Справа № 826/12067/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2015 р. м. Київ К/800/59131/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Вербицької О.В.

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Токарь А.В.,

від відповідача - Сказко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвайт"

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2014

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014

у справі № 826/12067/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвайт"

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014, відмовлено в задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Інвайт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 04.05.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 22.07.2014 №653/26-55-22-09/37701437, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог:

- пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток, що підлягає сплаті в бюджет, у розмірі 46951,00 грн., у тому числі: за ІІІ квартал 2011 року - 33151,00 грн., IV квартал 2011 року - 13800,00 грн.;

- п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет, у розмірі 812120,00 грн., у тому числі: за вересень 2011 року - 28827,00 грн., жовтень 2011 року - 12000,00 грн., січень 2012 року - 92953,00 грн., лютий 2012 року - 100000,00 грн., серпень 2012 року - 8333,00 грн., грудень 2013 року - 570007,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем 30.07.2014 прийнято спірні податкові повідомлення-рішення форми «Р»:

- №09, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 46 951,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 46 951,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 0,00 грн.;

- №09, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 218 350,00 грн., у тому числі за основним платежем - 812 120,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 406 230,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у ТОВ «Інвайт» не мало правових підстав для формування податкового кредиту та валових витрат за результатами господарських операцій з ТОВ «Сіятс», ПП «Ольвія-2003» та ТОВ «ТД «Альтаїр», оскільки позивачем не було доведено реальності здійснення господарської операції та факту отримання від контрагентів товарів, а також, враховуючи встановлену невідповідність первинних документів вимогам чинного законодавства.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом з тим, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Сіятс», ПП «Ольвія-2003», ТОВ «ТД «Альтаїр», в матеріалах справи наявні, зокрема: податкові накладні; видаткові накладні, сертифікати відповідності на товар, банківські виписки.

Щодо висновків суду про неналежне оформлення первинних документів, складених в ході господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами, колегією суддів слід зазначити, що окремі неточності у заповненні видаткових накладних, не впливають на реальність господарських операцій з поставки позивачу товарів та не є підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту та валових витрат.

Крім того, судам слід врахувати, що відсутність довіреностей на отримання товару не може бути беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі, щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

За наведених обставин, судам слід врахувати наведені вище обставини та з'ясувати характер та зміст спірних операцій, дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, наявність у підприємства основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять зміст відповідних операцій, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України.

При новому розгляді, слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального, процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвайт" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) О.В. Вербицька
(підпис) В.В. Кошіль