Справа № 808/2544/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2015 рокусправа № 808/2544/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представників позивача: Тараненка Володимира Демяновича, Бачуріна Павла Петровича,

представника відповідача: Зозулі Дарї Петрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька оптово-роздрібна фірма «Взуття» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року позов ТОВ «Запорізька оптово-роздрібна фірма «Взуття» - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19.12.2013: №, Товариству «Взуття» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 17367,50 грн. (основний платіж - 13894 грн., штрафні санкції - 3473,50 грн.); №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 5714,00 грн.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що реальність здійснених господарських операцій доведена, в наявності є всі первинні документи, які підтверджують факт поставки товарів ТОВ «Молл-Сервіс» на користь позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, податковим органом подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, та в задоволенні позову відмовити. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник наполягає на наявності виявлених перевіркою порушень податкового законодавства.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначив, що право на податковий кредит виникає незалежно від того, чи товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподаткованих операціях, та чи здійснив платник податку оподатковані операції протягом звітного податкового періоду. Всі первинні документи на підтвердження господарських операцій надані до перевірки та до суду. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представники сторін свої позиції щодо рішення суду першої інстанції підтримали.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2011 між позивачем та ТОВ «Молл-Сервіс» був укладений договір купівлі-продажу №60, за яким ТОВ «Молл-Сервіс» зобов'язався передати у власність позивачу взуття в асортименті, а позивач прийняти та сплатити його вартість. ТОВ «Молл-Сервіс» зобов'язався відвантажити товар позивачу або перевізнику. За наслідками виконання поставки товару ТОВ «Молл-Сервіс» видавалась позивачу податкова накладна від 05.10.2011 №7 на суму 83364,00 грн. у тому числі ПДВ у сумі 13894,00 грн. та видаткова накладна від 05.10.2011 №051001 на зазначену суму. Розрахунок із ТОВ «Молл-Сервіс» здійснено у безготівковій формі (платіжне доручення №1619 від 12.10.2011 на суму 83364,00 грн.).

В період з 18.11.2013 по 22.11.2013 податковим органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань своєчасності та повноти сплати податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Молл-Сервіс» за період з 01.10.2011 по 31.12.2011. За результатами перевірки 29.11.2013 податковим органом складений Акт перевірки, згідно якого встановлено порушення:

1. п. 201.4 ст. 201, пп. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальній сумі 13894,00 грн., у тому числі по періодах: листопад 2011 року в сумі 13894,00 грн.;

2. пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток підприємств нарахованого та сплаченого позивачем за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 на загальній сумі 5714,00 грн., у тому числі по періодах: 2-4 квартал 2011 року в сумі 5714,00 грн.

На підставі Акта перевірки податковим органом 19.12.2013 прийняті податкові повідомлення-рішення №, яким визначена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 13894,00 грн. та штрафними санкціями - 3473,50 грн. та №, яким визначена сума грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 5714,00 грн.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно застосував до даних правовідносин норми Конституції України, Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України, норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV, норми Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником);

Згідно п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

За приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно матеріалів справи податковий орган звертався до позивача із запитами про надання пояснень та їх документального підтвердження від 06.11.2012 №21903/10/22-21 та від 08.11.2013 №10415/10/08-30-22-05 по взаємовідносинам з ТОВ «Молл-Сервіс». На запит податкового органу були надані копії первинних документів підтверджуючих господарські операції з ТОВ «Молл-Сервіс»: видаткова накладна, податкова накладна, платіжне доручення, договір купівлі-продажу, сертифікат відповідності, накладні на передачу товару у роздрібну мережу. Крім того, повідомив, що товар, отриманий від ТОВ «Молл-Сервіс» в жовтні 2011 року був доставлений ТОВ «Молл-Сервіс» на склад позивача. На отримання даної партії взуття була виписана довіреність №624 від 07.10.2011.

На запит податкового органу від 08.11.2013 №10415/10/08-30-22-05 позивач повідомив, що в період з 01.10.2011 по 31.12.2011 від ТОВ «Молл-Сервіс» був отриманий товар 11.10.2011 за видатковою накладною №051001 на суму 83364,00, в тому числі ПДВ у сумі 13894,00 грн. До декларації з податку на прибуток за 4 квартал 2011 року були включені видатки на собівартість товару на суму 24842,49 грн. Крім того, було надано звіт по залишкам товару по постачальнику ТОВ «Молл-Сервіс» на 01.01.2012. Згідно матеріалів справи позивачем за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 задекларовано податок на прибуток у сумі 108668,00 грн. Також, позивачем за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 задекларовано податкового кредиту на загальну суму з ПДВ 653155,00 грн., у тому числі ПДВ у сумі 13894,00 грн. по операціях з ТОВ «Молл-Сервіс». На виконання умов договору продавцем на суму поставки 83364,00 грн. (у тому числі ПДВ у сумі 13894,00 грн.) виписано податкову накладну 05.10.2011 №7 та видаткову накладну від 05.10.2011 №051001. Розрахунок за поставлений товар підтверджує платіжне доручення №1619 від 12.10.2011.

Щодо не надання до перевірки товарно-транспортних накладних, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити:

Податковий орган посилається на вимоги Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568.

Однак, згідно із преамбулою зазначених Правил, ці Правила визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Відтак, ці Правила регламентують взаємовідносини між перевізниками з одного боку та вантажовідправниками і вантажоодержувачами з іншого боку, і не підлягають обов'язковому застосуванню в разі транспортування вантажу транспортом постачальника або покупця товару. Доставка товару, згідно умов укладеного договору, здійснювалася на склад покупця продавцем за його рахунок. З метою отримання товару від ТОВ «Молл-Сервіс» позивач виписував на завідувача складу Степанченко А.А. довіреність №624 від 07.10.2011, що зареєстрована в журналі реєстрації довіреностей за 2011-2013 роки. Матеріали справи містять накладні відпуску товару від 11.10.2011 № та №, що підтверджують факт реалізації товару: взуття чоловіче у кількості 54 пари на суму 51546,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 27860,04 грн.; взуття чоловіче у кількості 83 пари на суму 80327,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 43435,00 грн. Також, на підтвердження подальшого використання взуття у господарській діяльності позивачем була надана довідка про залишки в магазинах по постачальнику ТОВ «Молл-Сервіс», згідно якої станом на 01.12.2013 на реалізації у позивача залишилось 16 пар взуття, з тих що були поставлені ТОВ «Молл-Сервіс» за видатковою накладною від 05.10.2011 №051001.

У позивача як на момент проведення перевірки, так і під час судового розгляду даної справи були в наявності всі первинні документи які підтверджують факт поставки товарів товариством «Молл-Сервіс» позивачу.

Пред'явлені до перевірки документи є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення операції і, відповідно, право позивача на включення до складу податкового кредиту та валових витрат відповідних сум по операціям з ТОВ «Молл-Сервіс».

Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, у разі, якщо контрагент підприємства порушив законодавство при нарахуванні та сплаті своїх податкових зобов'язань, відповідальність за це несе виключно він, можливості покладення відповідальності на інших осіб законодавством України не тільки не передбачено, але прямо заборонено. Таким чином, несплата податків однією із сторін правочину чи їх приховування не є підставою для висновку про нікчемність правочину.

Отже, висновок податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, повно та всебічно дослідив матеріали та обставини справи, правильно встановив характер спірних правовідносин і для їх вирішення правильно застосував норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька оптово-роздрібна фірма «Взуття» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна