Справа № 0907/2-а-10670/2011
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/82/15
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польська М.В.,

секретаря Дзюбак Х.Б.,

за участю представника відповідача Боберського І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про стягнення заборгованості по недоплаті втраченого заробітку по відшкодуванню шкоди завданої каліцтвом в сумі 19 359.24 грн., зобов`язання виплачувати щомісячно суму втраченого заробітку з 01.10.2010 року в сумі 1808.24 грн., -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про стягнення заборгованості по недоплаті втраченого заробітку по відшкодуванню шкоди завданої каліцтвом в сумі 19 359.24 грн., зобов`язання виплачувати щомісячно суму втраченого заробітку з 01.10.2010 року в сумі 1808.24 грн.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що по 10.04.2004 року проходив військову службу в Збройних Силах України. 03.10.2001 року внаслідок ушкодження здоровя під час проходження військової служби висновком МСЕК його визнано інвалідом ІІІ групи, втрата працездатності встановлена (з переоглядом) 60%. З приводу заподіяної шкоди завданої каліцтвом позивач звернувся з позовом до Івано-Франківського місцевого суду. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.02.2008 року відповідача було зобов`язано виплачувати позивачу на відшкодування шкоди завданої каліцтвом щомісячно по весь період втрати працездатності 1140.68 грн. втраченого заробітку на підставі перерахунку щробленого ПФУ в області 01.01.2007 року. Однак, з 01.01.2008 року за пенсійною справою розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії збільшено до 3013.73грн., що становить 1808.24грн.- 60%. Заборгованість недоплаченої різниці складає 29 місяців, тобто 19359.24грн. Відповідно до ст..1195 ЦК України та ст..17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на відшкодування втраченого заробітку внаслідок заподіяння шкоди каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я, просить задовольнити його позовні вимоги відповідно до представлених розрахунків.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 23.06.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2013 року, позов задоволено частково та зобов`язано МОУ провести перерахунок та виплатити недоплачений втрачений заробіток за період з 01.01.2008 р по 01.06.2010 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2014р. постанову Івано-Франківського міського суду від 23.06.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2013 року скасовано, направлено на новий судовий розгляд.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві, однак в подальшому в судове засідання не з`явився, позовні вимоги в частині обґрунтування порушених прав на вимогу суд не подав, натомість подавши письмове пояснення без уточнення позовних вимог.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити з мотивів викладених в письмових запереченнях, в подальшому представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, та сторонами визнається, що з 08.11.1978 року по 10.04.2004 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України.

В 1985 році ним була отримана черепно-мозкова травма. 03.10.2001 року внаслідок ушкодження здоровя під час проходження військової служби, висновком МСЕК його визнано інвалідом ІІІ групи, втрата працездатності встановлена (з переоглядом в 2004 році) 60% (а.с.4-6).

З приводу заподіяної шкоди завданої каліцтвом позивач звернувся з позовом до Івано-Франківського місцевого суду. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.02.2008 року відповідача було зобов`язано виплачувати позивачу на відшкодування шкоди завданої каліцтвом щомісячно по весь період втрати працездатності 1140.68 грн. втраченого заробітку з 01.06.2007 року (з часу звернення до суду) по весь термін встановлення втрати працездатності, на підставі перерахунку щробленого ПФУ в області 01.01.2007 року (а.с.11-13). Рішення суду набрало законної сили. Дане рішення суду відповідачами виконується, виплачувалась та на час спору виплачується визначена сума рішенням суду, що не заперечується сторонами.

Однак, як зазначає позивач, з 01.01.2008 року за пенсійною справою розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії збільшено до 3013.73грн., що становить 1808.24грн. - 60%. Згідно протоколу до пенсійної справи головного управління в Івано-Франківській області Пенсійного фонду України в особі відділу пенсійного забезпечення військовослужбовців від 01.01.2008 року розмір грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія позивача, було збільшено до 3013.73 грн. (а.с.10).

Заборгованість недоплаченої різниці за вимогою позивача (1808.24-1140.88) складає 29 місяців, тобто 19359.24 грн., які просить стягнути з відповідачів, а також зобов`язати виплачувати з 01.06.2010 року 1808.24 грн.

Щодо даних вимог, то вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законодавством порядку.

На момент ушкодження здоров`я діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963р., де згідно до ст. 461 ЦК УРСР, в разі ушкодження здоров`я громадянина, який не підлягає державному соціальному страхуванню, організація або громадянин, відповідальні за заподіяну шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому витрати, пов`язані з відновленням його здоров`я, а також шкоду, викликану втратою або зменшенням його працездатності, в розмірі, обчислюваному стосовно до заробітної плати (заробітку) відповідної категорії робітників і службовців, якщо інше не передбачено законом.

Згідно до ст.1195 ЦК України (введеного з 1 січня 2004р.) фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до норм цивільного права, яке регулює дані правовідносини, зокрема ч. 1 ст. 1208 ЦК, за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

У ч. 2 цієї статті установлено, що за заявою потерпілого на підставі рішення суду у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати підлягає відповідному збільшенню розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином законом передбачене право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Отже, у ч. 1 ст. 1208 ЦК йдеться про індексацію розміру відшкодування шкоди, а в другій частині - про збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Інших випадків збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, чинне законодавство не передбачає, в тому числі відсутні і норми які регулюють таке збільшення шкоди військовослужбовцям.

У контексті зазначеної норми під поняттям "мінімальна заробітна плата" слід розуміти законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану роботу, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці, обсяг робіт (ст. 1 Закону України "Про оплату праці"), а наявність підвищення вартості життя визначається на підставі встановленого законодавцем прожиткового мінімуму відповідно до динаміки його зростання.

Виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору суду належить встановити у зв`язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, а саме: чи у зв`язку зі збільшення вартості життя, чи у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. У разі з`явлення такої вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України, підлягає з`ясуванню як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою, чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і в залежності від встановлених обставин, суд повинен зробити висновок, щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України N 1266 від 26 вересня 2001 року "Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням" розрахунковим періодом являється останні шість місяців до дня, що передує перерахунку.

Визначена сума рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.02.2008 року на відшкодування шкоди завданої каліцтвом щомісячно по весь період втрати працездатності - 1140.68 грн. втраченого заробітку, визначена не до мінімальної заробітної плати, а виходячи з грошового забезпечення (окладу та інших надбавок військовослужбовця) (а.с.9). Отже, до даних правовідносин ч.2 ст.1208 ЦК України не застосовується.

Судом наголошено в судовому засіданні щодо визначення позивачем та уточнення позовних вимог з врахуванням норм чинного законодавства, однак позивач скориставшись правом подачі письмових пояснень (а.с.200), в яких зазначав норми права що регулюють компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, позовні вимоги не уточнив, залишивши їх в первісному тексті, при цьому що виплата компенсації в даних правовідносинах (при своєчасній виплаті щомісячних платежів) не є обґрунтуванням вимог позивача. Також в письмових поясненнях позивач обґрунтував вимоги на підставі норм Порядку проведення індексації грошових доходів населення згідно постанови КМУ від 17.07.2003 року №1078, не уточнивши позовну вимогу №2 щодо зобов`язання відповідачів провести індексацію суми втраченого заробітку внаслідок заподіяння шкоди, визначеної попереднім рішенням суду. З врахуванням цього, позовна вимога виплачувати 1808.24 грн. втраченого заробітку з 01.06.2010 року ( з врахуванням збільшення розміру грошового забезпечення для нарахування пенсії станом на 01.01.2008 року) є також необґрунтованою.

Що стосується стягнення заборгованості з виплати на відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю внаслідок заподіяння каліцтва на загальну суму 19359.24 грн., то суд прийшов до переконання, що така заборгованість не може бути стягнута.

Оскільки рішенням суду від 04.02.2008 року встановлено було саме суму на відшкодування втраченого заробітку 1140.68 грн.

Позивач безпідставно вказує, що йому за період з 01.01.2008 року по 01.06.2010 року за 29 місяців, повинні були виплачувати вже по 1808.24 грн., тобто 19359.24 грн., без рішення суду про таке збільшення та перерахунок, оскільки як зазначалось вище нормами ст..1208 ЦК передбачено можливість збільшення тільки за рішенням суду.

Окрім того, суд зазначає і те, що Закон України «Про загальнообов`язкове загальне державне соціальне страхування» прийнятий відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Судом в судовому засіданні з пояснень позивача також з`ясовано, що позивачем отримано в 2001 році від СК «Оранта» страхове відшкодування від розміру грошового забезпечення як одноразову виплату. Таким чином, позивач скористався своїм правом за ст..16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на отримання коштів у зв`язку з частковою втратою працездатності. Дане встановлення факту зазначено і ухвалою ВАС України про скасування постанови та ухвали судів першої та апеляційної інстанцій.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 1208, 1195 ЦК України, ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про проведення перерахунку втраченого заробітку та стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення.

Довідка: повний текст постанови виготовлено 18 лютого 2015 року.

Суддя Польська М.В.