Справа № 2а/2570/3580/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Київ К/800/9530/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2013

у справі № 2а/2570/3580/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_4 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби (надалі - відповідач, ДПІ у м. Чернігові ДПС), у якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду України від 20.12.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2012, адміністративний позов ФОП ОСОБА_4 задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2012.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких проти вимог останньої заперечує з мотивів її необґрунтованості та просить вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, представниками податкового органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість по податкових деклараціях з податку на додану вартість за грудень 2010 року з ТОВ «ВПТК Аверс», за результатами якої 10.10.2012 складено акт №2017/17/9 (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення позивачем приписів: п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст.3, п. 4.1 ст.4, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7, п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2010 року на загальну суму 4 000,00 грн.

На підставі акта відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2012, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 6 000,00 грн., у т.ч. 4 000,00 грн. за основним платежем та 2 000,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи первинні документи бухгалтерського обліку, які також надавались позивачем під час проведення перевірки, повністю спростовують висновки ДПІ у м. Чернігові ДПС про відсутність у позивача права на відображення у податковому обліку господарських операцій з контрагентом ТОВ «ВПТК АВЕРС» та порушення ФОП ОСОБА_4 п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст.3, п. 4.1 ст.4, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7, п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Суд апеляційної інстанції погодився із таким висновком суду першої інстанції, посилаючись на те, що останній правильно встановив обставини справи, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

При цьому, згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, видана платником податку.

Відповідно до пункту 1.32. статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що основними видами діяльності позивача є діяльність автомобільного вантажного транспорту та організація перевезення вантажів (експедиція вантажів).

Відповідно до видаткової накладної №1583 від 27.12.2010 позивач придбав у ТОВ «ВПТК АВЕРС» запчастини: карданний вал Рено 1 шт., пневморессора заднього мосту Рено 1 шт., блок управління двигуном Рено 1 шт., на загальну суму 42 000,00 грн., у т.ч. податок на додану вартість 7 000,00 грн.

ТОВ «ВПТК АВЕРС» видало позивачу податкову накладну № 1370 від 27.12.2010.

Запчастини були установлені на вантажний автомобіль RENAULТ АЕ385 1996 випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується актом та накладною №1 від 27.12.2010.

Позивачем в повному обсязі було здійснено оплату придбаних запчастин, що підтверджується квитанціями прибуткового касового ордеру.

Фактичне здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «ВПТК АВЕРС» підтверджується податковою накладною, видатковою накладною, актом та накладною № 1 від 27.12.2010, квитанціями прибуткового касового ордеру, книгою доходів і витрат підприємця.

Також судами встановлено, що вищезазначені запчастини були придбані позивачем з метою використання в його господарській діяльності, а саме на виконання договору оренди транспортних засобів від 20.11.2010, укладеного між ПП «Спецтранс» (орендодавець) та позивачем (орендар).

На виконання умов договору, орендодавець передав орендареві у строкове платне користування майно: Trailor CX SYY3 (н/причіп - рефрижератор -Е) 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та вантажний автомобіль RENAULТ АЕ385 1996 випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 2.1 договору майно, що орендується, буде використовуватися орендарем для перевезення вантажів.

Відповідно до п.п. 6.4.1, 6.4.3 п.6.4 договору орендар зобов'язаний утримувати предмет оренди в технічно справному стані. Здійснювати ремонт та технічне обслуговування автомобіля з придбанням для цієї мети запасних частин і деталей. Провадити за свій рахунок поточний ремонт предмета оренди.

Передача транспортних засобів - Trailor CX SYY3 та вантажного автомобілю RENAULТ АЕ385 від ПП «Спецтранс» (орендодавець) ФОП ОСОБА_4 (орендарю) підтверджується актом прийому-передачі транспортних засобів від 20.11.2010.

Отже, придбаний товар було оприбутковано та в подальшому використано в господарській діяльності позивача.

Факт здійснення господарських операцій з придбання автозапчастин між позивачем та ТОВ «ВПТК АВЕРС» підтверджено належними первинними документами, підписаними та скріпленими печатками сторін.

Крім того, в матеріалах справи містяться свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість та свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «ВПТК АВЕРС» - контрагента позивача.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит за період, що перевірявся на підставі виданої ТОВ «ВПТК АВЕРС» податкової накладної.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України від 15.05.2003 № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак є окремими платниками податку.

За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника, яка має індивідуальний характер відповідно до ст. 61 Конституції України, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є незаконним, за винятком, встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій, що у даній справі не доведено.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.10.2012.

Оскільки суди попередніх інстанцій під час розгляду справи повно і правильно встановили обставини справи, та при ухваленні судових рішень не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, зазначена обставина відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2013 у справі № 2а/2570/3580/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна