Справа № 344/15294/14-а
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/76/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Гупан Х.М.,

представника позивача Леника Ю.М.

представника відповідача Кошик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ТзОВ "Екокомбуд" до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду звернулось ТзОВ "Екокомбуд" з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання дій неправомірними. В позові вказано, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :25:009:0159 по вулиці Чорновола, 161а у м. Івано-Франківську, цільове призначення якої житлова громадська забудова, яка призначена для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Однак відповідачем відмовлено позивачеві у наданні відповідних містобудівних умов та обмежень. Позивач вважає дії відповідача незаконними та просив зобов`язати відповідача надати відповідні містобудівні умови.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, вказаних в позові, а також надав суду пояснення про те, що суміжні земельні ділянки використовуються для багатоквартирного будівництва, новий генеральний план передбачатиме віднесення спірної земельної ділянки до багатоквартирного будівництва.

В судовому засіданні представник відповідача не визнав позов, просив в його задоволенні відмовити та надав суду пояснення про те, що відповідач діяв в межах повноважень, у наданні містобудівних умов було відмовлено у зв`язку не відповідністю намірів забудови до генерального плану від 2001 р., який також складає містобудівну документацію, відповідно до якого спірна земельна ділянка відноситься до території складів та баз; у разі затвердження генплану на спірна територія буде використовуватись для багатоквартирного будівництва.

Судом встановлено наступні обставини.

10/07/2014 р. позивачеві видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :25:009:0159 по вулиці Чорновола, 161а у м. Івано-Франківську, цільове призначення якої житлова громадська забудова, яка призначена для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

10/07/2014 р. позвиачеві було надано витяг №24086552 про державну реєстрацію його права на спірну земельну ділянку, цільове призначення якої житлова громадська забудова, яка призначена для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

19/09/2014 р. Департамент містобудування та архітектури Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради повідомив позивача про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови спірної земельної ділянки у зв`язку з невідповідністю намірів забудови генеральному плану м. Івано-Франківська.

Відповідно до п. 3 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Отже, орган місцевого самоврядування, який затверджує генеральний план міста Івано-Франківська вже вирішив питання цільового використання спірної земельної ділянки. Однак позивачу відмовлено у наданні містобудівних умов та обмежень щодо її використання.

Відповідно до п. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до рішення ЄСПЛ в справі "EAST/WEST ALLIANCE LIMITED" ПРОТИ УКРАЇНИ" (Заява № 19336/04) згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

В п. 167 вказаного рішення зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Відповідно до п. 168 зазначеного рішення ЄСПЛ будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Таким чином, визначення органом місцевого самоврядування позивачеві цільового використання земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку та ненадання йому містобудівних умов та обмежень, на підставі яких і реалізується цільове використання земельної ділянки, однозначно є порушенням права позивача на мирне володіння його власністю, що полягає у перешкоджанні у цільовому використанні земельної ділянки.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, повторне зобов`язання відповідача розглянути питання щодо надання позивачеві містобудівних умов та обмежень не вирішить спору, оскільки відповідач раніше вже відмовив позивачу у наданні містобудівних умов, а тому такий спосіб захисту права не вирішить спору та не усуне перешкоди у цільовому користуванні земельною ділянкою. В судовому засіданні представник відповідача надав суду пояснення про те, що містобудівні умови та обмеження не видані позивачеві, оскільки в діючому генеральному плані спірну територію передбачалось використовувати для складських приміщень, однак на даний час розробляється генеральний план, в якому спірну територію пропонується віднести до громадської багатоквартирної забудови.

Таким чином, позитивним зобов`язанням держави в цьому спорі є своєчасне затвердження генерального плану, містобудівної документації, які б не порушували право позивача щодо цільового використання належної йому земельної ділянки.

Негативним зобов`язанням держави є утримання від дій, які можуть порушити право позивача щодо цільового використання належної йому земельної ділянки, в тому числі і відмова від надання містобудівних умов та обмежень.

Відповідно до п. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до п. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, судом встановлено, що відмова відповідача у наданні містобудівних умов та обмежень порушує право позивача щодо цільового використання належної йому земельної ділянки, тобто є необґрунтованою, непропорційною, ухвалена із порушенням позитивних та негативних зобов`язань держави, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає до задоволення.

Відповідно до зазначеного суд, -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити;

визнати протиправними дії Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо відмови ТзОВ "Екокомбуд" у наданні містобудівних умов та обмежень для будівництва багатоквартирних житлових будинків на земельній ділянці з кадастровим номером :25:009:0159;

зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надати ТзОВ "Екокомбуд" містобудівні умови та обмеження для будівництва багатоквартирних житлових будинків на земельну ділянку з кадастровим номером :25:009:0159 по вулиці Чорновола, 161а у м. Івано-Франківську.

Постанову може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Бородовський С.О.