Справа № 2а/463/161/13
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 р. Справа № 876/10368/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача - Богаченка С.І.,

суддів -Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 17 червня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання нечинними розпоряджень,-

В С Т А Н О В И Л А :

13 червня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання нечинними розпоряджень: Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 803 від 03.07.2001 року «Про експлуатацію самовільно прибудованої лоджії до квартири АДРЕСА_1» ; розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1048 від 09.08.2001 року «Про внесення змін в розпорядження № 803 від 03.07.2001 року «Про експлуатацію самовільно прибудованої лоджії до квартири АДРЕСА_1» ; розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1530 від 16.11.2001 року «Про внесення змін в розпорядження № 803 від 03.07.2001 року «Про експлуатацію самовільно прибудованої лоджії до квартири АДРЕСА_1» ; розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 94 від 25.01.2002 року «Про оформлення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5».

Ухвалою Личаківського районного суду від 17 червня 2013 року відмовлено у відкритті провадження до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання нечинними розпоряджень.

Не погодившись із винесеним рішенням, його оскаржила ОСОБА_2, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і винести нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що предметом спору в даній справі є повноваження Личаківської районної державної адміністрації щодо прийняття оскаржуваних рішень, а не цивільно-правовий спір щодо визнання права власності, оскільки позивач не просить визнати за ним право власності на приміщення, а просить визнати незаконним вищенаведені розпорядження.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому апеляційний суд, у відповідності до ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Приймаючи оскаржуване рішення судом першої інстанції було встановлено, що на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 803 від 03.07.2001 року «Про експлуатацію самовільно прибудованої лоджії до квартири АДРЕСА_1» ; розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1048 від 09.08.2001 року «Про внесення змін в розпорядження № 803 від 03.07.2001 року «Про експлуатацію самовільно прибудованої лоджії до квартири АДРЕСА_1» ; розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1530 від 16.11.2001 року «Про внесення змін в розпорядження № 803 від 03.07.2001 року «Про експлуатацію самовільно прибудованої лоджії до квартири АДРЕСА_1» ; розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 94 від 25.01.2002 року «Про оформлення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5» та № 2 перебували у приватній власності, а спірні приміщення знаходилися у спільному користуванні, а в розумінні законодавства перебували у їх спільній сумісній власності, тому позивач просить захисти її права як співвласника приміщень незаконно переданих гр.ОСОБА_5, покликаючись на ст.ст.368,369 ЦК України, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму ВССУ, висвітлених у п. 21 Постанови № 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуваними розпорядженнями, на думку позивача, порушені її права як власника суміжної квартири № 2, так як при їх прийнятті грубо порушені вимоги законодавства, а саме не отримано згоди позивача на передання у власність власникам квартири № 1 приміщень, які перебували в спільному користуванні обох, спірні допоміжні приміщення не підлягають окремій приватизації, а передаються у власність квартиронаймачів багатоквартирних будинків безоплатно.

Згідно з положенням ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даній справі існує спір про право, що виникає із цивільних та житлових відносин, що в свою чергу виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 109,195, 197, ч.1 п.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 17 червня 2013 року у справі №2-а/463/161/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.І. Богаченко

Суддя А.І. Рибачук

Суддя Д.М. Старунський