Справа № 161/17538/14-а,2-а/161/679/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 р. Справа № 876/11733/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2014 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити дії,-

встановив:

30.10.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку (надалі -УПФУ в м.Луцьку), в якому просить визнати неправомірними дії УПФУ в частині перерахунку їй пенсії виходячи з 80% від суми її заробітної плати та зобов'язати відповідача здійснити з 01 липня 2012 року перерахунок та виплату їй пенсії з розрахунку 90% від суми заробітної плати, у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та довідок прокуратури Волинської області від 19.10.2012 року за № 18/309, від 04.03.2014 року № 18/46 і виплатити різницю недоплаченої пенсії, починаючи з 01 липня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.08.2005 року їй призначено пенсію за вислугою років відповідно вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» із розрахунку 90 % заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» збільшено заробітну плату працівникам прокуратури, що, на думку позивача, є підставою для перерахунку їй пенсії. У жовтні 2014 року позивач звернулась до УПФУ в м.Луцьку з клопотанням здійснити перерахунок пенсії з розрахунку 90 % її заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області від 04.03.2014 року № 18/46. Однак, у задоволенні клопотання відповідачем було відмовлено, про що відповідач повідомив ОСОБА_1 листом від 23.10.2014 року № 437/О-01. Позивач вважає, що такі дії відповідача є неправомірними та просить позов задовольнити.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2014 р. позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м.Луцьку про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплати пенсії за вислугу років, виходячи з 90% від середнього заробітку.

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у відповідності до довідок прокуратури Волинської області № 18/309 від 19.10.2012 року та № 18/46 від 04.03.2014 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 11.03.2002 року), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, починаючи з 01.07.2012 року та з врахуванням виплачених сум.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався правовими нормами Закону України «Про прокуратуру» та виходив з того, що право позивачки на вирахування пенсії у розмірі 90% від її заробітної плати після прийняття ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, повинно залишатися незмінним. Відтак, при проведенні УПФУ у 2014 році перерахунку пенсії позивачу ОСОБА_1, обчислення нового розміру слід здійснювати з 90 % суми заробітної плати, а не 80%.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії чинною була редакція ч. 2 ст. 50 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачає призначення пенсії працівникам прокуратури в розмірі 80% від суми їхньої місячної заробітної плати, а не в розмірі 90%, як про це зазначає позивач.

Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що положення п. 2 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» регулюють порядок виплати пенсії, а не її розмір. Разом із цим, розмір пенсії позивача змінився, а не зменшився, у зв`язку із проведенням перерахунків, а не внаслідок прийняття зазначеного Закону України.

Положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» про перерахунок пенсії в редакції Закону України № 3668 не визнавалися незаконними чи неконституційними, перерахунок пенсії позивача здійснено на підставі чинних на момент такого перерахунку норм закону та волевиявлення пенсіонера. При цьому, застосування при перерахунку редакції Закону № 1789-ХІІ, яка втратила чинність, не є можливим в силу загального принципу дії нормативно-правових актів у часі. Таким чином, на переконання відповідача, відсутні законні підстави для проведення перерахунку пенсії позивача в розмірі 90% посадового окладу.

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у суді, не з'явились, про причини неявки не повідомили, а тому суд ухвалив у відповідності до ст. 41 КАС України розгляд справи здійснити у відсутність осіб, які беруть участь у справі та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи наступні обставини.

Так, позивач ОСОБА_1 працювала на посаді старшого прокурора прокуратури Волинської області і в листопаді 2012 року їй було здійснено перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

07.10.2014 року позивачем було подано заяву до УПФУ в м.Луцьку, в якій вона просила здійснити перерахунок пенсії з розрахунку 90 % її заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області від 04.03.2014 року № 18/46 (а.с 9). Позивач зазначає, що пенсію їй призначено з 01.08.2005 року, тобто до вступу в законну силу Закону № 3668-ІV, а тому перерахунок пенсії, виходячи з 80% заробітку, зроблено незаконно.

Однак, у задоволенні клопотання відповідачем було відмовлено, оскільки такий перерахунок суперечить нормам чинного законодавства, зокрема нормам Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (№3668-ІV), яким внесено зміни до ч.2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», про що відповідач повідомив ОСОБА_1 листом від 23.10.2014 року № 437/О-01 (а.с. 10).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступних правових норм.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ. Редакція зазначеної статті змінювалась.

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ).

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому дійшла такого правового висновку: внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону у часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Вищевикладена правова позиція суду апеляційної інстанції узгоджується із судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 10.12.2013 року).

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що право ОСОБА_1 на нарахування пенсії у розмірі 90% від її заробітної плати після прийняття Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, повинно залишатися незмінним. Відтак, при проведенні УПФУ в м. Луцьку у 2014 році перерахунку пенсії позивачу ОСОБА_1, обчислення нового розміру необхідно здійснювати з 90 % суми заробітної плати, а не 80%.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2014 р. по справі № 161/17538/14-а, 2-а/161/679/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

Р.Й. Коваль