Справа № 826/19246/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 лютого 2015 року № 826/19246/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів Іщука І.О. та Катющенка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом:ОСОБА_1
до:Міністерства соціальної політики України
про:визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства соціальної політики України, в якому просить суд визнати незаконним рішення від 11.09.2014 №2838/0/14/14-зв та зобов'язати вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідь на його звернення відповідачем надана листом від 11.09.2014 №2838/0/014/14-зв, зміст якого не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки суперечить вимогам ст. 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідачем надано заперечення та пояснено, що звернення позивача було розглянуто та надано відповідь з дотриманням вимог ст.ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР. Зокрема, відповідач зазначає, що у відповіді позивачу було роз'яснено, що психоневрологічний інтернат є стаціонарною соціально-медичною установою, призначеною для постійного проживання громадян з психоневрологічними захворюваннями, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування. Також повідомлено, що на сьогодні триває реформування системи надання соціальних послуг населенню.

З огляду на наведене відповідач просив відмовити у задоволенні позову, та здійснювати розгляд справи за відсутності представника Міністерства соціальної політики України.

В ході розгляду даної справи позивач та відповідач заявили про розгляд справи за їх відсутності, у зв'язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України у судовому засіданні 16.02.2015 р. судом ухвалено про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Так, щодо обставин взаємовідносин позивача та відповідача під час розгляду справи встановлено, що на пряму телефонну лінію КМ України, яка відбулась 26.08.2014 р. за участі Міністра соціальної політики України, надійшло звернення підопічного Орловського психоневрологічного інтернату, ОСОБА_1 (далі - позивач) стосовно внесення змін до Типового Положення про психоневрологічний інтернат та інші стаціонарні установи, що знаходяться у сфері управління Мінсоцполітики.

Зокрема, у своєму зверненні позивач порушив питання щодо внесення змін до Типового Положення про психіатричний інтернат в частині тимчасового вибуття з інтернату, які на його думку, обмежують права на свободу пересування громадян.

Вказане звернення ОСОБА_1 зареєстроване у Мінсоцполітики 29.08.2014 за №С-3058/П.

За результатами розгляду звернення відповідачем на ім'я ОСОБА_1 надана відповідь листом від 11.09.2014 за №2838/0/014/14-зв, яке позивачем іменується як рішення, в якому роз'яснено позивачу, що пунктом 1.1 Положення про психоневрологічний інтернат, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001 №549, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2002 за № 68/6356, передбачено, що психоневрологічний інтернат є стаціонарною соціально-медичною установою, призначеною для постійного проживання громадян з психоневрологічними захворюваннями, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування.

Пунктом 3.11 Положення дозволяється тимчасове вибуття підопічних з інтернату за особистою заявою або заявою опікунів (піклувальників) за погодженням з адміністрацією на термін не більше двох місяців календарного року з урахуванням висновку лікаря про можливість виїзду та за наявності письмового зобов'язання родичів або інших осіб, які згодні їх прийняти і забезпечити догляд.

Також повідомлено, що триває реформування системи надання соціальних послуг. Зазначено, що у рамках реформування планується створити умови для запровадження надання послуг денного догляду, підтриманого проживання, що дозволить громадянам проживати вдома.

Вирішуючи у зв'язку з наведеним спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частинами першою та третьою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закону) встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до статті 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Частиною першою статті 20 Закону встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено під час розгляду справи, заява ОСОБА_1 від 29.08.2014 р. №С-3058/П була розглянута Міністерством соціальної політики, про що листом від 11.09.2014 №2838/0/014/14-зв надано відповідь по суті звернення, в порядку та строки, встановлені діючим законодавством. З відповіді вбачається, що у зв'язку із зверненням позивача вживаються заходи щодо подальшого нормативного регулювання відносин з порушеного позивачем питання з метою поліпшення існуючих умов надання соціальних послуг. При цьому, судом не вбачається підстав для висновку, що вказана відповідь відповідача обмежує право позивача на свободу пересування.

В процесі розгляду справи судом не встановлено вчинення відповідачем дій, які б порушували права та свободи позивача при розгляді та наданні відповіді на звернення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати, які підлягають стягненню згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України - відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді І.О. Іщук

В.П. Катющенко