Справа № 2-а-1267/10
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Київ К/9991/60823/11

колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши у порядку касаційного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Сімферопольської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим про зобов'язання виплатити щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2010 року та постанову апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14 березня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є матір'ю малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та є застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Проте управління праці та соціального захисту населення Сімферопольської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим проводило нарахування та виплату вказаної допомоги в меншому розмірі. Просила з урахуванням уточнення позовних вимог стягнути з відповідача допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 1 січня 2009 року по 14 березня 2010 року в розмірі, передбаченому статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», в сумі 8053,07 грн.

Постановою Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Сімферопольської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим донарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку за період з 05 березня 2009 року по 14 березня 2010 року в розмірі, встановленому статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», що обчислюється з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років на час виплати такої допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3,40 грн.

Постановою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14 березня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Сімферопольської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим задоволено. Постанову Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2010 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1, судами неповне з'ясування обставин, які мають значення у справі, та порушення норм чинного матеріального законодавства, що призвело до неправильного вирішення даного спору, позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та має право на виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку як застрахована особа в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з наступного. Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 був затверджений Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми. Оскільки на відповідача обов'язок щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за рахунок коштів субвенції з державного бюджету покладений статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», а не статтями 1, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», то ця допомога повинна надаватися відповідачем лише у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2008 року №57.

Проте такий висновок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Статтею 15 Закону № 2811-ХII було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Згідно зі статтею 43 Закону № 2240-III допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Зокрема, змінами до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статті 40- 44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі й пункт 25 розділу II цього Закону щодо виключення статей 40- 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Водночас частиною другої статті 46 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI та частиною третьою статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI було визначено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі - Порядок) був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (пункт 1 Порядку). Нові акти Уряду на виконання статті 46 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» не приймалися.

Крім того, за змістом пункту 17 цього Порядку право на виплату допомоги мають особи, зазначені в статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», яка на час виникнення спірних відносин поширювала свою дію щодо виплати допомоги лише на незастрахованих осіб.

Частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк.

Відповідно до положень частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України в тій же редакції пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач дізналася або повинна була дізнатись про порушення свого права з дати отримання допомоги у меншому розмірі, ніж визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». ОСОБА_1, яка звернулась до відповідача за виплатою допомоги по догляду за дитиною в травні 2007 року, а в 2009 році їй невірно була нарахована зазначена допомога, про що позивач зазначила в позовній заяві, подала до суду позов в березні 2010 року, тобто з пропущенням річного строку щодо частини позовних вимог, клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду не заявляла. Відповідач у запереченнях на позов зазначав про пропущення позивачем строку звернення до суду (а.с.14).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні частини позовних вимог в зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду, оскільки на цьому наполягав відповідач.

Суд першої інстанції в резолютивній частині помилково визначив допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підлягає стягненню з відповідача, в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, оскільки стаття 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» встановлює таку допомогу у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, тобто без визначення прожиткового мінімуму конкретних соціальних і демографічних груп населення. Отже, необхідно застосовувати загальні показники прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць у розмірах, встановлених законами України про державний бюджет на відповідні роки.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Статтею 225 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14 березня 2011 року скасувати.

Постанову Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2010 року змінити.

В абзаці другому резолютивної частини постанови виключити слова «для дітей віком до шести років».

В решті постанову Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Юрченко В.В.

Судді Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.