Справа № 1309/4402/12
Суддя: Бруновська Н.В.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Львів № 9104/180022/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Савицької Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

17.05.2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії починаючи з 16.03.2012 року.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2012 року відмовлено в позові.

Не погодившись із даним рішення, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2012 року скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання на виклик суду не з'явились хоча, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган правомірно відмовив позивачу у поновленні та виплаті пенсії, оскільки особам які виїхали за кордон на постійне місце проживання пенсія не призначається.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступних підстав.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом (стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

пунктом 2 частини першої статті 49 Закону України № 1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В статті 51 вказаного Закону № 1058 передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 N25-рп/2009 визнано неконституційними пункт 2 статті 49 та друге речення статті 51 Закону № 1058.

Сторонами у справі також не оспорюється, що позивач за діючим пенсійним законодавством має право на пенсійне забезпечення.

Отже, спірним є питання наявності у позивача права на отримання пенсії з огляду на те, що він переїхав на постійне місце проживання за межі України.

Як видно із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з жовтня 1985 року по серпень 1997 року отримував пенсію військовослужбовця у Львівському обласному військовому комісаріаті за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених х військової служби, та деяких інших осіб».

В 1997 році виплата пенсії за віком була припинена у зв'язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю.

На звернення позивача про поновлення виплат пенсії відповідач відмовив листом від 19 квітня 2012 року № 398/К-20.

У відповідності з частиною третьою статті 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

ч. 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Отже, вищевказані норми гарантують громадянам України право на отримання пенсії незалежно від місця їх проживання.

Судова колегія при розгляді даної справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав людини, відповідно до яких необхідно усувати причини порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до вказаної Конвенції, з впровадженням в українське судочинство адміністративної практики європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що із визнанням неконституційними положень пункту 2 статті 49 та статті 51 Закону України № 1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зникли перешкоди для реалізації позивачем свого права на пенсійне забезпечення. Позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому відсутні законодавчі перешкоди для виплати пенсій.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні позову оскільки, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 відновлено право позивача на пенсійне забезпечення незалежно від місця проживання позивача або перебування. При цьому, виплата пенсії останньому підлягає поновленню з моменту звернення з заявою до відповідача, тобто з 16.03.2012.

Висновки колегії суддів узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України в справі за № к/0001/53719/12 від 06.11.2014 р.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів приходить до висновку що постанову слід скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити.

Керуючись ст.160, ст.195, ст.198, ст.202, ст.207, ст.212, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2012 року у справі за № 1309/4402/12 - скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплаті пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років починаючи з 16.03.2012 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років починаючи з 16.03.2012 року.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Н.В. Савицька

Судді: М.В. Костів

Р.М. Шавель