Справа № 2а-6158/12/1370
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2015 р. м. Київ К/800/15010/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),
Малиніна В.В.,
Швеця В.В.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішень (наказів), поновлення на посаді, стягнення матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2013 року, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним рішення Міністра оборони України про накладення на нього - начальника відділу бойового забезпечення - заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ військової частини НОМЕР_1 - дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю та скасування положення пункту 2 наказу Міністра оборони України від 07.06.2012р. №387 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності"; визнання протиправним рішення Міністра оборони України про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас через службову невідповідність та скасування положення пункту 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 06.07.2012р. № 542; визнання протиправним рішення командира військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та скасування положення пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.07.2012р. №183; поновлення ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника відділу бойового забезпечення - заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ військової частини НОМЕР_1 ; стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь апелянта матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2013 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2013 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в його інтересах, звернулись до суду з касаційними скаргами, в яких просили скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про часткове задоволення касаційних скарг, на підставі наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

Актом службового розслідування встановлено, що в порушення вимог пункту 1.4 Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно - позовної роботи та виконання рішень судів, затвердженої наказом Міністра оборони України від 14.12.2007 року № 686, позивачем направлялись до суду клопотання про розгляд справ без участі представника військової частини, а заперечення на позовні заяви не подавались взагалі. Крім того, апелянт, як командир військової частини, несучи персональну відповідальність за стан роботи з організації представництва інтересів у військовій частині НОМЕР_2 , подавши спільний з юрисконсультом та начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 позов до військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, безпосередньому командиру (начальнику) про зазначене не доповідав.

Розслідуванням також встановлено, що в порушення вимог пункту 2.6, 3.7 та 3.11.1 Інструкції №686 та вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.11.1998р. № 400 апелянт не забезпечив реєстрацію судових документів у журналі реєстрації вхідних документів військової частини, передачу інформації про надходження інших рішень і виконавчих листів та передачу судових документів юрисконсульту частини не здійснював, на згаданих судових документах, у порушення вимог Інструкції №400, пунктів 3.7, 3.8 Інструкції № 686 віз не проставляв, завдань юрисконсульту та начальнику фінансово-економічної служби щодо здійснення представництва інтересів частини не визначав. Поряд з тим також зазначено, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2012р. №709 у справі щодо листування з питань претензійної, договірної, позовної роботи та представництва інтересів у судах за 2008, 2009р.р. матеріалів листування з Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області не обліковано, за винятком однієї судової повістки. Також встановлено, що апелянт: командир військової частини ОСОБА_1 підписував та подавав до вищестоящого фінансового органу заявки на збільшення фінансування військової частини НОМЕР_2 , до яких вносилась недостовірна інформація щодо підстав збільшення такого фінансування.

Крім того, в ході службового розслідування встановлено, що рішення про виплату коштів у добровільному порядку без відкриття виконавчого провадження військовослужбовцям та колишнім військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 на підставі рішень та виконавчих листів Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області про стягнення з військової частини НОМЕР_2 компенсацій за неотриманий продовольчий пайок, піднайом житла та надбавки за безперервну військову службу приймались командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_1 , який, в порушення вимог пунктів 1.4 та 3.8 Інструкції №686, не організував оскарження в апеляційному порядку всіх рішень, прийнятих не на користь військової частини, та не вжив заходів у визначених випадках щодо поновлення строків на апеляційне оскарження.

Під час службового розслідування, призначеного згідно з наказом Міністра оборони України від 20.04.2012р., з`ясувалось, що обставинам, про які йдеться вище, вже надавалась правова оцінка, а саме встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2012р. №148 "Про призначення службового розслідування по встановленню причин та умов, що сприяли порушенню вимог нормативно-правових актів у сфері організації фінансового господарства та претензійно-позовної роботи посадовими особами військової частини НОМЕР_2 " вже проводилось службове розслідування, за наслідками якого командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 187 від 28.04.2012р., відповідно до якого причинами правопорушення стали відсутність належного обліку, опрацювання та аналізу судових справ та документів виконавчого провадження, неналежна організація претензійно-позовної роботи у військовій частині НОМЕР_2 та неналежне виконання обов`язків, визначених Інструкцією № 686 зі сторони командування військової частини, юрисконсульта і начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 . Проте, після вивчення матеріалів службового розслідування, призначеного відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2012р. №148, комісія прийшла до висновку про те, що це розслідування проведено неповно і невсебічно, а накладені ним на військовослужбовців дисциплінарні стягнення не відповідають тяжкості вчиненого ними правопорушення. У зв`язку з викладеним, згаданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2012р. №187 комісія запропонувала скасувати.

Таким чином, за результатами службового розслідування, призначеного наказом Міністра оборони України №267 від 20.04.2012р. було видано наказ №387 від 07.06.2012р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", у пунктах 1 та 2 якого зазначено:

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2012р. №187 "Про результати службового розслідування по встановленню причин та умов, що сприяли порушенню вимог нормативно-правових актів у сфері організації фінансового господарства та претензійно-позовної роботи посадовими особами військової частини НОМЕР_2 " скасувати;

- за порушення вимог статей 8, 11, 12, 16, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 1.4, 3.7, 3.8, 3.1.11, 4.7.1 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України № 686, пункту 3.1.2 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 28.10.2006р. № 625, на начальника відділу бойового забезпечення - заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ військової часини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення - звільнення з військово служби за службовою невідповідністю.

Відповідно до наказу Міноборони України від 06.07.2012р. №542 (по особовому складу) ОСОБА_1 , начальника відділу бойового забезпечення - заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " звільнено з військової служби у запас за пунктом "е" (через службову невідповідність) ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". На цій підставі наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2012р. №183 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Радехівсько-Кам`янка-Бузького ОРВК Львівської області.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття пункту 2 наказу Міністра оборони України від 07.06.2012р. №387 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності"; № 543 від 06.07.2012 року щодо звільнення позивача з військової служби у запас за пунктом "е" (через службову невідповідність) та наказу військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2012р. №183 (по стройовій частині) щодо виключення позивача зі списків особового складу та усіх видів забезпечення та направлення його на військовий облік до Радехівсько-Кам`янка-Бузького ОРВК Львівської області.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився Львівський апеляційний адміністративний суд, дійшов висновку, що при звільнення позивача не було порушено норм чинного законодавства, обставини звільнення мають цілком логічну послідовність і складаються з низки фактів, які беззаперечно вказують на законність прийнятих рішень.

Проте, перевіривши правильність оцінки обставин у справі та застосовуючи відповідні норми матеріального права, суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів на підставі наступного.

Наказом Міністерства оборони України від 14.12.2007 № 686 затверджена Інструкція з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно - правової роботи та виконання рішень судів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності і звільнено за порушення, в тому числі, пунктів 1.4, 3.7, 3.8, 3.1.11, 4.7.1 вищевказаної Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України № 686.

Порядок проходження військової служби в Україні регулюється Конституцією України, як актом найвищої юридичної сили, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», до законів прирівняні Статут внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарний статут Збройних Сил України, іншими підзаконними нормативно правовими актами. Третя група нормативно правових актів, тільки тоді набуває ознак обов`язковості, коли вона прийнята компетентним органом і його державної реєстрації і (або) офіційної публікації.

Порядок державної реєстрації підзаконних нормативно правових актів і (або) офіційної публікації регламентовано Указом Президента України від 03.10.1992 року №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28,12.1992 року №731, Положенням про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №406/2011, яким безпосередньо регулюються питання розроблення, прийняття і оприлюднення нормативно-правових та регуляторних актів Міністерства оборони України.

У відповідності до вимог п.2, п.3, п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь якого виду (постанови, накази, інструкції, тощо), що містять норми права, мають не персоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії; зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені і гарантовані Конституцією України або законами України; встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації; або мають міжвідомчий характер.

Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно - позовної роботи та виконання рішень судів, затвердженої наказом Міністра оборони України від 14.12.2007 року № 686 має внутрівідомчий характер та адресована вичерпному колу осіб, визначених пунктами 1.3, 1.4 Інструкції, до яких належав позивач.

П.п. 3.2 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженим наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2005 року №34/5, встановлено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами «Для службового користування», «Особливої важливості», «Цілком таємно». «Таємно» та іншими, а також прийняті в порядку експерименту, якщо в них є одна або більше норм (правил поведінки), що:

- зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією, міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, з рахуванням практики Європейського суду з прав людини, установлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують існуючий організаційно-правовий механізм їх реалізації;

- мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади, а також підприємств. Установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

При цьому на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, які мають як одну з указаних ознак так і декілька.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови № 7 Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Вказані вимоги закону судами попередніх інстанцій були проігноровано, а саме, даючи правову оцінку рішенням Міністерства оборони України та діям ОСОБА_1 , суди не перевірили факт державної реєстрації Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно - позовної роботи та виконання рішень судів, затвердженої наказом Міністра оборони України від 14.12.2007 року № 686 в Міністерстві юстиції України відповідно до ст.3 Указу Президента України від 03.10.92р. № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно- правових актів міністерств і других органів виконавчої влади».

У касаційних скаргах, позивач та його представник вказують на існування відомостей про те, що Інструкція № 686 не пройшла державної реєстрації у Міністерстві юстиції України і її не було офіційно опубліковано.

Однак, при вирішенні справи, суди попередніх інстанцій, не повністю встановили обставини по справі, зокрема, не перевірили чи були відібрані пояснення з позивача при проведені службового розслідування, не перевірили твердження позивача стосовно порушень процедури проведення службового розслідування. Аналізуючи пункти порушення позивачем вимог Інструкції № 686, без повного їх змісту, передчасно дійшли висновку, що Інструкція № 686 не потребує реєстрації в Міністерстві юстиції України відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 03.10.1992 №493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", оскільки має відомчий характер та обмежену сферу регулювання і не зачіпає прав, свобод й законних інтересів громадян та не перевірили реєстрацію зазначеної інструкції в Міністерстві юстиції України.

Враховуючи, що питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з військової служби залежить від повного встановлення фактичних обставин, що мають значення для справи, також законності застосування нормативно-правового акту, а саме вищевказаної Інструкції № 686, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати обставини у справі та давати їм оцінку, справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

За приписами ч.2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220-1, 227, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ :
Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець