Справа № 804/17832/14
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Юркова Е.О.
при секретарі - Шпота Я.С.
за участю: представник позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в якому позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити.
Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення, що ґрунтуються на висновках, викладених в акті перевірки від 21.05.2014 року № 1452/173-21/НОМЕР_1 та зазначив, що перевіркою вставлено порушення норм Податкового кодексу України у перевіряємому періоді, а саме: заниження оподатковуваного доходу на 124 598,19 грн. за рахунок не включення до складу валових доходів грошових коштів, отриманих на розрахунковий рахунок у вигляді доходів за товари та завищення валових витрат на загальну суму 112 500 грн., що склалось через включення витрат на виконання робіт та придбання послуг, що документально не підтверджені (не надані акти виконаних робіт (послуг), не підтверджено платіжними документами) та не доведено, що вони пов'язані з отриманням доходу за відповідні періоди та, як наслідок, заниження ЕСВ, що нараховується на суму чистого оподаткованого доходу. Сформовані висновки відповідають фактичним обставинам справи, отже підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявності підстав для його задоволення.
Згідно акту документальної планової виїзної перевірки від 21.05.2014 року № 1452/173-21/НОМЕР_1 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_2 або позивач) була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності 03.07.2008р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та перебувала на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі за текстом - ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська або відповідач) з 04.07.2008р.
Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, 17.07.2014р. внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська у період з 18.04.2014р. по 21.05.2014р. на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України та відповідно наказу №277 від 31.03.2014р. та затвердженого плану-графіка була проведена документальна планова перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.
Вказаною перевіркою встановлені порушення:
2. п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201, п.203.1, п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України, встановлено заниження ПДВ всього на суму 43 171 грн., у тому числі: липень 2011 року - 7 361 грн.; вересень 2011 року - 333 грн.; червень 2012 року - 880 грн.; липень 2012 року - 723 грн.; вересень 2013 року - 889 грн.; листопад 2013 року - 32 985 грн.
3. п.п.2 п.1, п.3 ст.7 розділу ІІІ Порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску. Розмір єдиного внеску, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок на загальну суму 56 758,23 грн., у тому числі по наступним податковим періодам: 2011 рік - 23 095,28 грн.; 2012 рік - 1 268,70 грн.; 2013 рік 32 394,25 грн.
4. п.п.177.5.1 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок з доходів фізичних осіб за 2013 рік на 549,21 грн.
5. п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, п. Порядку №1025, п.3 Порядку №481 в частині не належного ведення Книги обліку доходів та витрат у період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.
6. п.51.1 ст.51, абз. б п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, розділ 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум отриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 23.12.2010р. №1020.
7. п.п.163.1.1. п.163.1 ст.163, п.п.164.2.1 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок з доходів осіб на 124,88 грн.
8. п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України в частині ненадання відомості нарахування заробітної плати.
9. абз.4 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині ненадання податкової звітності з єдиного соціального внеску за 2011 та 2013 роки.
За результатами перевірки податковим органом був складений акт від 21.05.2014 року № 1452/173-21/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.».
На підставі Акту перевірки ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська було прийнято:
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.
Розділом ІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряє мого періоду та виникнення спірних правовідносин) - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, на підтвердження включення сум коштів до складу витрат та сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:
- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Згідно акту перевірки, перевіркою правильності визначення валових витрат, відображених у декларації про доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеним в ході перевірки, встановлено завищення валових витрат на загальну суму 112 500 грн., в тому числі: 2011 рік - 43 753 грн.; 2013 рік - 68 743 грн.
Так, між ФОП ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) 01.02.2011р. було укладено договір про відповідальне зберігання №12, за умовами якого виконавець надає замовнику в оренду для складу та зберігання матеріальних цінностей. Вартість послуг зберігання складає 3500 грн. щомісяця.
Актом прийому-передачі виконаних робіт №12 від 20.12.2011р. засвідчено факт надання послуг по відповідальному зберіганню та відвантаженню матеріалів.
За фактом виконання умов укладеного договору замовником були сплачені надані послуги, про що свідчать виписані квитанції до прибуткового касового ордера від 08.03.2011р., 04.04.2011р., 05.02.2011р., 02.05.2011р., 01.06.2011р., 03.07.2011р., 04.08.2011р., 05.09.2011р., 08.10.2011р., 04.11.2011р., 02.12.2011р. на загальну суму 40 650,00 грн. (без ПДВ).
01.01.2012р. між ФОП ОСОБА_2 (суборендар) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір суборенди, предметом якого є передача у тимчасове володіння та користування приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Суборендар сплачує орендну плату в розмірі 1200 грн. за кожен фактичний місяць оренди згідно актів, які виставляються орендарем.
Актами прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 за 2013 рік підтверджено виконання умов укладеного договору суборенди.
За фактом виконання умов укладеного договору суборендарем були сплачені надані послуги, про що свідчать виписані квитанції до прибуткового касового ордера, копії яких наявні в матеріалах справи.
Також 05.01.2013р. між ФОП ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір на переробку давальницької сировини, предметом якого є зобов'язання виконати роботи з обробки та переробки давальницької вировини у готову продукцію. Результатом виконаних робіт за договором є будівельні та оздоблювальні матеріали (вироби з оцинкованого металу, водостійкі приладдя тощо).
На виконання умов договору сторонами укладено Акт передачі виконаних робіт №12/3 від 31.12.2013р. на загальну суму 33 000 грн. (без ПДВ).
За фактом виконання умов укладеного договору ФОП ОСОБА_2 були сплачені надані послуги, про що свідчать виписані квитанції до прибуткового касового ордера на загальну суму 63 600 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.
Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 (покупець) та ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» (постачальник) 01.01.2011р. було укладено договір поставки товарів №4, за умовами якого постачальник передає у власність покупця товари, найменування, одиниці виміру, кількість, асортимент та ціна якого визначається в видаткових накладних. Умови поставки визначається вимогами Інкотермс 2000.
На виконання умов договору ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» вписано видаткові накладні на товар: ПСВС рассев марка 400, полистирол.
Розрахунок між сторонами було здійснено у безготівковій формі, що підтверджено копія платіжних доручень, які наявні в матеріалах справи.
За фактом виконання умов укладеної угоди ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» виписано на адресу позивача податкові накладні.
Слід зазначити, що перевіркою не виявлено взаємовідносин із суб'єктами господарювання, які припинили діяльність на підставі рішення суду, або договори, первинні чи інші документи яких визнано судом недійсними (які мають ознаки фіктивності), тощо, про що свідчить акт перевірки від 21.05.2014 року № 1452/173-21/НОМЕР_1.
Перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р. встановлено заниження податкових зобов'язань на 41 401 грн., в тому числі:
за липень 2011 року - 7 360,48 грн. (по ТОВ «КТД Груп»); вересень 2011 року - 333,4 грн. (ТОВ ВКФ «СМУ-7»); липень 2012 року - 722,66 грн. (ТОВ «Оберег Плюс»); листопад 2013 року - 32 985 грн. ( в т.ч. по КП «ЖЕП №22» ДМР - 1120,80 грн., ПП БК «ЮВАІ» - 31 863,84 грн.).
Зазначена помилка підтверджена листом ТОВ «КТД Груп» №29/07 від 29.07.2011р., також зазначено прохання вказане призначення платежу вважати недійсним та замінити на оплату товарів згідно рахунків 28 від 21.06.2011р., №30 від 13.06.2011р., №29 від 17.06.2011р...
З наведеного вбачається, що між позивачем та ТОВ «КТД Груп» у липні 2011 року фінансово-господарських взаємовідносин не відбувалось, що виключає підстави для декларації ФОП ОСОБА_2 ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «КТД Груп» у липні 2011 року.
Також, у травні та червні 2012 року між позивачем та ТОВ «Оберег Плюс» відбувались фінансово-господарські взаємовідносини на загальну суму 4 336 грн. (з ПДВ), проте податковий кредит «Оберег Плюс» був зарахований у липні 2012 року із відображенням в декларації за липень 2012 року дати поставки - 30.05.2012р. та 30.06.2012р.
Однак, листом № 5 від 12.01.2015р. підприємство ТОВ «Оберег Плюс» повідомляє, що це був їх подат ковий кредит за травень та червень 2012р. отриманий своєчасно, тобто, у вказаних мі сяцях, але вони його задекларували лише у липн І2012р. Також, вони вказали дати пе рвинної події ціх господарських операцій: травень та червень2012року.
З наведеного вбачається, що між позивачем та ТОВ «Оберег Плюс» у липні 2012 року фінансово-господарських взаємовідносин не відбувалось, що виключає підстави для декларації ФОП ОСОБА_2 ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Оберег Плюс» у липні 2012 року.
Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 (підрядник) та КП «ЖЕП №22» ДМР (замовник) було укладено договір №26/11 від 26.11.2013р., за умовами якого підрядник доручає, а підрядник зобов'язується надати послуги з проведення поточного ремонту покрівлі за адресою: АДРЕСА_1. Передумовою укладення зазначеного договору було встановлення дефекту покрівлі, що зафіксовано Дефектним актом на виконання поточний ремонту будівлі, що експлуатується, затвердженого начальником КП «ЖЕП №22» ДМР.
На виконання умов договору сторонами складено Довідка вартості виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2013 року, договірна ціна на поточний ремонт, підсумкова відомість ресурсів, розрахунок видатків до кошторису на поточний ремонт.
Актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року підтверджено виконання обумовлених договором робіт.
Також у липні 2013 року між ФОП ОСОБА_2 (продавець) та ПП Будфівельна компанія «Юваі» відбувались фінансово-господарські взаємовідносини з приводу продажу товару (ґрунтовка вододісперсійна, дисперсія поліваінілацетатна, розчин готовий оздоблювальний, краска емаль, цвяхі, сталь листова, пропан бутан технічний, суміш бетона готова, метало черепиця тощо) на загальну суму ПДВ 31 863,84 грн.
Представником позивача в судовому засіданні було пояснено, що податкова декларація за листопад 2013 року не була надана своєчасно та цей період був уточнений у податковій декларації за квітень 2014 року, проте листом ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська (бланк №0005183) визнана недійсною.
Також, з копії наданого реєстру виданих та отриманих податкових накладних за квітень 2014 року вбачається декларування позивачем взаємовідносин із ПП Будфівельна компанія «Юваі» за період листопад 2013 року.
Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р. встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 1769 грн., у тому числі: червень 2012 року - 880 грн., вересень 2013 року - 889 грн.
Судом встановлено, що у червні 2012 року між позивачем та ТОВ «Діск-С» відбувались фінансово-господарські взаємовідносини з приводу придбання позивачем пінопласту на загальну суму 5 280 грн. (з ПДВ), про що свідчать оформлені видаткова та податкова накладні.
Також реальність фінансово-господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «Діск-С» підтверджена листом останнього №14/01 від 14.01.2015р., з якого вбачається, що у податковій звітності (додатку до декларації за період 06.2012р.) ФОП ОСОБА_2 була зарахована як «неплатник», що можливо спричини розбіжності у співставленні податкового кредиту та зобов'язань.
Отже, ФОП ОСОБА_2 правомірно включено до складу податкового кредиту суми сплаченого ПДВ по операціям з ТОВ «Діск-С» за період червень 2012 року.
Також судом встановлено, що у серпні 2013 року між позивачем та ТОВ «Авіста і К» відбувались фінансово-господарські взаємовідносини з приводу придбання позивачем листів оцинкованих на загальну суму 60 155,84 грн. (з ПДВ), про що свідчить оформлена за фактом виконання умов договору податкова накладна №103 від 30.08.2013р.
10.09.2013р. ФОП ОСОБА_2 було перераховано грошову суму у розмірі 29 064,66 грн. в рахунок оплати придбаного товару, відповідно до виписаної 30.08.2013р. накладної, що підтверджено платіжним дорученням №72 та актом звіряння взаємних розрахунків між ТОВ «Авіста і К» та ФОП ОСОБА_2 від 30.09.2013р.
Отже, ФОП ОСОБА_2 правомірно включено до складу податкового кредиту суми сплаченого ПДВ по операціям з ТОВ «Авіста і К» за період вересень 2013 року.
Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповід альність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до п.п. 138.8.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.
Слід зазначити, що норми Податкового кодексу України в якості підстави для не включення до складу валових витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).
Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) - у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно із ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановлений законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). До оспорюваних правочинів належить зокрема фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином (фіктивний правочин). Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.12.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини. спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.
Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.
Відповідачем не доведено, а судом не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.
Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.
При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення господарських правовідносин контрагенти позивача були зареєстрованими як юридичні особи у встановленому законом порядку.
Враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій та понесених витрат, з огляду на взаємопов'язаність визначених актом перевірки порушень і, як наслідок, грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та зі сплати єдиного внеску, відповідачем не доведено порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4, п.п.177.5.1 п.177.5 ст.177, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності всього на 19 238,94 грн.; п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201, п.203.1, п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України, встановлено заниження ПДВ всього на суму 43 144 грн. та п.п.2 п.1, п.3 ст.7 розділу ІІІ Порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску. Розмір єдиного внеску, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок на загальну суму 56 758,23 грн.
В судовому засіданні був повністю доведений представниками позивача факт вчинення господарських операцій, підтверджено та аргументовано доцільність понесених витрат, що відбувалось з метою провадження господарської діяльності.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень в повній мірі не довів правомірність своїх дій та рішень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.
Копію постанови направити сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови викладений протягом п'яти днів.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков