Справа № К/9991/54214/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ К/9991/54214/11

у м. Києві колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Заїки М.М., Пасічник С.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарськ Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 червня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона як платник фіксованого податку шляхом придбання патенту на підставі статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» звільнена від сплати нарахувань на фонд оплати праці та збору на обов'язкове соціальне страхування, та просила скасувати вимогу відповідача від 1 лютого 2011 року №Ф-349/1 про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування в сумі 1732,80 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 2 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2011 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1, судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм чинного матеріального законодавства, що призвело до постановлення неправильних судових рішень, позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначається статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) та Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Фонду від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (далі - Інструкція).

Відповідно до частини другої статті 17 Закону № 1058-ІV страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

За правилами абзацу першого частини шостої статті 20 Закону № 1058-ІV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 1058-ІV визначено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, належать: дружина (чоловік), батьки, діти та інші утриманці, які досягли 15 років, не перебувають у трудових або цивільно-правових відносинах з такою фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності, але разом з ним здійснюють підприємницьку діяльність і отримують частину доходу від заняття цією діяльністю.

Законом України «Про внесення змін до Законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від

08 липня 2010 року №2461-VI підпункт 4 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»викладено в такій редакції: Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до підпункту 1 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, страхові внески, що перераховуються до солідарної системи сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і у порядку, визначених цим Законом та в розмірах, передбачених Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» для відповідних платників збору.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Закон набрав чинності 17 липня 2010 року.

Відповідно до статті 18 Закону № 1058-ІV страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Страхові внески не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Зміни, що відбулися в законодавстві з питань обчислення страхових внесків для фізичних осіб - підприємців, позивачем враховані не були, що призвело до заниження суми страхових внесків.

Також колегія суддів не може взяти до уваги доводи касаційної скарги щодо звільнення позивача від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування як платника єдиного податку, оскільки пунктом 22.10 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889-IV було визнано таким, що втратив чинність, Декрет Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року № 13-92, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи касаційної скарги щодо непроведення відповідачем перевірки зі спірних питань, оскільки право органів Пенсійного фонду України виносити та надсилати страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату було передбачено частиною третьою Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин. При цьому згідно підпункту 8.2 пункту 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 19 грудня 2003 року № 21-1, органи ПФУ надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в тому числі у випадку, якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Не можна також взяти до уваги доводи касаційної скарги щодо відсутності у органів ПФУ повноважень з винесення вимог щодо сплати недоїмки у зв'язку з виключенням положень частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VІ, який набрав чинності з 1 січня 2011 року, оскільки згідно пункту сьомого розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач є фізичною особою підприємцем, яка протягом 2009, 2010 років здійснювала підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі з лотків та на ринках, знаходилась на спрощеній системі оподаткування зі сплатою фіксованого податку шляхом придбання патенту.

01 лютого 2011 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Шахтарськ було прийнято вимогу № Ф-349/1 про сплату позивачем недоїмки зі страхових внесків в сумі 1732,80 грн, що утворилась станом на 01 лютого 2011 року (зазначену вимогу позивач отримав 9 квітня 2011 року).

Оскільки недоїмка виникла щодо страхових внесків за період до 1 січня 2011 року, то відповідач мав право відповідно до пункту сьомого розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI на прийняття спірної вимоги.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 червня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Юрченко В.В.

Судді Заїка М.М.

Пасічник С.С.