Справа № 2а/1570/161/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Київ К/9991/19002/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Сіроша М.В.

Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2012 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2011 року по справі №2а/1570/161/2011 за позовом Спеціалізованого малого підприємства «Теплобуд» у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про скасування податкових повідомлень-рішень та визнання неправомірними дій по проведенню перевірки, -

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізоване мале підприємство «Теплобуд» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 09.06.2010 року, за яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 180012,00 гривень (120008,00 грн. за основним платежем, 60004,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), №/0 від 09.06.2010 року, за яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 222515,00 грн. (150010,00 грн. за основним платежем, 72505,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), №/0/1 від 20.09.2010 року, № /1/1 від 11.11.2010 року, від 08.12.2010 року № /1/2, № /2/3 за якими визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1445,90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та визнання неправомірними дій по проведенню перевірки.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2012 року у даній справі позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 09.06.2010 року, за яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 180012,00 грн. (120008,00 грн. за основним платежем, 60004,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 09.06.2010 року, за яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 222515,00 грн. (150010,00 грн. за основним платежем, 72505,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №/0/1 від 20.09.2010 року, №/1/1 від 11.11.2010 року, №/1/2 від 08.12.2010 року, за яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1445,90 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Малиновському районі міста Одеси було проведено виїзну позапланову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої встановлені порушення позивачем пп. 7.2.4 п.7.2 ст.7, пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР) та п.5.1 та пп. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України від 28.12.1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР).

На підставі висновків перевірки та процедури адміністративного оскарження прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов частково, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що всі необхідні первинні бухгалтерські документи є в наявності у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Крім того, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (пункт 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в матеріалах справи наявні всі необхідні первинні документи, які складені у відповідності до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, що підтверджують право позивача на податковий кредит у відповідний період, а саме - акти виконаних робіт, податкові накладні, розрахунки, платіжні документи та ін.

Жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договору публічного порядку, відповідачем не надано. На час укладання договору із позивачем, його контрагент був платником ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мав достатній об'єм правоздатності для укладення спірної угоди.

Доводи відповідача про нікчемність угоди, укладеної між позивачем та його контрагентом, судами попередніх інстанцій правомірно не прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такого факту.

Крім того, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2012 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2011 року по справі №2а/1570/161/2011 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Сірош М.В.
підпис Юрченко В.П.