Справа № 872/15039/13
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2015 рокусправа № 804/8590/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2013 року по справі

за адміністративним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "БАЛАНС" до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Баланс (далі ТОВ Баланс) звернувся з позовом до відповідача Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська), в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем 20.03.2013 року податкове повідомлення-рішення форми Р № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 557 658 грн., з яких за основним платежем в сумі 371 772 грн., за штрафними санкціями в сумі 185 886 грн.; податкове повідомлення-рішення форми Р№ НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 383 934 грн., з яких за основним платежем в сумі 255 956 грн., за штрафними санкціями в сумі 127 978 грн., стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 2294 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2013 року позов задоволено, визнані протиправними та скасовані винесені 20.03.2013 року ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська податкові повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, на користь позивача стягнені судові витрати у сумі 2294 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі наказу № 198 від 25.02.2013 року державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку.

Судом першої інстанції встановлено що відповідачем ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ Баланс з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ Лігран за період з 01.06.2012 року по 31.06.2012 року, з ТОВ Шоковіта за період з 01.10.2012 року по 31.10.2012 року, з 01.12.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої 01.03.2013 року складено акт № 821/22-2/32964957.

Перевіркою виявлено порушення позивачем ст. 134, пп. 135.5.4 п.135.5 ст.135, пп. 138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, внаслідок чого занижено податок на прибуток у сумі 371 722 грн., в т.ч. за ІІ квартал 2012 року у сумі 32 630 грн., за ІІІ квартал 2012 року на суму 114 014 грн.,за ІV квартал 2012 року на суму 225 128 грн.;

п.198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 255 956 грн., у т.ч. за червень 2012 року на суму 31 076 грн., за липень 2012 року на суму 59 012 грн., за серпень 2012 року на суму 10 069 грн., за жовтень 2012 року на суму 84 076 грн., за грудень 2012 року на суму 71 723 грн.

Визначаючи позивачу грошові зобов'язання, відповідач виходив з того, що позивач протягом перевіреного періоду мав господарські взаємовідносини з ТОВ Лігран , ТОВ Шоковіта, при вчиненні правочинів з якими виявлені порушення в частині недодержання вимог ч.1, 5 ст. 203, ч.. 1, 2 ст. 215, ст.228 ЦК України, правовочини з контрагентами не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, та суперечать моральним засадам суспільства.

Позиція податкового органу про недійсність даних у податковій звітності позивача ґрунтується на актах перевірки іншими податковими органами контрагентів позивача щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті 20.03.2013 року податкове повідомлення-рішення форми Р № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 557 658 грн.,з яких за основним платежем в сумі 371772 грн., за штрафними санкціями в сумі 185886 грн.; податкове повідомлення-рішення форми Р № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 383 934 грн., з яких за основним платежем в сумі 255 956 грн., за штрафними санкціями в сумі 127 978 грн., які оскаржені позивачем в судовому порядку.

Відповідно до пп. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Приписами пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності та інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, п. 138.11, 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу; витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п. 138.2, 138.11 цієї статті, п. 140.2-140.5 ст. 140, ст. 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є правовою підставою формування податкового обліку платника податків. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та контрагентами ТОВ Лігран, ТОВ Шоковіта укладено договори фінансово-господарської діяльності, а саме:

з ТОВ Лігран укладено 01.03.2012 року договори № 0412 поставки товару, № 010312 на транспортно-експедиційне обслуговування, надання послуг по здійсненню автомобільних перевезень, та договір на переробку давальницької сировини, яку в подальшому отримано позивачем від ТОВ Лігран у виді готової продукції.

З ТОВ Шоковіта укладено 01.10.2012 року договори № 100312 поставки товару, № 100112 на переробку давальницької сировини, 19.12.2012 року договір № 191212 про надання послуг з виготовлення штанцформи.

Виконання договорів з ТОВ Лігран, ТОВ Шоковіта з постачання товару , надання послуг підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV(далі Закон № 996-XIV), а саме: податковими та видатковими накладними, рахунками фактурами, специфікаціями, товарно-транспортними накладними, актами приймання-передачі виконаних робіт, довіреностями, платіжними дорученнями тощо.

Судом першої інстанції також встановлено, що отримані від вказаних контрагентів товари реалізовані позивачем в процесі господарської діяльності іншим контрагентам ТОВ Перспектива Голд, ТОВ НТП Біт, що підтверджено первинними бухгалтерськими документами,оформленими у відповідності до вимог Закону № 996-XIV.

За таких обставин позивач правомірно включив до складу валових витрат відповідного періоду витрати по оплаті товару за вищезазначеними договорами на суму 371 772 грн., оскільки мав необхідні первинні бухгалтерські документи, що є підставою для відображення таких документів в бухгалтерському та податковому обліку, та включення витрат до складу валових витрат відповідного податкового періоду.

Викладене свідчить про відсутність порушення позивачем вимог Податкового кодексу України та протиправність збільшення податковим органом сплати податку на прибуток згідно податкового повідомлення - рішення форми Р № від 20.03.2013 року.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до приписів п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, п.198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, витрати для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Відповідно до п.201.7, 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс), видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно вищевказаних норм, ПК України встановлено вичерпний перелік документів (податкова накладна, митна декларація, товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ), на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Пунктами 201.8. та 201.9. ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

Із матеріалів справи видно, що вищезазначені договори з контрагентами ТОВ Лігран, ТОВ Шоковіта спрямовані на реальне настання правових наслідків та набуття сторонами цивільних прав та обов'язків,оскільки здійснення фінансово - господарських операцій по договорам з цими контрагентами підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими у відповідності із Законом № 996-XIV.

Викладене свідчить, що суми ПДВ за вищезазначеними податковими накладними позивачем правомірно включені до складу податкового кредиту перевіреного періоду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до приписів Податкового Кодексу України відповідачу згідно покладених на нього функцій та повноважень не надано право щодо встановлення нікчемності правочинів, укладених чи неукладених суб'єктами господарювання при перевірці їх господарської діяльності ; разом з тим податкові органи не позбавлені права звернутися до суду з вимогою про визнання недійсним правочину при умові його укладання контрагентами з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами відповідно до вимог ч.3 ст.228 ЦК України.

До матеріалів справи приєднані судові рішення , що набули законної сили, а саме: постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 804/1724/13-а від 30.04.2013 року, по справі № 804/1271/13-а від 14.05.2013 року, якими визнані протиправними дії податкових органів щодо проведення перевірок, коригування показників податкової звітності на підставі актів перевірок ТОВ Лігран , ТОВ Шоковита та зобовязано податкові органи відновити показники податкової звітності контрагентів позивача.

Оскільки відповідачем не надані належні докази фіктивності укладених позивачем з контрагентами ТОВ Лігран, ТОВ Шоковіта правочинів, рішення суду про визнання їх такими, також не існують судових рішень, якими контрагенти позивача визнані фіктивними, а їх установчі документи - недійсними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем висновок про нереальність правочинів зроблений на припущеннях.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що позивач виконав передбачені чинним податковим законодавством умови щодо підтвердження свого права на податковий кредит та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по операціям з контрагентом ТОВ Лігран, ТОВ Шоковіта за перевірений період часу , а тому висновки податкового органу щодо збільшення платежу з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_2 від 20.03.2013 року - є неправомірними.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КАС України правомірно присудив з Державного бюджету України на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в сумі 2294 грн.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова