Справа № 2а-5151/10/0270
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року м. Київ К/9991/32334/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.05.2011

у справі № 2а-5151/10/0270

за позовом ОСОБА_2

до Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2011, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.05.2011, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Гайсинської МДПІ від 20.10.2009 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 244071 грн.

Гайсинська МДПІ подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, п.п. 10, 15, 17 Технічних вимог до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій, встановлених Додатком № 7 до протокольного рішення від 27.06.2002 №13 Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Гайсинська МДПІ здійснено перевірку господарської одиниці - АЗС, належної позивачу, щодо дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої складено акт від 15.10.2009.

На підставі акту перевірки складено рішення від 20.10.2009 № про застосування відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закону № 265/95-ВР) штрафних (фінансових) санкцій в сумі 244071 грн. за порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, що полягало у непроведенні розрахункових операцій в безготівковій формі з використанням відомостей на відпуск попередньо сплаченого палива на повну суму покупок через зареєстрований та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням та видачею розрахункових документів (касових чеків) на загальну сумі 48940,2 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що розрахункові операції у розумінні ст. 2 Закону № 265/95 ВР позивачем не здійснювались, а мало місце лише отримання товару за розпорядчими документами, оскільки фактичні розрахунки за отримане паливо були здійснені раніше на підставі договорів про відпуск нафтопродуктів в безготівковій формі.

Суд касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками судів з огляду на таке.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг встановлені Законом № 265/95-ВР, дія якого поширюється на всіх суб'єктів господарювання та їхні господарські одиниці, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що РРО застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - СПД), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та СПД, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти. Встановлення норм щодо застосування або незастосування РРО в інших законах не допускається.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР СПД, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані в установленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Цей Закон не містить обмежень щодо засобів проведення безготівкових операцій та не звільняє суб'єкта господарювання від обов'язку проведення операцій з відпуску товару за талонами, картками та відомостями через РРО, крім випадків, передбачених статтею 9 Закону № 265/95-ВР.

Відповідно до абз. 4 ст. 2 зазначеного Закону розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий товар (ненадану послугу).

Якщо в розрахунковій операції використовується замінник готівкових коштів, то у будь-якому випадку повинна мати місце операція заміни готівкових коштів на їхні замінники (жетони, талони тощо).

Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, проведення обліково-розрахункових операцій, який застосовується на підприємствах та організаціях України, які займаються нафтопродуктозабезпеченням, встановлений Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженою наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.1998 № 81/38/101/235/122 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.10.1999 за № 685/3978.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для підприємств, установ та організацій всіх галузей народного господарства і всіх форм власності, а також для громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, що займаються придбанням, транспортуванням, зберіганням та реалізацією нафти і нафтопродуктів на території України.

Пункт 4.1.7.18 Інструкції зобов'язує зазначених суб'єктів при проведенні розрахунків із споживачами за нафтопродукти, які реалізуються через АЗС, застосовувати лише спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати, що внесені до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп'ютерних систем України для сфери застосування на АЗС, в повному складі технічних засобів, зазначеному в реєстрі.

Згідно із вимогами законодавства (Технічні вимоги до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій, встановлені Додатком № 7 до протокольного рішення від 27.06.2002 №13 Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом, Вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 № 199) реалізація пального через АЗС повинна здійснюватись із застосуванням спеціалізованих комп'ютерно-касових систем, які повинні бути включені до Держреєстру, відповідати вищевказаним Технічним вимогам до ЕККА та повинні забезпечувати відпуск пального в єдиному циклі з друкуванням фіскального касового чека. Зокрема, пунктом 16 Технічних вимог встановлено, що при попередній оплаті друкування чека повинно здійснюватися до початку відпускання пального.

Таким чином, відпуск попередньо сплаченого палива шляхом безготівкового розрахунку за відомостями не звільняє від обов'язку проведення таких операцій через РРО з видачею відповідного розрахункового документа.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, санкції, передбачені за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, є адміністративно-господарськими санкціями.

Штрафні санкції, передбачені ст. 17 Закону № 265/95-ВР, належать до адміністративно-господарських санкцій, одним видом з яких є адміністративно-господарський штраф (статті 239, 241 Господарського кодексу України).

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, згідно із якою адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Отже, уповноважений орган державної влади при виявленні факту порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема порушення вимог Закону № 265/95-ВР, мав дотримуватися наведених норм Господарського кодексу України, у зв'язку з чим міг прийняти рішення про застосування такого виду адміністративно-господарських санкцій, як штрафні санкції, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Закінчення будь-якого із встановлених статтею 250 Господарського кодексу України строків виключає застосування таких санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за вчинене ним порушення правил здійснення господарської діяльності.

Як вбачається зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, відповідачем штрафні санкції в загальній сумі 244071 грн. (у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР до позивача застосовано рішенням від 20.10.2009 № за порушення, що пов'язані з розрахунковими операціями в загальній сумі 48940,2 грн. за договорами від 01.01.2009 № 1, від 21.04.2009 № 11, від 06.01.2009 № 1, від 02.04.2009, від 06.01.2009 № 1, від 08.01.2009 № 1, від 09.01.2009 № 2/1, від 08.01.2009 № 2, тобто вартість проданих товарів визначалася сукупно за період, починаючи з 01.01.2009, з порушенням визначеного у ст. 250 Господарського кодексу України річного строку.

Зважаючи на викладене, враховуючи неможливість виокремлення виходячи зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин вартості проданих товарів за період, який охоплюється річним строком, а також те, що незастосування судами попередніх інстанцій при розгляді справи положень ст. 250 Господарського кодексу України фактично не призвело до неправильного вирішення справи, підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.05.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун