Справа № 2а-399/09/1522
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/11962/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року у справі №2а-399/09/1522 за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2008 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», третя особа - ОСОБА_4, в якому просила:

- визнати протиправним рішення відповідача про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача скасувати реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

В обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначила, що відповідач незважаючи на наявність заборон відчуження об'єкту нерухомого майна зареєстрував право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року, позов задоволено. Визнано противоправним рішення КП «Одеське МБТІ та РОН» про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4. Зобов'язано КП «Одеське МБТІ та РОН» скасувати реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, та залишити адміністративний позов без розгляду, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно 30.06.2005 р. Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (номер в реєстраційній книзі 274).

Ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси від 22.06.2005 року (суддя Левчук О.А.), від 04.08.2005 року (суддя Гудіна Н.І.), від 26.04.2006 року (суддя Гусєв О.Г.) накладено арешт на спірне нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 та заборонено відповідачу проводити реєстрацію та інші будь-які дії щодо зазначеного нерухомого майна.

Однак, не зважаючи на вищевказані ухвали суду, відповідач 30.06.2005 року зареєстрував право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Відповідно до наказу директора КП «Одеське МБТІ та РОН» №11-Д від 28.07.2005 року дана реєстрація за ОСОБА_4 на спірний будинок була анульована, як така, що зроблена в порушення діючого законодавства в Україні.

Проте, зазначений наказ директора КП «Одеське МБТІ та РОН» №11-Д від 28.07.2005 року був скасований новим директором, як винесений в порушення діючого законодавства, а реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 була поновлена за ОСОБА_4

Не погоджуючись з такими рішеннями БТІ позивачка звернулась з даним позовом.

Так, відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. N 1952-ІУ (надалі - Закон), Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. N 7/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за N 157/6445 (надалі - Тимчасове положення), а також іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Також, статтею 2 цього Закону визначено поняття обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Вказаним Законом визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) речові права на чуже нерухоме майно: а) право володіння; б) право користування (сервітут); в) право постійного користування земельною ділянкою; г) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); ґ) право забудови земельної ділянки (суперфіцій); д) право користування нерухомим майном строком більш як один рік. Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом; 3) обмеження речових прав.

Статтею 19 Закону № 1952-IV визначено, що підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: державний акт про право власності на земельну ділянку; нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; договір про приватизацію майна державних підприємств; договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку; нотаріально посвідчений договір про поділ, перерозподіл, об'єднання нерухомого майна; свідоцтво про право на спадщину; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду; рішення суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва; акти прийому нерухомого майна до експлуатації; договори про іпотеку, оренду строком більше одного року, інші визначені законом документи щодо речових прав на нерухоме майно; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили; інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до статті 23 Закону № 1952-IV державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі: договору застави (іпотеки) нерухомого майна; ухвали суду про забезпечення позову; рішення суду про звернення стягнення на нерухоме майно; рішення суду про визнання власника нерухомого майна банкрутом; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; накладення заборони на відчуження нерухомого майна посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради в населених пунктах, де немає нотаріусів; інших актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих відповідно до закону.

Державна реєстрація обмежень речових прав проводиться в день отримання відповідних документів місцевим органом державної реєстрації прав. Датою і часом державної реєстрації обмежень вважається дата і час обліку заяви в місцевому органі державної реєстрації прав.

Документи щодо обмеження речових прав надаються особами, на користь яких встановлено обмеження, якщо інше не передбачено договором або законом.

Державна реєстрація обмежень щодо нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності на цей об'єкт нерухомого майна. Власник нерухомого майна зобов'язаний у цьому випадку подати заяву про державну реєстрацію права власності на такий об'єкт відповідно до цього Закону.

Згідно з статтею 27 Закону № 1952-IV дані до розділу Державного реєстру прав вносяться в разі прийняття рішення про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав. Державна реєстрація обмежень речових прав скасовується на підставі актів органів державної влади чи органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом, або у разі припинення відповідного договору, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

Відповідно до 1.4 Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Згідно з п. 1.5. Положення, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.

Пунктом 1.12. Положення передбачено, що рішення про реєстрацію чи відмову в реєстрації прав приймає реєстратор прав власності на нерухоме майно (далі - реєстратор), що є працівником БТІ, який безпосередньо здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Згідно з 1.13 Положення, реєстрація прав проводиться в такому порядку: приймання й перевірка документів, поданих для реєстрації прав власності на нерухоме майно; установлення відсутності підстав для відмови в реєстрації прав; прийняття рішення про реєстрацію прав власності або про відмову в реєстрації прав; унесення записів до Реєстру прав; учинення написів на правовстановлювальних документах; видача витягів із Реєстру прав про реєстрацію прав.

Згідно з п. 2.1. Положення, для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.

Відповідно до п. 2.2. Положення, при реєстрації прав власності на нерухоме майно, які виникли відповідно до договорів про відчуження нерухомого майна, що не посвідчені в нотаріальному порядку, подається також довідка про відсутність або наявність арештів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, яка видається на підставі відповідного запиту БТІ (додаток 2), та витяг з Реєстру застав рухомого майна про наявність чи відсутність податкової застави на об'єкт нерухомого майна.

З моменту прийняття заяви розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих до неї документів. Реєстратор: установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в реєстрації прав; перевіряє угоди, які відповідно до чинного законодавства України не були нотаріально посвідчені; приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в реєстрації прав власності; видає витяги з Реєстру прав або відмовляє у наданні таких витягів. У своїх діях реєстратор керується виключно чинним законодавством України (п.3.1. Положення).

Згідно з п.3.3. Положення, у реєстрації прав на нерухоме майно може бути відмовлено, якщо: заявлене право не є таким, що підлягає реєстрації відповідно до цього Положення; об'єкт нерухомого майна розташований на території, реєстрацію прав власності на якій здійснює інше БТІ; із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до цього Положення; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; заявлене право вже зареєстроване; не проведено інвентаризаційних робіт або вони проведені не тим БТІ, яке здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно; право власності на нерухоме майно виникло на підставі договорів відчуження, за наявності інформації про накладення арешту на відчуження об'єктів нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; право власності на нерухоме майно, що перебуває у податковій заставі, виникло без дотримання встановленого порядку відчуження; відчуження нерухомого майна відбулося без отримання витягу з Реєстру прав або строк його дії закінчився; при укладенні угод між юридичними особами, які нотаріально не посвідчені, не надано правовстановлювальний документ попереднього власника.

Відповідно до п.3.5. Положення, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред'явленим правовстановлювальним документам.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суди дійшли вірного висновку щодо обов'язку БТІ перевіряти наявність чи відсутність обтяжень під час вчинення дій щодо реєстрації майна, оскільки державний реєстратор зобов'язаний перевірити відповідність заявлених прав законодавству та поданим документам.

Проте, відповідач незважаючи на наявність ухвал Суворовського районного суду м.Одеси від 22.06.2005 року, від 04.08.2005 року, від 26.04.2006 року, прийняв рішення про реєстрацію права власності на спірний будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Як вбачається з копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 20.12.2008 року, запис №1 про обмеження стосовно спірного будинку АДРЕСА_1 було внесено у Єдиний реєстр заборон 24.06.2005 року о 10.02, тобто до проведення реєстрації права власності на цей будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

З урахуванням встановлених обставин справи та вищенаведених положень закону, колегія суддів вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій про протиправність рішення КП «Одеське МБТІ та РОН» про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: