Справа № 2а-5532/09/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа № 25793/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Яворського І.О.

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2012 року у справі за позовом Державної інспекції з енергозбереження до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про стягнення підвищеної плати за нераціональне використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2009 року позивач - Державна інспекція з енергозбереження звернулася до суду з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», в якому просить стягнути з відповідача 19 153,05 грн. подвійної плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів в доход спеціального фонду Державного бюджету України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2012 року позов задоволено. Стягнено з Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» 19 153,05 грн. подвійної плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів в доход спеціального фонду Державного бюджету України.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки позивачем не сплачено застосовану до нього подвійну плату за нераціональне (неефективне) використання паливно-енергетичних ресурсів в розмірі 19 153,05 грн., то дана сума підлягає стягненню в судовому порядку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним зясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2012 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що при розгляді даної справи судом першої інстанції не було враховано положень ст.17 Закону України «Про енергозбереження», абзацу 2 розділу II додатку до Постанови КМУ №699, пункту 15.1. Методики визначення нераціонального (неефективного) використання паливно-енергетичних ресурсів, затвердженої наказом Державного Комітету України з енергозбереження від 26.10.2001 року №113.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що в акті перевірки №15-13/19 від 31.03.2009 не зазначені відповідно до пункту 15.1 Методики №113 показання приладів обліку реактивної та активної електроенергії залізниці, а також не зазначені номери кожного із таких приладів обліку електроенергії, що позбавляє цей акт перевірки позивача доказової сили.

Крім того, в акті перевірки відсутні будь-які дані про нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів залізницею внаслідок недодержання технологічної дисципліни або технологічної недосконалості процесів.

Як вбачається з пункту 4 розділу IV Акту перевірки №15-13/19 від 31.03.2009 обсяг нераціонального використання ПЕР склав 21020 кВт/год, на підставі чого Відповідач дійшов висновку про те, що коефіцієнт потужності складає 1§ф=0,86, що не відповідає вищенаведеним нормам законодавства щодо енергозбереження.

При розгляді даної справи суд першої інстанції достеменно не з'ясував, які були виявлені позивачем під час проведення перевірки показники обсягу спожитої реактивної електроенергії за 2008 рік, визначений за показаннями приладів обліку реактивної електроенергії залізниці вцілому, як суб'єкта відповідальності відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про енергозбереження» і показники обсягу спожитої активної електроенергії за розрахунковий період, визначений за показаннями приладів обліку відповідача активної електроенергії, кВтгод, що має значення для даної справи, належить до предмета доказування позивачем у даній справі згідно частини 2 статті 71 КАС України та свідчить про недоведеність обставин перевитрат використання енергоресурсів в 2008 році.

Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував положень ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та не звернув увагу на доводи представника відповідача, що постанова №15-13/15 від 31.03.2009р. обґрунтована позивачем лише постановою КМУ №699, а не законом України. Також, судом першої інстанції не було враховано, що вищезазначена постанова КМУ №699 не передбачає відповідальність за відсутність компенсуючих пристроїв реактивної потужності в електромережах підприємства.

Апелянт посилається на те, що відповідно до ст.250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Однак, постанова №15-13/15 прийнята відповідачем 31.03.2009 р. за порушення законодавства у сфері енергозбереження у 2008 році, що свідчить про прийняття відповідачем постанови з порушенням вимог статті 250 ГК України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 31.03.200 року державними інспекторами Територіального управління Державної інспекції з енергозбереження по Львівській області Гладуном І.Й. та Тесляком А.М. проведено комплексну перевірку використання паливно-енергетичних ресурсів Відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Львів-Захід» ДТГО «Львівська залізниця».

За результатами проведеної перевірки складено акт № 15-13/19 від 31.03.2009 року, згідно висновків якого встановлено факти нераціонального (неефективного) використання паливно-енергетичних ресурсів, а саме: перевитрати електричної енергії в обсязі 21 020 кВТ/год.

На підставі вказаного акту перевірки начальником Територіального управління Державної інспекції з енергозбереження по Львівській області винесено постанову № 15-13/15 від 31.03.2009 року про сплату подвійної плати за нераціональне використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів, якою до ДТГО «Львівська залізниця» застосовано подвійну плату в розмірі 19 153,05 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ДТГО «Львівська залізниця» звернулось із позовом до адміністративного суду. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 року у справі № 2а-3131/09/1370, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2011 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Державної інспекції з енергозбереження про визнання протиправною та скасування постанови № 15- 13/15 від 31.03.2009 року та п. 7 припису до акту № 15-13/19 від 31.03.2009 року. Судом встановлено правомірність застосування до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» подвійної плати за нераціональне використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 254 КАС України, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 року набрала законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» 19 153,05 грн. подвійної плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів, оскільки доказів про сплату такої відповідачем не надано.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2012 року у справі №2а-5532/09/1370 за позовом Державної інспекції з енергозбереження до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про стягнення підвищеної плати за нераціональне використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

І.О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17.02.2015 року.