Справа № 826/8559/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Київ К/800/64684/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Сомалі - ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про скасування рішення Державної міграційної служби України про відмову в наданні статусу біженця від 10 серпня 2012 року № 428-12, зобов'язання визнати позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва 22 липня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач, через свого представника звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України, просить у її задоволенні відмовити та залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином Сомалі, який залишив територію країни своєї громадянської належності 28 листопада 2011 року легально та літаком прибув до Російської Федерації, де перебував з 29 листопада 2011 року по 25 грудня 2011 року, звідки нелегально прибув до України.

28 березня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, від 10 серпня 2012 року № 428-12 громадянину Сомалі ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що 14 вересня 2012 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві позивачу було направлено повідомлення № 115 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог, прийшов до висновків, з якими погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням критеріїв правомірності рішень, в межах повноважень суб'єкта владних повноважень передбачених частиною 3 статті 2 КАС України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідно до статті 1 якого біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутись до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з ч. 5 ст. 10 вказаного Закону за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Необхідність доказування наявності умов для надання статусу біженця знаходить своє підтвердження у міжнародно-правових документах. Згідно з п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Виходячи із змісту Конвенції про статус біженців 1951 року та ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», поняття «біженець» включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази чи документи, які б підтвердили факт переслідування позивача вказаними у Конвенції ознаками, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для надання позивачу статусу біженця.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець