювання принципу Верховенства права.

В силу статті 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

З огляду на правові позиції, втілені у вище зазначених у нормах законодавства, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Проте, сама процедура виконання буде дещо відрізнятися з огляду на те, що пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Згідно п. 1 Прикінцевих та Перехідних положень даного Закону: «Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013 року.»

З матеріалів справи вбачається, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №1423/582/2011 винесене у 2011 році, тобто до набрання чинності вищевказаним Законом, а отже дія цих положень розповсюджується на виконання зазначеного судового рішення.

Положення п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень вищевказаного Закону носять спеціальний характер та мають прерогативу у застосуванні перед загальними правовими нормами.

Згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» направлення виконавчи документ щодо виконання рішень суду про стягнення коштів або рішень суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені саме до набрання чинності цим Законом, повинні направлятися до органів державної виконавчої служби. Однак, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. №45) передбачено, що у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845 (далі - Порядок), згідно пункту 3 якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

А тому, саме відповідний орган Державної казначейської служби, який уособлює державу в даних правовідносинах, має виконати рішення суду у справі №1423/582/2011, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Таким чином, враховуючи положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, виконання вищезазначеного наказу суду, за яким стягуються кошти з державної установи, повинен здійснювати центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Пунктом 1 Указу Президента України від 13.04.2011 р. №460/2011 «Про Положення про Державну казначейську службу України» встановлено, що Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Тобто, Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Указу Президента України від 13.04.2011 року, №460/2011 «Про Положення про Державну казначейську службу України» казначейство України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів.

З приписів пунктів 7 та 8 Положення вбачається, що казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення). Казначейство України у процесі виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими органами виконавчої влади, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, з органами місцевого самоврядування, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також з підприємствами, установами, організаціями.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що саме Державна казначейська служба України, в особі своїх територіальних органів на місцях (Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області) повинна виконувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва за виконавчим листом №1423/582/2011 року виданим Центральним районним судом м. Миколаєва від 19.08.2014 року про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_2 недоплаченої щорічної допомоги за 2010 рік з додатками в сумі 2704 грн., за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області - залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.О.Димерлій

Суддя Ю.В.Осіпов