Справа № 808/4990/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/4990/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2015 року

справа № 808/4990/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Кругового О.О. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з’явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому у відповідності до положення ст. 41 КАС України фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови, не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “МІК” пройшло процедуру державної реєстрації, а відтак набув правового статусу суб’єкта господарювання в розумінні статті 4 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців” від 15.05.2003 №755-IV, та відноситься до суб’єктів господарювання, яким, відповідно до статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991 №875-XII встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Отже, середньооблікова кількість штатних працівників ТОВ “МІК” за 2013 рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 11 осіб, а кількість працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” – 19 осіб. Отже, відповідачем у 2013 році не виконано норматив, передбачений статтею 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як того вимагає Закон України “Про зайнятість населення” та Наказу №420, подавав звіти форми №3-ПН про наявність вакантних робочих місць, створених для інвалідів, а саме, звіти про наявність вакансій станом на 05.03.2013, 04.04.2013 та 23.05.2013.

Як видно, Наказ №420, що діяв на час подачі відповідачем звітів форми №3-ПН, втратив чинність у зв’язку із прийняттям Міністерством соціальної політики України Наказу від 31.05.2013 №316 “Про затвердження форми звітності №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” та Порядку її подання”, який набрав чинності 12.07.2013 (далі іменується – Наказ №316).

Відповідач звертався до центру зайнятості з новими звітами форми №3-ПН про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, які містили додатки “Характеристики вакансії (й) та вимоги до претендента (ів) (для укомплектування вакансій Державною службою зайнятості)”.

Доказів направлення центром зайнятості на підприємство ТОВ “МІК” інвалідів та відмови відповідача при цьому у їх працевлаштуванні суду не надано.

З матеріалів справи видно, що відповідач здійснював заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів, а саме: проведено атестацію робочих місць за умовами праці для організації та працевлаштування інвалідів за даними: протоколу досліджень та напруженості праці №66 від 16.08.2010, протоколу досліджень метеорологічних факторів №79 від 16.08.2010, протоколу досліджень вібрації №17 від 16.08.2010, протоколу досліджень шумового навантаження та інфразвуку №66 від 16.05.2010; прийнято наказ “Про проведення чергової атестації робочих місць за умовами праці для організації робочих місць та працевлаштування інвалідів” від 09.08.2010 №08-09-01-10; прийнято наказ “Про затвердження і введення в дію штатного розкладу та організаційно-функціональної структури підприємства” від 03.01.2013 №2-шт, яким зобов’язано на 2013 рік забезпечити робочі місця інвалідів згідно квоти, шляхом створення нових робочих місць інвалідів на атестовані робочі місця; у друкованих засобах масової інформації розміщувались оголошення про наявність на підприємстві вакантних місць для працевлаштування інвалідів.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності.

Зі змісту статті 18-1 Закону України №875-XII вбачається, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем протягом 2013 року виконано усі, встановлені законодавством обов’язки із забезпечення працевлаштування інвалідів. Якщо відповідачем вжито усі, передбачені чинним законодавством, заходи із працевлаштування інвалідів, то на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для їх працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Як встановлено ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення…

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що позивачем позовні вимоги не доведені.

За таких обставин, суд вважає, що рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтовано та мотивовано з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: С.А. Уханенко