Справа № 826/12940/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: позивача представника відповідача представника третьої особи - Національної агентства України з питань державної службиБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С. ОСОБА_5 Молчанової Н.К. Шайтанової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року у справі за позовом Фізичної особи ОСОБА_5 до Державної фіскальної служби України, треті особи: Міністерство фінансів України, Національне агентство України з питань державної служби про визнання незаконними дій, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 року Фізична особа ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної фіскальної служби України, треті особи: Міністерство фінансів України, Національне агентство України з питань державної служби в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати незаконними дії відповідача щодо не призначення та не проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби в порядку статей 15, 27 Закону України «Про державну службу» та «Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 № 169;

- визнати незаконними дії відповідача щодо проведення відбору та оцінювання кандидатів на керівні посади в органах Державної фіскальної служби всупереч вимогам статей 15, 27 Закону України «Про державну службу»;

- зобов'язати відповідача призначити та провести конкурс на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби в порядку статей 15, 27 Закону України «Про державну службу» та «Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 № 169;

- зобов'язати відповідача опублікувати і поширити через засоби масової інформації, веб-сайті Державної фіскальної служби дані про вакантні посади керівників територіальних органів Державної фіскальної служби, порядок та умови проходження конкурсу на їх заміщення не пізніше ніж за місяць до його початку;

- зобов'язати відповідача затвердити наказом Державної фіскальної служби умови і порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби;

- зобов'язати відповідача затвердити наказом Державної фіскальної служби порядок проведення іспиту як складової процедури конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби;

- зобов'язати відповідача утворити наказом Державної фіскальної служби конкурсну комісію у складі голови - заступника Голови Державної фіскальної служби, секретаря, членів комісії. До складу конкурсної комісії включити представників кадрової та юридичної служб Державної фіскальної служби України;

- визнати незаконними дії відповідача щодо призначення на керівні посади в територіальних органах Державної фіскальної служби осіб без проведення конкурсу;

- скасувати накази відповідача про призначення на керівні посади в територіальних органів Державної фіскальної служби осіб без проведення конкурсу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 з 22.08.1997 р. працює в органах державної податкової служби України.

З 2008 року працює на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним 13.08.2014 р. на веб-сайті Державної фіскальної служби України знайдено оголошення від 06.08.2014 р. «Рада з кадрових питань ДФС оголошує про прийом документів від кандидатів на керівні посади в територіальних органах». Зміст даного оголошення - Рада з кадрових питань ДФС розпочинає прийом документів від кандидатів, які мають бажання зайняти посади начальників головних управлінь та митниць в областях, м. Києві ДФС.

На підставі даного оголошення від 06.08.2014 р., позивачем подано заяву про згоду на участь у відборі на посаду керівника територіального органу ДФС (начальника Головного управління ДФС у Харківській області) з додатковими документами.

На підставі оголошення від 26.08.2014 р. за результатами відбору Радою з кадрових питань визначені кандидати, до числа яких кандидатура позивача не включена.

За твердженням позивача, Державною фіскальною службою України в порушення статей 15, 27 Закону України «Про державну службу» та «Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 р. № 169 не проводився конкурсний відбір кандидатів на заміщення вакантних посад керівників територіальних органів ДФС.

Крім того, на думку позивача, відповідачем незаконно призначено осіб на керівні посади територіальних органів ДФС без проведення конкурсу, а саме: наказами від 09.09.2014 р. на посаду начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_9; на посаду начальника ГУ ДФС у Херсонській області ОСОБА_10; наказами від 11.09.2014 р. на посаду начальника ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_11; начальника ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_12; начальника ГУ ДФС у Кіровоградській області ОСОБА_13; начальника ГУ ДФС у Черкаській області ОСОБА_14; начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_15; наказами від 12.09.2014 р. на посаду начальника ГУ ДФС у Чернігівській області ОСОБА_16; начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_17; начальника ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_18; наказами від 15.09.2014 р. на посаду начальника ГУ ДФС у Одеській області ОСОБА_19; начальника ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_20; наказами від 18.09.2014 р. на посаду начальника ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_21

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Частиною п'ятою статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VІ передбачено, що керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

Кандидатури на посади керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади погоджуються з головами місцевих державних адміністрацій, якщо інше не передбачено законом.

Порядок призначення на посади керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 № 45 «Про затвердження Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших органів центральної виконавчої влади» (далі - Порядок).

Пунктом 4 Порядку встановлено, що у разі коли діяльність центрального органу виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, керівник такого органу подає відповідному міністру за формою згідно з додатком 1 пропозицію щодо погодження призначення на посаду, звільнення з посади керівника територіального органу для розгляду.

При цьому, пунктом 3 Порядку передбачено право, а не обов'язок міністра, керівника центрального органу виконавчої влади щодо прийняття рішення про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади керівника територіального органу.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі - Положення № 236), ДФС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Пунктом 11 Положення встановлено, що Голова Державної фіскальної служби призначає в установленому порядку на посаду за погодженням з Міністром фінансів та головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє з посади керівників територіальних органів ДФС.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України. Порядок проведення конкурсу для вступу на державну службу регулюється Положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 № 169 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців»).

Разом з тим, абзацом другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.1994 № 423 «Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України «Про державну службу»» встановлено, що просування по службі державного службовця, який зарахований до кадрового резерву чи пройшов стажування, а також прийняття на роботу державного службовця, який припинив державну службу у зв'язку з відставкою, може здійснюватися за рішенням керівника відповідного державного органу без конкурсного відбору.

Крім того, підпунктом «а» пункту 1 Постанови № 423 передбачено, що без конкурсного відбору або стажування можуть також прийматися державні службовці на посади керівників, які згідно із законодавством обираються або затверджуються колегіальним органом; керівників, які призначаються міністрами, керівниками інших центральних органів державної виконавчої влади за погодженням з керівниками місцевих органів державної виконавчої влади; спеціалістів при переміщенні їх в межах одного державного органу на рівнозначну або нижчу посаду з дотриманням вимог законодавства про працю.

Зазначене також підтверджується роз'ясненнями Головного управління державної служби України від 01.10.1999, в якому зазначено, що з метою чіткого дотримання законодавства колегією Головдержслужби України затверджено Перелік посад державних службовців третьої - сьомої категорій та випадків, у яких призначення на посади на підставі актів законодавства може здійснюватися без проведення конкурсу, до якого включено, зокрема, посади керівників, які призначаються міністрами, керівниками інших центральних органів виконавчої влади за погодженням з керівниками місцевих органів виконавчої влади.

Системний аналіз наведених положень, які застосував суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, свідчить про те, що законодавством встановлені випадки, коли при прийнятті на державну службу або просуванні по службі державного службовця конкурс може не призначатись та не проводитись, за рішенням керівника відповідного державного органу.

У Конституції України визначено, що громадяни України користуються рівним правом вступу на державну службу.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну службу», право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну службу», просування по службі державного службовця здійснюється шляхом зайняття більш високої посади на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України та Кабінетом Міністрів України, або шляхом присвоєння державному службовцю більш високого рангу.

З метою забезпечення комплектування керівних посад територіальних органів фіскальної служби професійно підготовленими кадрами, встановлення прозорої процедури призначення за участі представників громадськості та бізнесу, керуючись дорученням Прем'єр-міністра України від 18.07.2014 №27376/0/1-14, наказом ДФС від 30.07.2014 №21 утворено Раду з кадрових питань ДФС України (далі - Рада) як допоміжний дорадчий орган.

Пунктом 13 Положення № 236 передбачено, що для розгляду наукових рекомендацій та проведення фахових консультацій з основних питань діяльності у ДФС можуть утворюватися постійні або тимчасові консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи.

Рішення про утворення чи ліквідацію колегії, інших постійних або тимчасових консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів приймає Голова ДФС. Кількісний та персональний склад колегії, інших постійних або тимчасових консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів також визначає Голова ДФС.

Таким чином, наказом ДФС від 30.07.2014 № 21 з дотриманням пункту 13 Положення утворено допоміжний консультативний орган, який за участі громадськості покликаний оцінити спроможність кандидатів забезпечити виконання функцій територіальними органами ДФС з урахуванням прав платників податків та думки громадськості.

Рішенням Ради з кадрових питань Державної фіскальної служби України (далі - Рада) від 01.08.2014 затверджено Положення про Раду з кадрових питань Державної фіскальної служби України, яким визначено, що Рада є консультативно-дорадчим органом і утворена для підготовки рекомендацій щодо кадрового забезпечення територіальних органів ДФС України. Рішення Ради носять рекомендаційний характер.

Рада не підміняє і не заміняє конкурсну комісію, яка утворюється в державному органі відповідно до вимог Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 № 169.

За поясненнями представника відповідача, територіальні органи ДФС як юридичні особи публічного права на сьогодні не зареєстровані, штатні розписи не затверджені, відповідно рішень про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад не приймалось.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях відповідача порушень діючого законодавства щодо проведення конкурсу на заміщення вакантних посад та прийняття на державну службу, а тому позовні вимоги щодо визнання незаконними дії відповідача щодо не призначення та не проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби в порядку статей 15, 27 Закону України «Про державну службу» та «Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 р. № 169 та визнання незаконними дії відповідача щодо проведення відбору та оцінювання кандидатів на керівні посади в органах Державної фіскальної служби всупереч вимогам статей 15, 27 Закону України «Про державну службу», задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання відповідача призначити та провести конкурс на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби в порядку статей 15, 27 Закону України «Про державну службу» та «Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 р. № 169; зобов'язання відповідача опублікувати і поширити через засоби масової інформації, веб-сайті Державної фіскальної служби дані про вакантні посади керівників територіальних органів Державної фіскальної служби, порядок та умови проходження конкурсу на їх заміщення не пізніше ніж за місяць до його початку; зобов'язання відповідача затвердити наказом Державної фіскальної служби умови і порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби; зобов'язання відповідача затвердити наказом Державної фіскальної служби порядок проведення іспиту як складової процедури конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби; зобов'язання відповідача утворити наказом Державної фіскальної служби конкурсну комісію у складі голови - заступника Голови Державної фіскальної служби, секретаря, членів комісії. До складу конкурсної комісії включити представників кадрової та юридичної служб Державної фіскальної служби України, колегія суддів виходить з наступного.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

З огляду на зазначене, вказані вище позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, та, відповідно, задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дії відповідача щодо призначення на керівні посади в територіальних органах Державної фіскальної служби осіб без проведення конкурсу та скасування наказів відповідача про призначення на керівні посади в територіальних органів Державної фіскальної служби осіб без проведення конкурсу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки є похідними вимогами від первинних та не доведені позивачем, яким саме чином порушують його права.

Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 20.02.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.