Справа № 2а/1670/6238/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2015 р. м. Київ К/800/19771/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря Титенко М.П.,
за участю представників
позивача:не з'явився,
відповідача:Батюти З.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013

у справі № 2а-1670/6238/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохолдінг»

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби,

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний дім»,

Полтавський акціонерний банк «Полтава-Банк»

про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2012 в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохолдінг» до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний дім» та Полтавський акціонерний банк «Полтава-Банк» про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохолдінг» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби від 22.08.2012 за № . Прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги: визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби від 22.08.2012 року за № .

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2012 залишено без змін.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 в частині скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби від 22.08.2012 за № , та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

Позивач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких обґрунтовує законність рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не було виконано вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у частині обов'язку додати до скарги на постачальника, який відмовився надати податкову накладну, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту, копій товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів або копій первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які підтверджують факт отримання товарів, то висновки податкового органу про безпідставне включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, відображеного у декларації за грудень 2011 року є обґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд погодився з тим, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми такого податку, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України, у даному випадку, є безпідставними, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України від 19.06.2003 № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (надалі - Закон України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»). Згідно статті 3 даного Закону систему фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю врегульовані цим Законом та договорами дії суб'єктів системи при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю. Даним нормативно-правовим актом не передбачено будь-яких спеціальних приписів, подібних до пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України, в частині порядку формування податкового кредиту.

А відтак, на думку апеляційного суду, позивачем не було допущено порушень приписів пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає такий висновок суду апеляційної інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

З системного аналізу, викладених норм, вбачається, що лише за умови дотримання покупцем вимог щодо подання до податкової декларації за звітний податковий період заяви із скаргою на постачальника (який відмовився надавати податкову накладну), та копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання товарів/послуг, суми податку на додану вартість можуть включаються до складу податкового кредиту.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України саме цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з статтею 3 цього ж Кодексу податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Закон України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» не відноситься до податкового законодавства України, а відтак не може регулювати відносини, що виникають у сфері податкових відносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки суду апеляційної інстанції в частині правильності формування позивачем податкового кредиту за грудень 2011 року помилковими, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2012 такою, що підлягає залишенню в силі.

Разом з тим, 25.04.2014 до Вищого адміністративного суду України надійшло клопотання, в якому ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохолдінг» повідомляє про ліквідацію підприємства, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, зокрема, у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Керуючись ст.. 157, ст. 221, п. 7 ч. 1 ст. 223, ст. 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохолдінг» про закриття провадження у справі 2а-1670/6238/12 задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 у справі № 2а-1670/6238/12 скасувати.

3. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.112012 у справі № 2а-1670/6238/12 визнати такою, що втратила законну силу.

4. Провадження у справі № 2а-1670/6238/12 закрити.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна