Справа № 826/18931/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 січня 2015 року 14:36 № 826/18931/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Скочок Т.О., суддів: Кобилянського К.М., Саніна Б.В., при секретарі судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Атласджет Україна»
до 3-ті особиДержавної авіаційної служби України Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (третя особа-1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» (третя особа-2) Громадська спілка «Асоціація підприємств авіаційної галузі України» (третя особа-3)
провизнання протиправним та скасування наказу №686 від 24.10.2014 року, -

за участю представників:

від позивача - Іщенко К.В., Гук А.Р.,

від відповідача - Капляр К.М., Мельничук С.В.,

від третьої особи-1 - Дмитрієва Ю.А.,

від третьої особи-2 та третьої особи-3 - Величко О.В.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Атласджет Україна» (надалі - позивач або ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна») з позовом до Державної авіаційної служби України (надалі - відповідач або Державіаслужба) про визнання протиправним та скасування наказу Державної авіаційної служби України №686 від 24.10.2014 року Про затвердження Авіаційних правил України «Порядок надання і анулювання прав на експлуатацію повітряних ліній».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2014 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 10.12.2014 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржуваним наказом №686 від 24.10.2014 року порушено права ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна», як перевізника повітряним транспортом, оскільки, за твердженнями останнього, у Державіаслужби відсутня компетенція щодо прийняття даного наказу, а під час прийняття наказу №686 від 24.10.2014 року Державіаслужбою порушено процедуру його прийняття. Крім того, представником позивача наголошено, що оскаржуваний наказ суперечить положенням вищестоящих актів.

У судове засідання 10.12.2014 року з'явилися представники позивача та відповідача.

При цьому, у даному судовому засіданні третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (надалі - третя особа-1 або ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ»).

За наслідками підготовчого провадження ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2014 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 20.01.2015 року.

У судове засідання 20.01.2015 року з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-1.

У даному судовому засіданні третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» (надалі - третя особа-2 або ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії») та Громадську спілку «Асоціація підприємств авіаційної галузі України» (надалі - третя особа-3 або ГС «Асоціація підприємств авіаційної галузі України»).

Представники позивача у судовому засіданні 20.01.2015 року позов підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено, що оскаржуваний наказ прийнятий у межах та на підставі наявних у Державіаслужби повноважень з урахуванням приписів актів вищої юридичної сили.

Представник третьої особи-1 проти задоволення позовних вимог також заперечував, посилаючись на правомірність оскаржуваного наказу та дотриманням процедури під час його прийняття з боку Державіаслужби.

Представник третіх осіб-2 та -3 позовні вимоги ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 20.01.2015 року оголошено перерву у зв'язку із заявленими представниками позивача та третьої особи-1 клопотанням до 23.01.2015 року.

У судове засідання 23.01.2015 року з'явилися представники позивача, відповідача та третіх осіб.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Державіаслужби від 24.10.2014 року №686 затверджено Авіаційні правила України «Порядок надання і анулювання прав на експлуатацію повітряних ліній», які, у відповідності до п. 1.1 даного Порядку, визначають процедуру надання, анулювання, відмови у наданні та обмеження обсягу прав на експлуатацію повітряних ліній українським та іноземним авіаперевізникам незалежно від форм власності, внесення змін до документів про права на експлуатацію повітряних ліній.

Так, приписами ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Як було зазначено вище, позивач оскаржує наказ Державіаслужби від 24.10.2014 року №686, яким затверджено Авіаційні правила України «Порядок надання і анулювання прав на експлуатацію повітряних ліній».

Так, позивачем, в якості обґрунтувань можливого порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів оскаржуваним наказом, надано суду копії ліцензії серії АГ №505958, у відповідності якої ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» надає послуги з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортом, та сертифіката експлуатанта СЕ №UK 045, виданого 02.04.2014 року, яким ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» надано право здійснювати комерційні повітряні перевезення.

Вважаючи вказаний вище наказ протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 1 Положення про Державну авіаційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року №520 (дата набрання чинності - 21.10.2014 року) (надалі - Положення №520), Державна авіаційна служба (Державіаслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Згідно п. 8 Положення №520, Державіаслужба в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, відповідно до стандартів і рекомендованої практики ІКАО, нормативних актів інших міжнародних авіаційних організацій та з урахуванням законодавства ЄС у галузі цивільної авіації розробляє та приймає авіаційні правила України, що регулюють діяльність цивільної авіації та використання повітряного простору, і видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Ті авіаційні правила України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Авіаційні правила України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

У розумінні положень ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року №1160-IV (надалі - Закон №1160), регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

В свою чергу, регуляторним органом є Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти (ст. 1 Закону №1160).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, останній за своєю правовою природою відноситься до категорії регуляторного акту, у розумінні положень ст. 1 Закону №1160, оскільки вказаний наказ, який прийнятий Державіаслужбою, як центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації, спрямований на неодноразове застосування щодо невизначеного кола осіб в процесі правового регулювання відносин у сфері процедури надання, анулювання, відмови у наданні та обмеження обсягу прав на експлуатацію повітряних ліній українським та іноземним авіаперевізникам незалежно від форм власності, внесення змін до документів про права на експлуатацію повітряних ліній.

Разом з тим, у відповідності до ч. 3 ст. 12 Закону №1160, регуляторні акти, прийняті Національним банком України, Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, іншими державними органами, центральними органами виконавчої влади, державними спеціалізованими установами та організаціями, некомерційними самоврядними організаціями, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а також їх посадовими особами, офіційно оприлюднюються в «Офіційному віснику» та у газеті «Урядовий кур'єр» не пізніш як у десятиденний строк після їх державної реєстрації або прийняття та підписання, у випадку, якщо ці регуляторні акти не підлягають державній реєстрації.

У відповідності до наявної у матеріалах справи копії оскаржуваного наказу від 24.10.2014 року №686, п. 5 останнього зазначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім п. 2.11 розділу ІІ, абзацу 9 п. 3.1 розділу ІІІ Авіаційних правил, затверджених наказом, які набирають чинності через рік з дня набрання чинності цим наказом.

Водночас, під час судового розгляду справи представниками відповідача наголошено, що станом на момент розгляду справи судом оскаржуваний наказ не опубліковано у встановленому законодавством порядку, на підтвердження чого у матеріалах справи, зокрема, міститься копія листа Міністерства юстиції України від 08.12.2014 року №22966-0-33-14/101, у відповідності до якого вказано, що після надходження до Міністерства юстиції відповідного нормативно-правового акта Державіаслужби із зазначеного питання, узгодженого із заінтересованими органами, його правову експертизу та державну реєстрацію буде здійснено у можливо стислі строки, а також зазначено, що оприлюднення наказу Державіаслужби від 24.10.2014 року №686 «Про затвердження Авіаційних правил України «Порядок надання і анулювання прав на експлуатацію повітряних ліній» в інформаційному бюлетні «Офіційний вісник України» буде здійснено Міністерством юстиції одночасно з офіційним опублікуванням змін до цього наказу.

При цьому, в процесі судового розгляду справи представниками позивача неодноразово наголошувалося про доопрацювання проекту оскаржуваного наказу, про що також свідчить інформація з веб-сайту Міністерства юстиції України, згідно якої лише після врахування всіх пропозицій, висловлених громадськістю, Міністерство юстиції у максимально стислі строки здійснить правову експертизу та державну реєстрацію запропонованих змін до зазначеного наказу.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Водночас, положення КАС України не містить визначення терміну «нормативно-правовий акт».

Проте, за загальним правилом нормативно-правовий акт визначають як виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений для неодноразового застосування. При цьому, обов'язковою ознакою як нормативно-правового акту є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (суб'єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

З огляду на викладене вище вбачається, що оскаржуваний наказ станом на момент розгляду справи судом не опублікований у встановленому законодавством порядку, а, відтак, з урахуванням положень самого наказу від 24.10.2014 року №686, не набрав чинності, отже, на даний час, не породжує, не змінює і не припиняє правовідносини, на регулювання яких він спрямований.

Крім того, враховуючи те, що оскаржуваний наказ, який станом на момент розгляду справи судом не оприлюднений, колегія суддів вказує про необґрунтованість тверджень представників позивача про невідповідність положень наказу від 24.10.2014 року №686 актам вищої юридичної сили, оскільки наразі, як зазначалося сторонами та свідчить інформація з веб-сайту і листа Міністерства юстиції України, тривають обговорення оскаржуваного наказу, який в подальшому може зазнати змін.

Отже, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що оскільки станом на момент розгляду справи судом оскаржуваний наказ від 24.10.2014 року №686 не набрав чинності (доказів протилежного суду не надано), то твердження позивача про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цим наказом на даний час є передчасними.

При цьому, інші доводи позивача щодо невідповідності положень оскаржуваного наказу від 24.10.2014 року №686 актам вищої юридичної сили суд не досліджує з огляду на викладені вище його висновки щодо передчасності звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 11, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.О. Скочок

Судді К.М. Кобилянський

Б.В. Санін