Справа № 0870/12364/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2015 р. м. Київ К/800/18343/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Гулової О. І.,

за участю: представника відповідача - Запорізької митниці - Корчинської М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна" на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна" до Запорізької митниці, Головного управління державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення і карток відмови, стягнення суми,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна" звернулось з позовом до Запорізької митниці, Головного управління державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування карток відмови та рішень про визначення митної вартості, а також про стягнення на користь позивача переплати ввізного мита у сумі 34 909 грн 04 коп.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2014 року, в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В запереченнях відповідач - Запорізька митниця - просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника Запорізької митниці, перевіривши доводи касаційних скарг в межах ч. 2 ст. 220 КАС України, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 09 лютого 2012 року між ПАТ «Дніпроспецсталь» (покупець) і «INTERKOVODITIES SA» (продавець) укладено контракт № 13120156 (специфікації № 8 від 31 травня 2012 року до нього), відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити ПАТ «Дніпроспецсталь» товар (феромолібден) на умовах DAP у відповідності до Інкотермс 2010.

Для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом товару позивачем подано до митного органу вантажну митну декларацію № 112030000/2012/014586 від 18 червня 2012 року.

Відповідно до даної ВМД платежі з ввізного мита повинні становити - 76 149 грн 52 коп., що відображено в гр. 47 «Нарахування мита та митних платежів декларації».

Для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані зовнішньоекономічний договір № 13120156 від 09 лютого 2012 року, специфікація № 8 від 31 травня 2012 року, рахунок - фактура (інвойс) № МО-12-019 від 31 травня 2012 року, висновок ДП «ДІАЦМВТР» № 9/412 від 14 червня 2012 року, накладна CMR № 120825-1 від 05 червня 2012 року, пакувальний лист б/н від 18 червня 2012 року, сертифікат якості б/н від 25 травня 2012 року.

Разом з ВМД позивачем подана декларація митної вартості товару форми ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем згідно зі статтею 57 Митного кодексу України за основним методом (за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються).

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за ВМД від 18 червня 2012 року № 112030000/2012/014586, митним органом перевірено подані позивачем документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів і відомості, що необхідні для здійснення митного контролю.

З посиланням на наявні у них розбіжності, відповідно до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України, у позивача витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість, яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію вантажної митної декларації країни відправлення; інформацію біржових організацій про вартість товару та/або сировини, - про що письмово зазначено у декларації митної вартості.

У зв'язку із ненаданням декларантом витребуваних документів у повному обсязі, відповідно до вимог статей 54, 55, 57,64 Митного кодексу України, митним органом прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 18 червня 2012 року № 112030000/2012/000215/1, згідно якого митна вартість визначена за резервним методом - 29,4740 USD за кілограм.

Також 18 червня 2012 року митним органом видано картку відмови у митному оформленні товару № 112030000/2/00406 за поданою ВМД №112030000/2012/014586.

09 лютого 2012 року між ПАТ «Дніпроспецсталь» (покупець) і «INTERKOVODITIES SA» (продавець) укладено контракт № 13120156 (специфікації № 16 від 11 червня 2012 року до нього), відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити ПАТ «Дніпроспецсталь» товар (феромолібден) на умовах DAP у відповідності до Інкотермс 2010.

Для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом товару позивачем подано до митного органу вантажну митну декларацію № 112030000/2012/014784 від 25 червня 2012 року.

Відповідно до даної ВМД платежі з ввізного мита становлять 76 111 грн 99 коп., що відображено в гр. 47 «Нарахування мита та митних платежів декларації».

Декларантом для підтвердження заявленої митної вартості надані зовнішньоекономічний договір № 13120156 від 09 лютого 2012 року, специфікацію № 16 від 11 червня 2012 року, рахунок - фактуру (інвойс) № МО-12-020 від 14 червня 2012 року, висновок ДП «ДІАЦМВТР» № 9/443 від 21 червня 2012 року, накладну CMR № 120871-2 від 15 червня 2012 року, пакувальний лист б/н від 14 червня 2012 року, сертифікат якості б/н від 31 травня 2012 року, експортну декларацію країни - відправника MRN 12NL0F39182DB49493 від 15 червня 2012 року.

Разом з ВМД позивачем подана декларація митної вартості товару форми ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена згідно зі статтею 57 Митного кодексу України за основним методом (за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються).

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за ВМД від 25 червня 2012 року № 112030000/2012/014784, митним органом перевірено подані позивачем документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів і відомості, що необхідні для здійснення митного контролю.

З посиланням на наявність у них розбіжностей, відповідно до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України, у позивача витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість, яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару, - про що письмово зазначено у декларації митної вартості.

У зв'язку із ненаданням декларантом витребуваних документів у повному обсязі, відповідно до вимог статей 54, 55, 57,64 Митного кодексу України, митним органом прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 25 червня 2012 року № 112030000/2012/000219/1, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом - 29,11 USD за кілограм.

Також 25 червня 2012 року митним органом видано картку відмови у митному оформленні товару № 112030000/2/00413 за поданою ВМД № 112030000/2012/014784.

Не погодившись з прийнятими рішеннями Митниці, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Надаючи правову оцінку діям митного органу щодо визначення митної вартості за резервним шостим методом, суди дійшли висновку, що рішення про коригування митної вартості від 18 червня 2012 року № 112030000/2012/000215/1 та від 25 червня 2012 року № 112030000/2012/000219/1 є обґрунтованим та такими, що прийняті у відповідності до вимог Митного законодавства.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. В розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому такі розбіжності та інше повинні вбачатись лише з документів, визначених у ч. 2 ст. 53 МК України.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi документів, визначених у ч. 2 ст. 53 МК України, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст. 54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Рішення від 18 червня 2012 року № 112030000/2012/000215/1 обґрунтовано тим, що у зв'язку з наявною у митного органу інформації про вартісні показники за товар вище, ніж заявлено декларантом, документи, зазначені у частини 2 статті 53 Митного кодексу України, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, відмова від подання декларантом додаткових документів згідно із частиною 3 статті 53 Митного кодексу України.

Зокрема, були наявні наступні розбіжності в поданих до митного оформлення документах: пакувальний лист б/н від 18 червня 2012 не може бути ідентифікованим до даної поставки товару, тому що не містить відомості про жодну із сторін зовнішньоекономічного контракту; інформація, яка зазначена у поданому листі ДП «ДІАЦМВТР» № 9/412 від 14 червня 2012 року щодо цінової інформації на товар, вказана на умовах поставках DDU м. Запоріжжя, а відповідно до контракту від 09 лютого 2012 року № 13120156 та специфікації до нього поставка здійснювалась на умовах DAP м. Запоріжжя; сертифікат якості б/н від 25 травня 2012 року не може бути ідентифікований до даної поставки товару, тому що не містить відомості про жодну із сторін зовнішньоекономічного контракту.

Рішення від 25 червня 2012 року № 112030000/2012/000219/1 обґрунтовано тим, що у зв'язку з наявною у митного органу інформацією про вартісні показники за товар вище, ніж заявлено, документи, зазначені у частини 2 статті 53 Митного кодексу України, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, відмова від подання декларантом додаткових документів згідно із частиною 3 статті 53 Митного кодексу України.

Зокрема, були наявні наступні розбіжності в поданих до митного оформлення документах: в графі 34 ВМД зазначена країна походження «GB», а в специфікації від 11 червня 2012 року № 16 країна походження USA, China, Russia, Korea, Chili, Belgium; сертифікат якості від 31 травня 2012 року б/н не може бути ідентифікованим до даної поставки; ВМД країни відправлення товару від 15 червня 2012 року № MRN 12NL0F39182DB49493 не містить вартісних показників, що не дає можливості для перевірки вартості заявленого товару.

Між тим під час розгляду справи суди обох інстанцій не дали оцінки поданим декларантом документам у розрізі ч. 2 ст. 53 МК України, оскільки право у митного органу щодо витребування додаткових документів виникає виключно у разі наявності причин, встановлених ч. 3 ст. 53 МК України.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Отже, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суди розглянули справу без з'ясування фактичних обставин у справі, а саме: чи відповідають документи, в яких митниця виявила розбіжності, вимогам ч. 2 ст. 53 МК України.

Окрім цього митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Однак всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Отже, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Окрім цього, наявність інформації щодо вартості товару за ціновою інформацією ЄАІС ДМСУ не можуть вважатись обґрунтованими сумнівами без обґрунтування того, що зазначено у ч. 2 ст. 53 МК України.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то судові рішення підлягають скасуванню.

У зв'язку з тим, що суд апеляційної інстанції помилки суду першої інстанції не усунув, тому справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи судам також слід звернути увагу і порівняти правила використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010 і Інкотермс 2000.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна" задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: