Справа № 804/59/15
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 р. Справа № 804/59/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
при секретаріВербному Д.С.
представника позивача представника відповідача представника відповідача Кощеєва А.В. Копань А.В. Пець Г.Є.
05.01.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Тімор-Д» (далі - ТОВ «Тімор-Д», позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Західно-Донбаська ОДПІ або відповідач), в якому просить суд:
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріали справи свідчать, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Тімор-Д» зареєстроване як юридична особа 04.08.2010р. Павлоградським міським управлінням юстиції та з 05.08.2010р. взято на податковий облік в органах державної податкової служби.
Судом встановлено, що у період з 07.08.2014 р. по 13.08.2014 р. відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України старшим податковим ревізором-інспектором відділу податкового аудиту окремих платників управління податкового аудиту Західно-Донбаської ОДПІ Пець Г.Є. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Тімор-Д» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «Барилит Плюс», їх реальності та повноти відображення в обліку у період травень 2014 року та ТОВ «Таліс Плюс», їх реальності та повноти відображення в обліку у період червень 2014 року, за результатами якої складено акт №192/22-02/37172783 від 20.08.2014 року.
Перевіркою встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, а саме завищено розмір податкового кредиту на загальну суму 3022057 грн., в тому числі: травень 2014 року - 1762327,51 грн., червень 2014 року - 1259729,44 грн.
Надаючи оцінку операціям, які відображені в податковому обліку позивача, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Тімор-Д» (покупець) та ТОВ «Барилит Плюс» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/43-НП від 01.05.2014р., за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти (товар).
Сторонами підписано Акт приймання-передачі нафтопродуктів від 31.05.2014р.
ТОВ «Барилит Плюс» виписано на адресу позивача податкову накладну, сума ПДВ за якою включена позивачем до складу податкового кредиту відповідного періоду.
01.05.2014 року між ТОВ «Тімор-Д» (покупець) та ТОВ «Барилит Плюс» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/96-НП, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти (товар).
Сторонами підписано Акт приймання-передачі нафтопродуктів від 31.05.2014р.
ТОВ «Барилит Плюс» виписано на адресу позивача податкову накладну, сума ПДВ за якою включена позивачем до складу податкового кредиту відповідного періоду.
01.06.2014 року між ТОВ «Тімор-Д» (покупець) та ТОВ «Талис Плюс» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/06-40П, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти (товар).
Сторонами підписано Акт приймання-передачі нафтопродуктів від 30.06.2014р.
ТОВ «Талис Плюс» виписано на адресу позивача податкову накладну, сума ПДВ за якою включена позивачем до складу податкового кредиту відповідного періоду.
18.08.2010 року ТОВ «Тімор-Д» укладено з ВАТ «Дніпронафтопродукт» (зберігач) договір зберігання №1808/10-02, за умовами якого зберігач зобов'язаний примати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються поклажодавцем і повернути їх у схоронності за першою його вимогою.
01.10.2012 року ТОВ «Тімор-Д» укладено з ТОВ «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» (перевізник) договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №89, за умовами якого перевізник зобов'язується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж (нафтопродукти, вода для калібрування резервуарів АЗС) до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на отримання вантажу, а також здійснювати відкачування й зливання нафтопродуктів.
Сторонами укладено акти здачі-прийому виконаних робіт від 31.05.2014р. та від 30.06.2014р.
18.08.2010 року ТОВ «Тімор-Д» укладено з ВАТ «Дніпронафтопродукт» (перевізник) договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №1808/10-1, за умовами якого перевізник зобов'язується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на отримання вантажу, а також здійснювати відкачування й зливання нафтопродуктів.
Згідно Додаткової угоди від 30.12.2013р. строк дії наведеного договору продовжено до 31.12.2014р.
Сторонами укладено Протоколи узгодженої ціни від 31.05.2014р. та від 30.06.2014р. до договору №1808/10-02, акти приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2014р. та від 30.06.2014р.
01.11.2013 року ТОВ «Тімор-Д» було укладено з ТОВ «Днєпртрансойл» (перевізник) договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №1808/10-1, за умовами якого перевізник зобов'язується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на отримання вантажу, а також здійснювати відкачування й зливання нафтопродуктів.
Сторонами підписано акт приймання-передачі виконаних послуг від 31.05.2014р.
Також судом досліджені надані позивачем копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів від ПАТ «Дніпронафтопродукт», ТОВ «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс», ТОВ «Днепртрансойл».
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або третіми особами.
Тільки встановлення мети та факту порушення встановлено порядку оподаткування, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для висновку про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченим пунктом 201.11 ст.201 цього кодексу.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.
Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до п.2 ст.9 даного закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: «назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції».
Також належить враховувати вимоги «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Крім того, керуючись Листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
1. Рух активів у процесі здійснення господарської операції.
2. Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
3. Установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Слід зазначити, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
Так, згідно Розділу 6, укладених з постачальниками ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Таліс Плюс» договорів, покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту і зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008р.
В ході судового розгляду ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2015 року витребувано у ПАТ «Дніпронафтопродукт» документальне підтвердження господарських відносин із ТОВ «Тімор-Д» за період травень 2014 року та червень 2014 року, що визначають обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), кількість та об'єм товарно-матеріальних цінностей, які передаються на зберігання, ціну за надані послуги тощо, а також витребувано у ПАТ «Дніпронафтопродукт» документальне підтвердження виконання в даних господарських відносинах вимог Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155.
Зазначена ухвала суду отримана ПАТ «Дніпронафтопродукт» 06.02.2015 року, про що свідчать матеріали справи, проте вимоги ухвалу суду не виконані, документи, що визначають обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), кількість та об'єм товарно-матеріальних цінностей, які передаються на зберігання, ціну за надані ПАТ «Дніпронафтопродукт» послуги не надані, отже реальність виконання зобов'язань з приймання від ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Таліс Плюс» та зберігання нафтопродуктів не встановлена.
Також умовами укладених з наведеними контрагентами-перевізниками договорів передбачено, що перевізник зобов'язується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на отримання вантажу, а також здійснювати відкачування й зливання нафтопродуктів, проте ТОВ «Тімор-Д» не було надано документів, що підтверджують право залучених перевізників від імені ТОВ «Тімор-Д» отримувати та передавати вантаж за договорами поставки нафтопродуктів.
Крім того, з матеріалів справи слідує, що у провадженні СВ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження на ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.205, ч.3 ст.212 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Дніпропетровської області та м. Києва функціонує група осіб, які організували злочинну схему, направлену на мінімізацію податкових зобов'язань та розкрадання бюджетних коштів за рахунок відображення в бухгалтерському обліку платників податків реального сектору економіки господарських операцій з підприємствами, що мають ознаки фіктивності та які підконтрольні вказаній групі осіб. Вказані особи протягом березня-серпня 2014 року організували придбання ряду суб'єктів господарської діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, серед яких ТОВ «Талис Плюс». У ході судового розслідування встановлено, що службові особи ТОВ «ТД «Шеф», ТОВ «Швейцарський центр освіти «Майстерс», ТОВ «Талис Плюс» не мають відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності вказаних підприємств та зареєстрували їх за грошову винагороду. Отримано вирок суду, згідно якого службових осіб ТОВ «ТД «Шеф» засуджено за ч.1 ст.205, ч.1 ст.358 КК України. ТОВ «Швейцарський центр освіти «Майстерс» назаконно сформований податкових кредит від ТОВ «ТД «Шеф» у розмірі 1,1 млрд. грн.., повністю перепродано ТОВ «Талис Плюс». Засновник, директор та головний бухгалтер ТОВ «Талис Плюс» зосереджені в одній особі - ОСОБА_7 В подальшому послугами з незаконного формування податкового кредиту, які надавало ТОВ «Талис Плюс», скористались службові особи ТОВ «Тімор-Д».
Наведені обставини та встановлені факти підтверджують відсутність можливості контрагентів позивача ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Таліс Плюс» зі свого боку виконувати умови укладених договорів, що свідчить про реальну відсутність господарських операції між ТОВ «Тімор-Д» та ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Таліс Плюс», натомість договори укладені з метою отримання податкової вигоди.
Суд звертає увагу, що за відсутності факту придбання послуг або в разі якщо придбані послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
З огляду на те, що позовні вимоги в даному випадку є майновими, отже позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 4872,00 грн., що становить 4 розміри мінімальної заробітної плати, а сплатив лише 669,90 грн., тому суд стягує з позивача 4202,10 грн. (4872,00 грн. - 669,90 грн.).
Керуючись ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2015 року

Суддя Р.З. Голобутовський