Справа № 344/14586/14-а
Суддя: Бабій О. М.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/71/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 рокум. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - суддіБабій О.М.,

секретарівІванова О.В., Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Івано-Франківської міської ради № 1513-47 від 28.08.2014 року «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» в частині п. 1 та п. 3 додатку 1 до рішення в частині про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 червня 2014 року позивач звернувся з письмовою заявою до міського голови з проханням виділити для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель вільну земельну ділянку в районі с. Опришівці Івано-Франківської міської ради, яка є суміжною до земельної ділянки матері позивача на АДРЕСА_1. На підтвердження потреби у земельній ділянці позивач надав ряд документів. Випадково на адресу позивача надійшов лист із якого вбачається, що на земельну ділянку претендує ОСОБА_3. За проханням позивача узгоджувальна комісія зняла з розгляду питання щодо погодження суміжної межі ОСОБА_3 19.08.2014 року на адресу позивача надійшла відповідь на його заяву від 20.06.2014 року в якій вказано, що отримати земельну ділянку позивач зможе при умові постановки на чергу в порядку визначеному Положенням «Про умови постановки громадян на облік та розподіл земельних ділянок під індивідуальне будівництво». Із листа від 19.09.2014 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 дано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,0680 га. для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає таке рішення відповідача незаконним оскільки згідно плану генеральної забудови земельна ділянка знаходиться в межах території виділеної для здійснення індивідуального будівництва, а не ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_3 на обліку громадян в черзі для виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво не перебував.

Ухвалою суду від 09 грудня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, залучено - ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали з мотивів наведених в позовній заяві та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечила в повному обсязі, мотивую тим, що Івано-Франківська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення діяла в межах своїх повноважень, відповідно до чинного законодавства. Батько позивача в користувався земельною ділянкою, про це вказано в довідці Територіального комітету мікрорайону Опришівці. Письмових заперечень суб'єктом владних повноважень суду не надано.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснив, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак його заява в 2011 році не була розглянута. У міській раді ому порадили написати заяву про надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а насправді він хотів отримати земельну ділянку для будівництва. Також вказав, що спірною земельною ділянкою користувався ще батько третьої особи як член колгоспу, тому він має право на спірну земельну ділянку.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне.

19 травня 2014 року позивач звернувся до міського голови із заявою про виділення йому вільної земельної ділянки з цільовим призначенням для здійснення індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель в районі с. Опришівці Івано-Франківської міської ради (а.с.10).

До заяви позивачем додано довідку з реєстру земель з якої вбачається, що за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку на території Івано-Франківської міської ради не зареєстровано (а.с.11).

На свою заяву від 19 травня 2014 року позивач отримав відповідь від 24.07.2014 року із якої вбачається, що заява позивача розглянута відділом Держземагенства у м. Івано-Франківську та позивачу роз'яснено, що для отримання земельної ділянки йому необхідно перебувати на обліку громадян, які бажають отримати земельну ділянку під індивідуальне будівництво (а.с.12).

ОСОБА_3 неодноразово звертався до відповідача протягом 2011-2013 років із заявами про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, будівництва (а.с.26, 48).

Однак, на свої заяви ОСОБА_3 отримував негативні відповіді (а.с.49, 64, 65).

07 липня 2014 року ОСОБА_3 вкотре звернувся до міського голови із заявою про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,0680 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с.47).

До заяви ОСОБА_3 було додано Довідку територіального комітету мікрорайону Опришівці про те, що комітет погоджує ОСОБА_3 погоджує дозвіл на складання проекту землеустрою щодо оформлення земельної ділянки площею 680 м.кв. на АДРЕСА_1 (а.с.49 зв.).

Із повідомлення архівного відділу Івано-Франківської міської ради вбачається, що у по господарській книзі села Опришівці за 1961-1963 роки є дані, що в особистому господарстві колгоспника ОСОБА_4 у 1963 році було 0,39 сотих землі. Про місцезнаходження земельних ділянок даних немає (а.с.50).

Також ОСОБА_3 розроблено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м. Івано-Франківську на АДРЕСА_1 (а.с.53-59).

Всі ці документи, які подані ОСОБА_3 стали підставою для прийняття відповідачем рішення № 1513-47 від 28.08.2014 року «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень», згідно якого ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с.16).

Суд, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, оцінивши подані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, вважає, що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України (далі ЗК України), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 від 07 липня 2014 року він просив про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,0680 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с.47).

В той же час, як вбачається із фрагменту схеми генерального плану міста, а село Опришівці належить до Івано-Франківської міської ради, земельна ділянка на АДРЕСА_1, площею 0,0680 га. (поруч будинку № 9) належить до земель садибної житлової забудови, вказаного факту представник відповідача не заперечила, та й третя особа ОСОБА_3 в своїх поясненнях вказав, що йому земельна ділянка потрібна під будівництво.

Незважаючи на схему генерального плану міста та на цільове призначення спірної земельної ділянки, відповідач надав дозвіл ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Статтею 22 ЗК України дано визначення земель сільськогосподарського призначення. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 38 ЗК України дано визначення земель житлової та громадської забудови. До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - передбачено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Однак, заява позивача від 19 травня 2014 року не була вирішена пленарному засіданні міської ради.

Позивач просить визнати рішення відповідача незаконним, оскільки вона не відповідає Конституції України або Законам України, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту права позивача буде визнання рішення відповідача протиправним, оскільки оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії та стосується третьої особи.

Незаконним визнається нормативно-правовий акт (який стосується невизначеного кола осіб), який не відповідає Конституції України або іншим Законам України.

Як роз'яснено в п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Кодексом адміністративного судочинства України закріплено право на судовий захист (ст. 6 ч.1), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Позивач таке право використав та звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем не спростовано позовних вимог позивача.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення в частині п. 1 та п. 3 додатку 1 до рішення в частині про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3, прийняте не у відповідності до норм чинного законодавства, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, а отже його слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, відповідно до п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», ст. ст. 19 Конституції України, ст. ст. 19, 20, 21, 22, 38, 39 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 2, 6-12, 71, 72 КАС України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов підприємця ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської міської ради № 1513-47 від 28.08.2014 року «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» в частині п. 1 та п. 3 додатку 1 до рішення в частині про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3.

Стягнути з Івано-Франківської міської ради в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_2 - 73 грн. 08 коп. судового збору.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2015 року.

СуддяБабій О.М.