Справа № 2а/0612/10478/11
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ К/800/28693/13

колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Заїки М.М., Пасічник С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 3, а тому відповідно до положень статей 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) має право на отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер у розмірі двох мінімальних заробітних плат та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком. В зв'язку з тим, що зазначені виплати були проведені у меншому розмірі, позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області із заявою про перерахунок призначеної пенсії, але відповідач листом від 30 листопада 2011 року відмовив у цьому. Просила визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області щодо відмови в перерахунку виплат, передбачених статтями 39, 51 Закону № 796-XII; зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статей 39, 51 Закону № 796-XII за період з 1 травня по 31 жовтня 2011 року.

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 21 грудня

2012 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області щодо ненарахування та невиплати позивачу підвищення до пенсії та додаткової пенсії в розмірах, встановлених статтями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області перерахувати та виплатити підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення передбаченого частиною другою статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік» та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, особі, віднесеної до категорії 3, передбаченої частиною другою статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період із 1 травня 2011 року по

22 липня 2011 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 травня

2013 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області залишено без задоволення, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2012 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області, судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм чинного матеріального законодавства, що призвело до неправильного вирішення даного спору, відповідач просить скасувати постановлені судові рішення та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено, що позивач має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 3, та є непрацюючим пенсіонером, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Відповідно до частини другої статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 3, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.

В порушення наведеної норми відповідач виплачував доплату до пенсії і додаткову пенсію відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тобто у меншому розмірі ніж це передбачено статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Беручи до уваги, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу в порівняні з вищезазначеною Постановою Кабінету Міністрів України, а тому відповідач неправомірно виплачував доплату до пенсії і додаткову пенсію в меншому розмірі ніж це передбачено статтями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VІ доповнений пункт 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким визначено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнята постанова «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 6 липня 2011 року №745, яка набрала законної сили 23 липня 2011 року.

Таким чином, відповідно до вимог вищенаведених нормативних актів, з 23 липня 2011 року виплата підвищення до пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється в розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745.

Відповідно до статті 19 Конституції України суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі та в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, про те, що вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії, передбаченої статтею 51 Закону № 796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за віком, який відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, тобто Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік за період з 1 травня по 22 липня 2011 року.

Положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування розміру мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки, викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Юрченко В.В.

Судді Заїка М.М.

Пасічник С.С.