Справа № 826/7985/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7985/14 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернувся до суду з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень № та № від 28 травня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників податків здійснено заходи для проведення позапланової виїзної документальної перевірки Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах Філії ПАТ «Укртрансгаз» УМГ «Київстрансгаз» в ході здійснення господарських операцій ТОВ «Статус-Софт Консалтинг» по договору від 31 липня 2012 року № за період з 01 березня 2012 року по 01 березня 2014 року.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт від 12 травня 2014 року №18/28-10-41-2/30019801.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п.п. 139.1.9, п. 139.1, ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування по податку на прибуток за 2013 рік всього у сумі 2 302 433,00 грн. та порушення п. 198.6 ст. 198, п.п. «і» п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 2 236 137,00 грн.

На підставі встановлених порушень, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форми «П» № від 28 травня 2014 року, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення з податку на прибуток у розмірі 2 302 433,00 грн., та № від 28 травня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 557 928,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 2 236 137,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 321 791,50 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 131 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

В силу п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі директора Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (покупець) та ТОВ «Статус-Софт Консалтинг» (продавець), укладено Договір № від 31 липня 2012 року, предметом якого була поставка та передача у власність вентилів, кранів, клапанів та подібних виробів.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що найменування, кількість і ціна товару вказується у Специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору (Додаток № 1).

Згідно п. 2.1 та п. 2.2 Договору, якість товару, що постачається Продавцем, повинна відповідати державному стандарту, технічним умовам на даний вид товару. Підтвердженням якості з боку продавця є заводський паспорт на кожну одиницю (партію) поставленого товару. На поставлений товар розповсюджується гарантія виробника.

Відповідно до п. 6.2 Договору, товар поставляється транспортом Продавця та за його рахунок на склад Покупця за адресою: Боярське ЛВУМГ, вул. Маяковського, 49, м. Боярка, Київська обл. 08150.

Так, на підтвердження виконання Договору № від 31 липня 2012 року позивачем надано до суду специфікацію, сертифікати відповідності, паспорти, сертифікати відповідності з замовленням, інспекційні сертифікати, специфікації матеріалу складені виробником товару.

Як вбачається з копій сертифікатів відповідності, виданих ДП Український центр підтвердження відповідності «Промбезпека» Національного науково-дослідного інституту промислової безпеки та охорони праці, вони видані стосовно продукції, визначеної згідно коду 8481 УКТ ЗЕД, а саме: кранів, клапанів, вентилів та аналогічної арматури для трубопроводів, котлів, резервуарів, цистерн, баків або аналогічних ємкостей, включаючи редукційні клапани та терморегулювальні вентилі.

Судом встановлено, що перевезення товару за Договором та Додатком №1 до нього здійснювалось транспортом продавця на адресу покупця (пункт розвантаження), визначену п. 6.2 Договору, що підтверджується копіями товарно-транспортних накладних.

При цьому, видаткові накладні №9 від 26 грудня 2012 року, №2 від 24 січня 2013 року, №3 від 25 січня 2013 року, № 1 від 05 лютого 2013 року, № 1 від 02 квітня 2013 року, № 2 від 09 квітня 2013 року, №2 від 21 травня 2013 року містять підпис довіреної особи Покупця, а також узгоджуються із товарно-транспортними накладними в часі, щодо кількості, найменування та ціни товару який постачався.

Як встановлено судом, придбаний згідно умов Договору товар було використано у власній господарській діяльності позивача, а саме: виконанні ремонтних робіт, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії витратних накладних, товарно-транспортних накладних, актів виконання ремонтних робіт, дефектних актів.

Так, податковий орган акцентував увагу на відсутність у позивача права на відображення у бухгалтерській та податковій звітності результатів вищезазначеної господарської операції, оскільки в ході перевірки встановлено, що податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, складені з порушенням порядку заповнення податкової накладної.

Крім того, податковий орган зазначав, що при постачанні імпортованих товарів платник податку повинен в графі 4 «Код товару згідно з УКТ ЗЕД» податкової накладної зазначати виключно код УКТ ЗЕД, вказаний у вантажній митній декларації, якою були оформлені такі товари при їх ввезенні на митну територію України (пункт 14 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Мінфіну від 01 листопада 2011 року № 1379.

Із дослідження наявних в матеріалах справи копій податкових накладних, виданих позивачу його контрагентом - ТОВ «Статус-Софт Консалтинг», вбачається, що вони містять код товару, згідно з УКТ ЗЕД 8481 80 73 00.

Так, згідно ст. 67 Митного кодексу України, Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України, у додатку до якого визначено Основні правила інтерпретації УКТЗЕД.

Згідно п. 1 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД Митного тарифу України, класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється за такими правилами: 1. Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил: 2. (a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу.

Наказом Держмитслужби України від 30 грудня 2010 року №1561 затверджено Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, згідно яких, до групи 84 УКТ ЗЕД відносяться реактори ядерні, котли, машини, обладнання і механічні пристрої; їх частини.

Згідно позиції 8481 УКТ ЗЕД, до вказаної класифікації входять: крани, клапани, вентилі і т.п. До позиції 8481 80 73 00 відносяться сталеві крани, клапани, вентилi та аналогiчна арматура для трубопроводiв, котлiв, резервуарiв, цистерн, бакiв або аналогiчних ємкостей, включаючи редукцiйнi клапани та терморегулювальнi вентилі.

Так, з наданих позивачем копій первинних документів вбачається, що товаром, який постачався його контрагентом ТОВ «Статус-Софт Консалтинг» є крани кульові, які, у відповідності до Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, належать до товарної позиції 8481 80 73 00.

При цьому, податковим органом не доведено, що товари, які ТОВ «Статус-Софт Консалтинг» продав позивачу, згідно договору № від 31 липня 2012 року, були ввезені на територію України під іншим товарним кодом, згідно УКТ ЗЕД, ніж зазначено у податкових накладних, складених ТОВ «Статус-Софт Консалтинг».

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що податкові накладні, які були досліджені відповідачем в ході перевірки, видані позивачу його контрагентами у відповідності до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, а тому є первинними документами.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість у розмірі 2 236 137 грн. 00 коп. та включення до складу валових витрат суми у розмірі 2 302 433 грн. 00 коп. по операціям з ТОВ «Статус-Софт Консалтинг», а тому податкові повідомлення-рішення № та № від 28 травня 2014 року правомірно скасовані судом першої інстанції.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 23.02.2015 року.

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.