Справа № 804/6137/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/800/59337/13

Вищий адміністративний суд України у складі: головуючого судді Бухтіярової І.О., суддів Костенка М.І., Приходько І.В.,

за участю секретаря судового засідання Єгорової І.В.,

представників позивача Патон О.О., Ткаченка С.В.,

представника відповідача Завгороднєвої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2013 року

у справі № 804/6137/13-а

за позовом публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі - позивач, ПАТ «ДМКД»)

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ у м. Дніпропетровську МГУ Міндоходів)

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ДМКД» звернулось у квітні 2013 року до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби (далі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську ДПС) № від 09.01.2013 року про зменшення ПАТ «ДМКД» від'ємного значення об'єкта оподаткування на прибуток по декларації за 1 півріччя 2012 року в розмірі 80 769 477,00 гривень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2013 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Відповідно до частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено процесуальне правонаступництво відповідача у справі шляхом заміни Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби її правонаступником Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питання достовірності визначення від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за податковою декларацією за 1 півріччя 2012 року, за результатами якої складено акт № 579/15-0/05393043 від 20.12.2012 року, яким встановлено порушення позивачем норм пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на прибуток за 1 півріччя 2012 року в сумі 80 769 477,00 гривень.

09.01.2013 року на підставі висновків, зазначених в акті перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за податковою декларацією за 1 півріччя 2012 року на суму 80 769 477,00 гривень. За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК України до пов'язаних осіб відносяться юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак: юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку.

Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти: а) володіння безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку: б) вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання в результаті: надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку; обіймання посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже обіймають одну чи декілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання; обіймання посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже обіймає одну чи декілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання; надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що перевіркою позивача було встановлено, що одним із засновників ПАТ «ДМКД», згідно установчих документів, є Корпорація «Індустріальна Спілка Донбасу», яка володіє 99,42% статутного фонду, тобто в розумінні пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК України позивач та названа корпорація є пов'язаними особами.

Відповідно до абз.2 пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК України, витрати, понесені у зв'язку з продажем (обміном) товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу (обміну).

Перелік витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, визначений п. 138.1 ст. 138 ПК України, та складається, у тому числі, з витрат операційної діяльності та інших витрат.

У підпункті 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України наведено наступний склад витрат операційної діяльності та інших витрат, що включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, витрати, які впливають на собівартість реалізованих товарів, наданих послуг, виконаних робіт, включаються до складу витрат при розрахунку об'єкта оподаткування одночасно з визнанням доходів від реалізації таких товарів (робіт, послуг) (п. 138.4 ст. 138 ПК України).

Таким чином, судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що при здійснені платником податку операцій з продажу/обміну товарів, виконання робіт, надання послуг з пов'язаними з таким платником особами, або за операціями з давальницькою сировиною всі витрати, понесені у зв'язку з такими операціями, не повинні перевищувати отримані від таких операцій доходи, тобто ці операції згідно законодавства не призводять до виникнення збитків у податковому обліку.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що з акту перевірки від 23.08.2012 року № 330/15-0/05393043 вбачається та не спростовується сторонами, що основним покупцем продукції ПАТ «ДМКД» в перевіряємому періоді є Корпорація «Індустріальна Спілка Донбасу».

Крім того, судами встановлено, що в бухгалтерському обліку позивача операції з вітчизняними покупцями по відвантаженню готової продукції на митній території України відображені наступним чином: Д-т рахунків 36 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» - К-т рахунків 70 класу 7 «Доходи», Д-т рахунків 70 класу 7 «Доходи» - К-т рахунку 641 «Розрахунки з податків (податок на додану вартість)».

Однак, судами зазначено, що поряд з вищезазначеним в ході проведення перевірки встановлено, що ПАТ «ДМКД» впродовж перевіряємого періоду реалізовує продукцію власного виробництва за цінами, нижчими за собівартість її виготовлення, в результаті чого відбувається зменшення такої складової власного капіталу, як активи (в розмірі собівартості продукції) та збільшення активів на суму грошових коштів отриманих від продажу продукції власного виробництва. Проведення такої діяльності призводить не до росту, а до зменшення власного капіталу на різницю між собівартістю виготовлення продукції та ціною її продажу, що було підтверджено відповідною документацією.

Так, судами встановлено, що згідно наданих до перевірки документів та регістрів бухгалтерського обліку за II квартал 2012 року встановлено здійснення ПАТ «ДМКД» реалізації продукції власного виробництва з отриманням збитків на загальну суму 80 769 477,00 гривень.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що визначення фінансового результату здійснено виходячи з різниці між вартістю реалізації та сумою витрат, що врахована ПАТ «ДМКД» у складі собівартості виготовлених та реалізованих товарів за податковим обліком (відображених у податковій звітності за II квартал), а саме: з даних журналів «Головна книга» за II квартал 2012 року здійснено співставлення рахунків 70101 «Дохід від реалізації по договорах комісії (квадратна заготовка) експорт», 70111 «Дохід від реалізації (квадратна заготовка)», 70112 «Дохід від реалізації (трубна заготовка)», 70113 «Дохід від реалізації (сортовий прокат)», 70114 «Дохід від реалізації (інша металопродукція)», 70135 «Дохід від реалізації (інша промислова продукція)», 70141 «Дохід від реалізації (інша продукція по договорах консигнації)», 70142 «Дохід від реалізації газети «Знамя Дзержинки» та рахунків 90101 «Дохід від реалізації по договорах комісії (квадратна заготовка) експорт», 90111 «Собівартість реалізованої продукції (квадратна заготовка)», 90112 «Собівартість реалізованої продукції (трубна заготовка)», 90113 «Собівартість реалізованої продукції (сортовий прокат)», 90114 «Собівартість реалізованої продукції (інша металопродукція)», 90135 «Собівартість реалізованої продукції (інша промислова продукція)», 90141 «Собівартість реалізованої продукції (інша продукція по договорах консигнації)», 90142 «Собівартість реалізованої продукції (газета «Знамя Дзержинки») та 90150 «Нерозподілена поставка загальновиробничих витрат при невиконанні нормативної потужності».

Також, судами встановлено, що нематеріальна складова вартості залишку готової продукції, що обраховувалась шляхом застосування механізму перерахунку, визначеного п. 5.9 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначалась у відповідних звітних періодах, що передують 01.04.2011 року (відповідно до положень п. 1 Підрозділу 4 Розділу XX, Розділ III ПК України положення Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» застосовується під час розрахунків з бюджетом починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені до 1 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим Кодексом).

Таким чином, судами вірно зазначено, що розрахунок матеріальної складової здійснено за алгоритмом, який був наданий в ході проведення планової перевірки та застосовувався на підприємстві.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що розрахунок матеріальної складової в обороті фактичних витрат на виробництво, який був наведений в додатку № 2.16 (І квартал 2011 року) до акту перевірки від 23.09.2011 року № 1471/08-02/2-05393043 «Про результати виїзної планової перевірки ПАТ «ДМКД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року складав 77,26%. Тому, в II кварталі 2012 року, період, що був охоплений поточною перевіркою, використано відсоток матеріальної складової в обороті фактичних витрат на виробництво в розмірі 77,26%, та відповідно, доля матеріальної складової в обороті фактичних витрат на виробництво реалізованої продукції за вказаний період складає 62 402 498,00 гривень, а саме (80 769 477,00 гривень - 77,26%).

Відповідно до положень п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу (п. 44.2 ст. 44 ПК України).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судами про обґрунтованість висновків відповідача про порушення ПАТ «ДМКД» абзацу другого пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Розділу III ПК України.

Отже, доводи касаційної скарги позивача стосовно дотримання підприємством норм пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Розділу III ПК України спростовуються викладеним вище.

Щодо посилань позивача на норми пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, то колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судом апеляційної інстанції, який зазначив наступне.

Відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1.4 ст. 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Судом апеляційної інстанції вірно зазначено та вбачається з матеріалів справи, що позивач не навів норм ПК України або інших нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини та суперечать вимогам, що містяться в пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК України щодо визначення у податковій звітності витрат за операціями з пов'язаними особами. Тобто, обставини, що мали місце при розгляді справи «Щокін проти України», у даному випадку відсутні.

Крім того, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що позивачем не наведено обставин, які свідчать про наявність різного офіційного тлумачення норм пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК України, що мало місце та враховано Європейським судом з прав людини при розгляді справи «Сєрков проти України».

Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що неоднакове тлумачення правової норми платником податків та контролюючим органом, що має місце при розгляді переважної кількості справ, не є достатньою умовою для застосування податковим органом та судами пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України.

Щодо доводів позивача про необґрунтованість використання в акті перевірки № 579/15-0/05393043 відомостей, зазначених у актах від 23.08.2012 року № 329/15-0/05393043, № 330/15-0/05393043 та від 23.09.2011 року № 1471/08-02/2-05393043, то колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судами попередніх інстанцій, які зазначили наступне.

Згідно з положеннями пп. 83.1.6 п. 83.1 ст. 83 ПК України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків, у тому числі, є інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Відповідно до п. 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року № 984 документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Також, нормами ПК України не передбачено обмежень щодо використання матеріалів актів перевірок, якщо винесені податкові повідомлення-рішення на їх підставі знаходяться у судовому оскарженні.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення від 09.01.2013 року № .

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які б могли б призвести до скасування оскаржуваних рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2013 року у справі № 804/6137/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова

Судді: М.І. Костенко

І.В. Приходько