Справа № 343/417/14-а,2-а/0343/58/14
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 р. Справа № 876/9022/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2014 року по справі № 343/417/14-а, 2-а/0343/58/14 за позовом ОСОБА_1 до Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

12.02.2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, яким просила визнати протиправним та скасувати рішення Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 21 травня 2013 року №333-12/2013; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 3000 грн..

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено частково: визнано незаконним та скасовано рішення Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області №333-12/2013 від 21 травня 2013 року «Про відміну Державного акта на право власності на земельну ділянку». В решті позову відмовлено.

ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції оскаржила в частині відмови в задоволенні позову, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі покликається на те, що дії Оболонської сільської ради завдали їй великих страждань, значно погіршили стан здоров'я, внаслідок чого вимушена була постійно приймати лікарства і періодично проходити курси лікування, на що потрібні немалі кошти.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 21.05.2013 року Оболонською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області прийнято рішення № 333-12/2013 «Про відміну Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку», відповідно до якого сільська рада вирішила відмінити рішення сесії цієї ж ради від 18.07.2002 року «Про передачу земель у приватну власність» в частині передачі у власність земельної ділянки, площею 0,1839 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в прибережно-захисній смузі потічка, гр. ОСОБА_1 з метою скасування державного акту на право приватної власності серії ІФ № 043872 від 13.08.2004 року (а.с.23).

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як встановлено п.4 рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009, до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

В абзацах п'ятому-шостому пункту 5 Рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що оскаржуване рішення Оболонської сільської ради Долинського району Іван-Франківської області від 18.07.2002 року «Про передачу земель у приватну власність», яким позивачу надано в тому числі і спірну земельну ділянку, є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання - отриманням позивачкою державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому воно не може бути в подальшому скасоване органом місцевого самоврядування.

Щодо вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що в її задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження даної вимоги, зокрема не вказано, які саме моральні страждання вона пережила, в чому вони проявилися, їх характер і тривалість та причинно-наслідковий зв'язок з оскаржуваним рішенням.

При цьому, долучена позивачем до матеріалів справи довідка № 9, видана Долинською ЦРЛ 10.02.2014 року, підтверджує тільки факт її лікування в даному закладі від гіпертонічної хвороби та дисциркуляторної гіпертонічної енцефалопатії, однак не підтверджує існування причинно-наслідкового зв'язку між вказаними захворюваннями та оскаржуваним рішенням сільської ради.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2014 року по справі № 343/417/14-а, 2-а/0343/58/14- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич