Справа № 2а-2470/133/12
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ К/9991/39251/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області Державної податкової служби на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 по справі №2а/2470/133/12 за позовом Сільськогосподарського кооперативу «Новоселицький» до Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляд суду передано вимоги Сільськогосподарського кооперативу «Новоселицький» (далі - СГК «Новоселицький») до Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції (далі - Новоселицька МДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2011 №554/00.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.02.2012, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з неправомірності формування позивачем податкового кредиту за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова фірма Конто Центр» (далі - ТОВ «Консалтингова фірма Конто Центр») з огляду на те, що проведені операції не свідчать про їх здійснення з метою подальшого використання у власній господарській діяльності позивача.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.02.2012 скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач 12.06.2012 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 18.06.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, частини п'ятої статті 203, частини першої та другої статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України, пунктів 1, 2 статті 1, пунктів 1, 2 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, статей 3, 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

На підставі належних та допустимих доказів, досліджених з дотриманням норм процесуального права, судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.09.2011 позивачем до Новоселицької МДПІ було подано податкову декларацію, згідно якої СГК «Новоселицький» задекларовано податкові зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 2011 року в сумі 55791,00грн. та податковий кредит в сумі 51785,00грн.

Новоселицькою МДПІ 21.09.2011 на адресу позивача було направлено лист №8030/10/15-007 про надання документального підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Консалтингова фірма «Конто-Центр» на загальну суму 174203,89грн., в тому числі 34840,79грн. - податок на додану вартість.

У відповідь на запит позивачем 30.09.2011 на адресу відповідача було направлено лист №99 та копії документів (податкові та видаткові накладні) по придбанню товару у вказаного контрагента за серпень 2011 року.

Уповноваженими особами Новоселицької МДПІ було проведено документальну невиїзну перевірку взаємовідносин СГК «Новоселицький» з ТОВ «Консалтингова фірма Конто Центр» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.08.2011 по 31.08.2011, за результатами якої контролюючим органом складено акт №512/15/03575403 від 20.12.2011.

На підставі висновків викладених у вказаному акті перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.12.2011 №554/00, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 43551,25грн., у тому числі 34841,00грн. - основний платіж та 8710,25грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Правовою підставою для визначення суми податкового зобов'язання став висновок податкового органу про порушення СГК «Новоселицький» вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України та частини п'ятої статті 203, частини першої та другої статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України внаслідок чого занижено податок на додану вартість за серпень 2011 року на загальну суму 34841,00грн.

Фактично висновок податкового органу про порушення СГК «Новоселицький» вимог податкового законодавства ґрунтується неправомірному формі податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Консалтингова фірма Конто Центр» з огляду на нікчемність укладених правочинів, що свідчить про укладення угод без настання реальних правових наслідків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Разом з тим, реальність та товарність спірних фінансово-господарських операцій між позивачем та ТОВ «Консалтингова фірма Конто Центр» щодо надання послуг підтверджується належним чином оформленими первинними документами копії яких наявні в матеріалах справи, зокрема, актами прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, накладними на товар.

Досліджені судом апеляційної інстанції в процесі розгляду справи первинні документи підтверджують не лише реальність укладеного правочину, а й фактичне виконання умов договору на поставку продукції.

До того ж, на момент вчинення спірних операцій ТОВ «Консалтингова фірма Конто Центр» було зареєстровано в установленому законом порядку.

Отже, позивачем було включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, нарахованого у зв'язку з придбанням та фактичним отриманням товарів для подальшого використання у власній господарській діяльності, підтверджених документально, на підставі дійсних, реально виконаних правочинів з ТОВ «Консалтингова фірма Конто Центр».

Таким чином, слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з контрагентом.

Податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені Новоселицькою МДПІ у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Консалтингова фірма Конто Центр».

Враховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції про неправомірність податкового повідомлення-рішення рішення від 29.12.2011 №554/00 є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права при встановленні фактичних обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 по справі №2а/2470/133/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 238, 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв