Справа № 199/10234/13-а
Суддя: Якименко Л. Г.
Дата ухвалення: 2013-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

06.11.2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради визнання неправомірними дій та зобов'язання провести перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання противоправними дій суб'єкта владних повноважень в частині нарахування та виплати одноразової допомоги на оздоровлення та стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2013 рік.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії, інвалід другої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 31.01.2011 року. Відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - інвалідам 1 та 2 груп - п'ять мінімальних заробітних плат. Проте, за 2013 роках він отримав зазначену допомогу 120 грн., що нижче, аніж передбачено законом. У зв'язку з цим позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування, виплати щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2013 рік та стягнути з відповідача на його користь недоплачену щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за 2013 рік в сумі 5735,00 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, просив справу слухати в порядку письмового провадження у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, просив справу слухати у його відсутності, проти позову заперечував та просив у позові відмовити.

Відповідно до ст. 122 КАС України, суд вважає розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії, інвалід другої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 31.01.2011 року.

Виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за 2013 року здійснено відповідачем розмірі 120,00 грн..

Відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат.

Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005 встановлено конкретні розміри для осіб, віднесених до категорії І інвалідів І групи - 120,00 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року за № 3-рп/2012, дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України №107-VІ від 28.12.2007 року "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 48 Закону викладено в наступній редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Вказаний закон набрав чинності з 01 січня 2008 року. Рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22.05.2008 року визнано неконституційним, зокрема, п. 28 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" від 28.12.2007 року щодо викладення положень ст. 48 Закону в новій редакції, а отже поновила свою дію первісна редакція ст. 48 Закону, яка діяла до внесення цих змін. В подальшому зміни у вказану норму не вносились, її дія не зупинялась.

Однак, відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» № 5515-ІV від 06.12.2012 року, встановлено, що у 2013 році норми і положення ст. 48 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Проте, з 22 травня 2008 року по 2013 рік включно нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України щодо встановлення розмірів виплат щорічної допомоги на оздоровлення особам, визначеним Законом, не приймалися.

Отже, відповідно до абз. 4 ч. 4, ч. 7 ст. 48 Закону в редакції, відновленої згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії повинна виплачуватися у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Застосування ж відповідачем положень Постанови КМУ при нарахуванні щорічної допомоги на оздоровлення є неправомірним, оскільки, по-перше, зазначена Постанова КМУ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, суперечить положенням ст. 48 Закону, а по-друге, зазначену Постанову КМУ не можна розглядати як нормативно-правовий акт, направлений на реалізацію вищезазначених положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», оскільки її було прийнято у 2005 році і не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до п.п. 2, 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 936 від 20.09.2005 року, розпорядниками коштів за ст. 48 Закону є управління праці та соціального захист у населення по місцю реєстрації громадян.

Таким чином,суд приходить до висновку, що у 2013 році при нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач повинен був керуватися приписами ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відсутність грошових коштів на виплату допомоги на оздоровлення в даному випадку не позбавляє позивача, як особу, що має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, права на отримання цієї допомоги. Закон не обмежує таке право наявністю фінансування.

Враховуючи те, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу допомоги на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат та поклала виконання цього обов'язку на органи соціального захисту населення за місцем проживання позивача, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причин.

На підставі викладеного, розмір нарахованої відповідачем доплати вказаної у довідці не відповідає кратному розміру мінімальної заробітної плати, а тому вимога про її нарахування та виплату в розмірі, визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підлягає задоволенню за 2013 рік.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача недоплаченої одноразової щорічної допомоги на оздоровлення суд вважає відмовити, оскільки Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради не є розпорядником бюджетних коштів, і виплата допомоги відноситься виключно до компетенції суб'єкту владних повноважень.

Витрати по справі суд вважає віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 9, 71, 122, 158, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради визнання неправомірними дій та зобов'язання провести перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпропетровську ради в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік у меншому розмірі, аніж передбаченому ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпропетровську ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі, передбаченому ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням різниці, яка вже була виплачена за 2013 рік.

В іншій частині позову відмовити.

Витрати по справі віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Суддя: