Справа № 807/492/13-а
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 7612/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.04.2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу.

Позивач просив визнати протиправною та скасувати вимогу управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про сплату боргу № Ф-332У від 6.02.2012 року.

27.03.2013 року позивачем подано заяву про доповнення позовних вимог, в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу у сумі 3810, 30 грн. від 6.02.2012 року № Ф-332.

2.04.2013 року позивачем подано заяву про доповнення позовних вимог, в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу у сумі 3810, 30 грн. від 6.02.2012 року № Ф-332 та вимогу про сплату недоїмки у сумі 4572, 42 грн. № 332 від 15.02.2013 року.

Дана справа судами розглядалася неодноразово.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.04.2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 не погодився з постановою суду першої інстанції від 11.04.2013 року, тому оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, оскільки судом неповно встановлено обставини справи, при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції не дав жодної правової оцінки доводам позивача щодо неотримання та неузгодження ним вимог про сплату боргу від 6.02.2012 року № 332 на суму 3810, 30 грн., від 15.02.2013 року № 332 на суму 4572, 42 грн., не направлення йому та протиправну передачу в органи державної виконавчої служби таких вимог.

Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

У справі встановлено, що 7.03.2012 року ОСОБА_1 отримав вимогу № Ф-332У від 6.02.2012 року про сплату недоїмки зі страхових внесків в розмірі 4010,30 грн.

Позивач із вимогою про сплату боргу від 6.02.2012 року не погодився і надіслав відповідачу заяву про узгодження зобов'язання.

21.03.2012 року ОСОБА_1 отримав рішення від 16.03.2012 року № 3040/10 за результатами розгляду його заяви про узгодження вимоги про сплату недоїмки, відповідно до якого йому було відмовлено у задоволенні заяви про узгодження.

26.04.2012 року позивач отримав рішення головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.04.2012 року №3735/07 про результати розгляду його скарги на рішення управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді від 16.03.2012 року №3040/10 відповідно до якого скаргу позивача було залишено без задоволення.

15.02.2013 року відповідачем було направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату недоїмки № 332 у сумі 4572, 42 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувані вимоги про сплату недоїмки зі страхових внесків є правомірними та не підлягають скасуванню

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим з огляду на наступне.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон), платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Статусу платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування суб'єкти господарювання набувають з дня взяття їх на облік Пенсійним фондом, зокрема на підставі відповідної заяви або відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Згідно п. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Згідно ст. 1 Закону, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні такими суб'єктами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах сплачують страховий внесок в розмірі 34,7% від суми, що визначається такими платниками самостійно, як для себе, так і зазначених членів його сім'ї. При цьому сума, з якої нараховується єдиний внесок не може бути меншою ніж мінімальна заробітна плата.

Статтею 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (зі змінами та доповненнями) визначено на 2011 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 941 грн., з 1 квітня - 960 грн., з 1 жовтня - 985 грн., з 1 грудня - 1004 грн.;

Мінімальний страховий внесок у 2011 році становив з 1.01.2011 року - 326 грн. 53 коп., з 1.04.2011 року - 333 грн. 12 коп., з 1.10.2011 року - 341 грн. 80 коп., з 1.12.2011 року - 348 грн. 39 коп.

Статтею 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» визначено на 2012 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 грн., з 1 квітня - 1094 грн., з 1 липня - 1102 грн., з жовтня - 1118 грн., з 1 грудня - 1134 грн.

Мінімальний страховий внесок у 2012 році, становив в період січень-березень 2012 року - 372,33 грн., в період квітень-червень 2012 року - 379,62 грн., в період липень-вересень 2012 року - 382,39 грн., в період жовтень - листопад 2012 року - 387,95 грн., в грудні 2012 року - 393,50 грн.

Отже, в 2011 році ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець повинен був сплатити до органів Пенсійного фонду фіксований розмір єдиного внеску в сумі 4010, 30 грн., за 2012 рік фіксований розмір єдиного внеску в сумі 4572,42 грн.

Порядок нарахування і сплату фінансових санкцій органами Пенсійного фонду України, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів визначено в Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року №21-5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 року №994-18289 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.7.5 розділу 7 Інструкції, фізичні особи-підприємці за себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, сплачують єдиний внесок протягом року до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада у вигляді авансових платежів в розмірі 25 відсотків річної суми єдиного внеску, обчисленої від суми, визначеної податковими органами для сплати авансових сум податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний рік до 1 квітня наступного року, на підставі даних річної податкової декларації.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону, територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

Відповідно до п. 6.8 Інструкції, у разі якщо платник, який одержав вимогу і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені, не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня отримання узгодженої вимоги, орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки, у якій зазначає суму боргу за даними карток особових рахунків платників на дату подання.

У справі встановлено, що 6.03.2012 року ОСОБА_1 сплатив єдиний внесок в сумі 200 грн., яка згідно даних карток особового рахунку була зарахована в погашення заборгованості по сплаті єдиного внеску.

Згідно вимог п. 6.8 Інструкції, відповідачем за даними картки особового рахунку платника станом на 5.11.2012 року було сформовано вимогу для пред'явлення до виконання до органів державної виконавчої служби на залишок суми боргу від 6.02.2012 року № Ф332У на дату подання вимоги на виконання до міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

Однак, колегія суддів вважає, що формувати вимогу на залишок суми боргу в розмірі 3810, 30 грн. відповідачу необхідно було за умови відкликання попередньої вимоги.

Крім того, як видно з матеріалів справи, у позивача в 2012 році виник борг зі сплати страхових внесків на суму 4572,42 грн.

ОСОБА_1 суму боргу у встановлені строки не сплатив, вимоги про сплату боргу не узгодив, тому відповідач сформував та надіслав позивачу вимогу про сплату боргу від 15.02.2013 року № Ф332У на суму 4572, 42 грн.

Позивачем була сплачено 100 грн., які також були зараховані в погашення заборгованості по сплаті єдиного внеску.

Разом з тим, 15.02.2013 року відповідачем було сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу № Ф332 в розмірі 8282, 72 грн. Дана вимога включає суму боргу згідно вимоги від 6.02.2012 року на суму 3810, 30 грн. та суму боргу згідно вимоги від 15.02.2013 року №Ф332У на суму 4572, 42 грн. за виключенням 100 грн., які сплачені позивачем.

Оскільки відповідачем сформовано остаточну вимогу про сплату боргу від 15.02.2013 року на суму 8282, 72 грн., яка позивачем не оскаржується, тому попередні вимоги від 6.02.2012 року та від 15.02.2013 року є протиправними, оскільки відповідачу необхідно було їх відкликати у зв'язку з формуванням нової вимоги на нову суму боргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги відповідача про сплату боргу зі страхових внесків від 6.02.2012 року № Ф332У на суму 4010, 30 грн., від 6.02.2012 року № Ф332 на суму 3810, 30 грн. та від 15.02.2013 року № Ф332У на суму 4572, 42 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції на вищевказані обставини справи належної уваги не звернув та безпідставно відмовив в задоволенні позову, тому оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.04.2013 року по справі № 807/492/13-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимоги управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про сплату боргу від 6.02.2012 року № Ф332У на суму 4010, 30 грн., від 6.02.2012 року № Ф332 на суму 3810, 30 грн. та від 15.02.2013 року № Ф332У на суму 4572, 42 грн.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський