Справа № 2а-800/10/0670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/9991/40119/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Блажівської Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Лугинської міжрайонної державної податкової інспекції на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 09.03.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011 у справі № 2а-800/10/0670

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Олевському районі

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2010 року Підприємцем до суду заявлений позов про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції від 22.01.2010 № /0, яким позивачеві донараховано суму основного податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 113 805,64 грн. за порушення вимог Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок громадян".

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

При цьому державний податковий орган обґрунтовує касаційну скаргу тим, що позивачем безпідставно включено до складу валових витрат суми з придбання інформаційно - консультативних послуг, перекладацьких та посередницьких послуг, оскільки вони, на думку контролюючого органу є витратами на проведення передпродажних та рекламних заходів, та були оплачені готівковими коштами, а отже у відповідності до пп. 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства" не включаються до складу витрат платника податку.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена виїзна планова перевірка Підприємця з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 28.09.2007 по 30.09.2007, за підсумками якої складено акт від 28.12.2009 № 5652/17 та встановлено порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", пп. "а" п. 1 ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", пп. 5.4.4, пп. 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства", які полягали у безпідставному включенні до валових витрат готівки, витраченої на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів, що продаються. При цьому до витрат на проведення таких передпродажних та рекламних заходів податковим органом віднесено суми з придбання інформаційно - консультативних, перекладацьких, посередницьких послуг та інформаційно-консультаційних послуг в сфері бухгалтерського обліку, що надані позивачу його контрагентами. Вказані порушення, на думку контролюючого органу, призвели до заниження Підприємцем оподатковуваного доходу на загальну суму 758 704,2 грн. та, відповідно, до несплати податку з доходів фізичних осіб у сумі 113 805,64 грн.

На підставі акта перевірки та вказаних висновків Державна податкова інспекція прийняла оспорюване податкове повідомлення-рішення.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємства" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку,

Крім того, пп. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону № 334/94-ВР встановлено, що до складу валових витрат платника податку включаються витрати на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку, проте, ч. 2 пп. 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 встановлено, що до складу витрат платника податку не включається готівка, витрачена на зазначені вище цілі.

Отже, за своїм змістом наведені норми Закону № 334/94-ВР передбачають як підставу для невключення до валових витрат випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів та використання у господарській діяльності придбаних товарів (послуг).

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи 01.01.2009 та 01.06.2009 між позивачем та його контрагентами (ПП ОСОБА_5, ПП ОСОБА_6.) були укладені договори про надання інформаційно - консультативних, перекладацьких, посередницьких послуг.

Судами попередніх інстанції було досліджено первинні документи на виконання договорів про надання зазначених послуг та встановлено належне виконання вказаних договорів та використання отриманих послуг позивачем у власній господарській діяльності, оскільки самі послуги відповідають напрямкам діяльності позивача та спрямовані на збільшення доходу Підприємця.

Належне виконання зазначених договорів підтверджується належно оформленими первинними документами, зокрема, договорами, актами здачі-прийняття виконаних робіт та квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, повинен забезпечити фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, які мають містити визначені Законом обов'язкові реквізити.

Відповідно до п. 2.7 Положення № 88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади.

Законодавчо встановлений мінімум обов'язкових реквізитів, встановлених ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенням № 88 - назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи вище зазначені норми, судами попередніх інстанцій встановлено, що первинні документи, якими оформлено господарські операції з придбання послуг у контрагентів, зокрема акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) складені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містять всі обов'язкові реквізити.

Крім того, судом першої інстанції цілком правомірно зазначено, що отримані позивачем інформаційно-консультаційні, перекладацькі, посередницькі послуги (пошук клієнтів, переговори, укладення контрактів, надання транспорту, контроль замитнення, супровід до державного кордону, інформаційно-консультаційні у сфері бухгалтерського обліку) мають відношення до сфери ведення бухгалтерського обліку та відправки продукції, та не є рекламними чи передпродажними заходами, як зазначає контролюючий орган, оскільки до таких заходів відносяться, зокрема, послуги по розміщенню продукції в місцях продажу, послуги з очищення, фасування, оперативного поповнення обсягів товарів на стелажах, розміщення інформації про товар тощо, які ні позивач, ні його контрагент не здійснювали.

Отже, аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанції про те, що позивач у відповідності до вимог Закону № 334/94-ВР правомірно відніс на валові витрати вартість придбаних послуг, а відповідно контролюючим органом було безпідставно донараховано Підприємцю податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 113 805,64 грн.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Лугинської міжрайонної державної податкової інспекції відхилити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 09.03.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011 у справі № 2а-800/10/0670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Блажівська

А.О. Рибченко