Справа № 808/2240/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 рокусправа № 808/2240/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2014 року у справі №808/2240/14 за позовом приватного підприємства «Сенді» до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Сенді» 26 березня 2014 року звернулось до суду з позовом до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Запорізькій області, згідно якого, просить скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення № від 08.11.2013 на суму 4006273,00 грн., № від 20.01.2014 на суму 295169,48 грн., № від 20.01.2014 на суму 4,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, викладені в актах №062/08/22-22-01-06 від 29.04.2013 року, №1/08-22-22-01-06/13624162 від 09.01.2014 року підставі яких їх було прийнято є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючих осіб, які зроблено в акті перевірки, про недодержання позивачем вимог податкового законодавства України.

Згідно заперечень на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представників позивача, які заперечували, щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем з 30.09.2013 по 18.10.2013 проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012.

Згідно висновків акта №062/08/22-22-01-06 від 29.04.2013 (далі - акт перевірки) перевіркою встановлено порушення п. 134.1. ст. 134, пп. 135.5.4 135.5.5 п.135.5, п.135.1 п.135.2 п.135.4 ст. 135, п.137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, в результаті чого ПП «Сенді» занижено податок на прибуток на 3 653 529 грн., порушення п. 292.1 ст. 292, ст. 293 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого ПП «Сенді» занижено єдиний податок на 295 169,48 грн.

За результатами адміністративного оскарження прийнятих за наслідками перевірки податкових-повідомлень рішень Головним управлінням Міндоходів у Запорізькій області було прийняло рішення про проведення позапланової перевірку ПП «Сенді» в порядку передбаченому п. 78.1.5. ст. 78 ПК України. За результатами цієї перевірки складено акт № 1/08-22-22-01-06/13624162 від 09.01.2014р., висновки якого ідентичні з актом планової виїзної документальної перевірки №062/08/22-22-01-06 від 29.04.2013р.

ОДПІ вважає, що в порушення п.135.1, 135.2, 135.4, 137.1 Податкового Кодексу України ПП «Сенді» занижено доходи за 2011 рік на загальну суму 4 118 760 грн. у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів щодо виконання транспортно-експедиторських послуг третьою особою ТОВ ТЕП «Південьінтертранс», а саме не надано до перевірки документи, що підтверджують виконання послуг по перевезенню вантажу залізничним транспортом, перелік яких затверджено Наказом Мінтрансу України від 19.11.1998 №460.

Також позивачем надано до перевірки неналежним чином оформлені фінальні дисбурсментські рахунки, оскільки вони складені іноземною мовою та не містять підпису і печатки. Вартість наданих агентських послуг, визначених в рахунках, що не підтверджені печаткою судна, складає 18304397 грн. яка є фінансовою допомогою.

Крім того відповідачем встановлено заниження позивачем виручки від реалізації на 6587005 грн., в т.ч. за ІІ квартал 2012 року 3 391 949 грн., за ІІІ квартал 2012 року 2 321 889 грн., за ІV квартал 2012 року 873 167 грн., що призвело до заниження єдиного податку на 295 168,48 грн. в т.ч. за ІV квартал 2012 року 295 169,48 грн.

На підставі матеріалів перевірок, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № від 08.11.2013, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 4 006 273, 00 грн. в тому числі 3 653 525 грн. основного платежу та 352 748 грн. штрафних санкцій, № від 20.01.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку на 295 169, 48 грн. та № від 20.01.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 4 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції між ПП «Сенді» (експедитор) та Компанією «EKOM ECZASIBASI DIS TIGARET A.S.» (Клієнт) укладено договір транспортного експедирування № 01 від 20.01.2011 року. Згідно з умовами якого позивач зобов'язався здійснити транспортне експедирування вантажу Клієнта, проводити оплату за рахунок Клієнта вартості послуг залізничних доріг та транспортно-експедиторських організацій за обслуговування вантажів Клієнта. При цьому позивач має право на свій розсуд залучати третіх осіб для належного виконання умов договору.

Виконання договірних зобов'язань по організації перевезення вантажів Клієнта, позивач здійснював за допомогою ТОВ ТЕП «Південьінтертранс» яка є компанією, що акредитована Укрзалізницею, як експедиторська організація, та з якою укладено договір про надання послуг експедирування експортно-імпортних та транзитних вантажів № 3789 від 20.06.2006.

Відповідач вважає, що в порушення п.135.1, 135.2, 135.4, 137.1 Податкового Кодексу України ПП «Сенді» занижені доходи за 2011 рік на загальну суму 4 118 760 грн. у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів щодо виконання транспортно-експедиторських послуг третьою особою ТОВ ТЕП «Південьінтертранс», оскільки позивачем не надано до перевірки документи, що підтверджують виконання послуг по перевезенню вантажу залізничним транспортом, перелік яких затверджено Наказом Мінтрансу України від 19.11.1998 №460.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про транзит вантажів» від 20.10.1999 № 1172-XIV транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування.

Згідно з п. 6 Статуту залізниць України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з п. 23 Статуту залізниць України дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Наказом Мінтрансу України від 19.11.1998 №460, затверджено форми бланків документів на перевезення вантажів залізничним транспортом. У прямому міжнародному сполученні таким документом є накладна, у внутрішньому сполученні - комплект перевізних документів форми ГУ-29-О.

Отже, суд першої інстанції вірно встановивши, що вантажі «EKOM ECZASIBASI DIS TIGARET A.S.» були транзитними з Турції до Республіки Білорусь, тобто не внутрішнього сполучення, тому таке перевезення обґрунтовано підтверджується позивачем належним чином оформленими міжнародними залізничними накладними ЦИМ/СМГС (додаток № 1 до Наказу Мінтрансу України від 19.11.1998 №460) з зазначенням в них в якості платника - ТОВ ТЕП «Південьінтертранс», а також актами виконаних робіт та звітами про виконання доручення по організації перевезення вантажів транзитом через територію України.

Відповідно до пп. 153.4.1. п.153.4 ст. 153 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних відносин) не включаються в дохід і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у зв'язку з залученням платником податку коштів або майна - на підставі договору концесії, комісії, доручення, про відкриття рахунку у цінних паперах, про надання клірингових послуг за угодами щодо фінансових інструментів, консигнації, довірчого управління, схову (відповідального зберігання), договору щодо забезпечення виконання зобов'язань, а також згідно з іншими цивільно-правовими договорами, що не передбачають передачу права власності на такі кошти або майно, з урахуванням положень пункту 153.7 цієї статті. На підставі пп.153.4.2. п.153.4 ст. 153 Податкового кодексу України (в редакції до 01.01.2015р.) такі кошти також не включаються до витрат підприємства.

Отже, враховуючи викладене, позивач у відповідності з вимогами Податкового кодексу відобразив у складі доходу лише суму своєї винагороди, правомірно не відображаючи суму отриману від нерезидента для розрахунків за перевезення, в складі, а ні доходів а ні витрат.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем ст. 44 Податкового кодексу України, оскільки позивачем надано до перевірки неналежним чином оформлені фінальні дисбурсментські рахунки тому, що вони складені іноземною мовою та не містять підпису і печатки. Вартість наданих агентських послуг, визначених в рахунках, що не підтверджені печаткою судна, на думку податкового органу є фінансовою допомогою.

Відповідно до ст. 116 Кодексу торговельного мореплавства України, у морському порту або поза його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов'язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства. При виконанні договору морського агентування морський агент діє від імені судновласника.

Відповідно до ст. 117 Кодексу торговельного мореплавства України, морський агент виконує формальності та дії, пов'язані з прибуттям, перебуванням і відходом судна, допомагає капітану судна у налагодженні контактів з службами порту, місцевими органами виконавчої влади, в організації постачання і обслуговування судна в порту, оформляє митні документи та документи на вантаж, інкасує суми фрахту та інші суми для оплати вимог судновласника, що виникають з договору перевезення, сплачує за розпорядженням судновласника і капітана судна суми, пов'язані з перебуванням у порту, залучає вантажі для морських ліній, здійснює збір фрахту, експедирування вантажу, наймання екіпажів для роботи на суднах, виступає від імені вантажовласника, а також договірною стороною учасників перевезення вантажів у прямому змішаному сполученні.

Плата за послуги, що справляються у морських портах здійснюється на підставі наказу Міністерства транспорту України №711 від 15.12.2000, та Положення про портові збори затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 №1544. Зазначені документи передбачають тарифи, ставки зборів та послуг, порядок та методику їх обчислення, обов'язкові надбавки до ставок лоцманського, швартового зборів, плати за роботу буксирів при швартових операціях, плату за користування самохідними плавзасобами, ставки плати за агентування суден та інші послуги та роботи.

Таким чином враховуючи вказані, норми права суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимоги податкового органу щодо наявності підпису капітана судна на Дисбурсментському рахунку, оскільки у розумінні ст.ст.116,117 КТМ України агент є представником судновласника, а не капітана, так як по правовій природі морське агентування по суті взаємовідносин, що виникають між сторонами при його виконанні є тотожним тим, що виникають при виконанні договору комісії. Дисбурсментський рахунок не є самостійним первинним документом, а по суті є звітом агента перед судновласником, а отже з урахуванням норм статей 1011 та 1022 ЦК України не потребує обов'язкового підпису комітента (судновласника), так як законодавець не висуває такої обов'язкової умови для його схвалення.

У відповідності до 139.1.2. ПК України платежі на користь комітента, принципала тощо за договорами комісії, агентськими договорами та іншими аналогічними договорами - це платежі, які проходять через рахунок підприємства транзитом: отримано від дебіторів і перераховано комітентам, субпідрядникам тощо. Ці платежі не включають ні до складу доходу, ні до складу витрат.

Згідно з п. 153.4.1 та 153.4.2 ПК України платежі за агентськими договорами, тобто за договорами, які не передбачають переходу права власності на товари/послуги, не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку та не включаються ні до складу доходів ні до складу витрат такого платника податків.

Відповідно до п.292.4 ст. 292 ПК України у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач не є безпосереднім надавачем цих послуг, з суми коштів отриманої по дисбурсментському рахунку в подальшому сплачується їх вартість іншим установам та організаціям. Тому, вказані суми, за винятком винагороди, повністю перераховуються позивачем на рахунки інших юридичних осіб, при цьому ПП «Сенді» не є власником цих коштів, оскільки має статус агента.

Отже, враховуючи те, що вказані обставини повністю покладені в основу нарахувань з єдиного податку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх неправомірність.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2014 року у справі №808/2240/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 10 лютого 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко