Справа № 802/4315/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2015 р. Справа № 802/4315/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Тетяни Юріївни

представників позивача: Вижаковської Г.І., Дремлюха О.М.,

Пономара Ю.В., Томенка Р.В.

представників відповідача: Волкотруб І.В., Попової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш"

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" (далі - ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш", позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами перевірки стану дотримання ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р., відповідачем складено акт № 19/2-32-22-06/ від 11.11.2014р., згідно висновків якого, визначене податкове зобов`язання, що складає 50984,70 грн. ( в тому числі: ввізне мито - 23,04 грн., податок на додану вартість - 50961,66 грн.), у зв`язку з недекларування ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" у повному обсязі витрат на транспортування імпортованих товарів до місця ввезення на митному кордоні України.

На підставі висновків даного акту перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення - рішення форми "Р" № 000048/2206 від 28.11.2014 р., яким ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" визначено суму податкового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість з товарів, що ввозяться на митну територію України" у загальному розмірі 76442,49 грн., у тому числі: за основним платежем у розмірі 50961,66 грн., за штрафними санкціями в розмірі 25480,83 грн. та податкове повідомлення-рішення форми "Р" № 000047/2206 від 28.11.2014 р., яким ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" визначено суму податкового зобов`язання за платежем "мито на товари, що ввозяться на митну територію України" у загальному розмірі 34,56 грн., у тому числі: за основним платежем у розмірі 23,04 грн., за штрафними санкціями в розмірі 11,52 грн.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та пояснення, надані у судовому засіданні, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, з підстав, викладених у письмових запереченнях № 1617/10-07 від 12.01.2015р. (Вхід. № 269), в яких зазначено, що ГУ ДФС у Вінницькій області, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяло згідно із нормами чинного законодавства на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі плану-графіка документальних планових виїзних перевірок на III квартал 2014р., згідно з наказом Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 02.09.2014р. № 316 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" та посвідченням на право проведення перевірки № 213 від 19.09.2014р. головним державним ревізором-інспектором відділу валютного та митного аудиту управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів у Вінницькій області Завальнюком А.А., в період з 19.09.2014р. по 30.10.2014р., проведено документальну планову виїзну перевірку стану дотримання ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки складено акт № 19/2-32-22-06/ від 11.11.2014р. про результати перевірки стану дотримання ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.

В акті № 19/2-32-22-06/ від 11.11.2014р. зафіксовано порушення вимог ст. 267 Митного кодексу України від 11.07.2002р. №92-IV, ст. 58 Митного кодексу України від 13.03.2012р. №4495-IV, п. 190.1 ст. 190 Розділу V ПК України, в результаті чого встановлено факт недекларування ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" у повному обсязі витрат на транспортування імпортованих товарів до місця ввезення на митному кордоні України та визначене податкове зобов`язання, що складає 50984,70 грн. (в тому числі: ввізне мито - 23,04 грн., податок на додану вартість - 50961,66 грн.)

Позивачем були подані письмові заперечення вих. № 151 від 20.11.2014р. на акт перевірки № 19/2-32-22-06/ від 11.11.2014р. за результатами розгляду якого, Головним управлінням ДФС у Вінницькій області, листом від 27.11.2014р. № 596/10/02-32-22-06, висновок акту перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Р" № 000048/2206 від 28.11.2014 р., яким ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" визначено суму податкового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість з товарів, що ввозяться на митну територію України" у загальному розмірі 76442,49 грн., у тому числі: за основним платежем у розмірі 50961,66 грн., за штрафними санкціями в розмірі 25480,83 грн. та податкове повідомлення-рішення форми "Р" № 000047/2206 від 28.11.2014 р., яким ТОВ "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" визначено суму податкового зобов`язання за платежем "мито на товари, що ввозяться на митну територію України" у загальному розмірі 34,56грн., у тому числі: за основним платежем у розмірі 23,04 грн., за штрафними санкціями в розмірі 11,52 грн.

Позивач не погоджується з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, а тому звернувся до суду з вимогою визнати їх протиправними та скасувати.

Визначаючись щодо заявленого позову суд виходив з наступного.

Так, спірним питанням цієї справи є правомірність визначення позивачем суми транспортних витрат, що є складовою митної вартості товарів, імпортованих в перевіряємий період, про що зазначено відповідачем в акті перевірки.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів до складу митної вартості товарів пред'явлених до митного оформлення позивач включив вартість транспортних витрат до місця перетину митного кордону на підставі довідок про транспортні витрати, виданих ТОВ «ЮрМакс Інтернешнл».

Правовідносини між позивачем та ТОВ «ЮрМакс Інтернешнл» врегульовані договором № 19/10 від 19.10.2010р. про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів.

В перевіряємий період позивачем складено 36 ВМД, в яких визначено розмір включених до митної вартості ввезеного товару транспортних витрат.

В наданих позивачем довідках ТОВ «ЮрМакс Інтернешнл» визначено вартість транспортно-експедиційних витрат по транспортуванню вантажу автопоїздами з розмежуванням до митного кордону, та, відповідно, від митного кордону до місця митного оформлення на території України.

Загальна сума транспортних витрат з перевезення вантажів, що визначені в довідках про транспортні витрати відповідає загальній сумі вартості наданих послуг з перевезення, визначених в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Отже, з наданих сторонами документів вбачається, що сума транспортних витрат, включених позивачем до складу митної вартості товарів в вантажно-митних деклараціях, відповідає сумі транспортних витрат визначених у довідках про транспортні витрати, наданих при митному оформленні.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України № 4495-VI подаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Відповідно до п. 5 частини 10 ст. 58 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ (далі - МКУ № 4495) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Частина 3 ст. 267 Митного Кодексу України від 11.07.2002 № 92 передбачала, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, в даному випадку це витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України.

При визначенні митної вартості, згідно п.2 ч.11 ст. 58 МК України № 4495-VI, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у вказаних вище статтях Митного кодексу України. До митної вартості не включаються витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема витрати на транспортування після ввезення на територію України.

Відповідно, витрати на транспортування після ввезення не включаються позивачем до митної вартості за умови дотримання ним вимог виділення з ціни, документального підтвердження та можливості обчислення.

Наказом Держмитслужби України від 31.01.2007 №74 затверджено Методичні рекомендації із застосування окремих положень митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України. У пункті 2.1 вказаних методичних рекомендацій зазначено, що відповідно до абзацу 3 ст. 260 Митного кодексу України в редакції 2002 року, для цілей контролю правильності визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні, які є доцільними для певного методу визначення митної вартості. В Україні основні принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності викладені в Законі України від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до пункту 8 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року за № 1766 (Порядок № 1766) для підтвердження транспортних витрат, які відповідно до МК України № 92-IV включаються до ціни товару, декларант зобов'язаний подати договір (контракт) про перевезення, транспортні та страхові документи, а також: або рахунок-фактуру від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; або банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; або довідку підприємства-перевізника, що здійснило перевезення, яка містить реквізити товаротранспортного документа, відомості про маршрут перевезення, розмір плати за надання транспортно-експедиційних послуг та підписи керівника і головного бухгалтера такого підприємства; або калькуляцію транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

З введенням в дію МК України № 4495-VI - Порядок №1766 втратив чинність, а Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296 затверджено Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення.

Згідно п.1.10. Правил Декларант або уповноважена ним особа самостійно заповнює всі графи ДМВ відповідно до порядку їх заповнення, за винятком граф, призначених для відміток митного органу.

У графі 20 Правил заповнення ДМВ зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Пунктом 2.3. Правил встановлено, що запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митного органу" ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки.

Якщо в митного органу відсутні зауваження щодо заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, відсутні підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, то в основному аркуші ДМВ учиняється запис "митну вартість визнано".

Під час судового розгляду встановлено та не заперечувалось сторонами, що в кожному окремому випадку, під час митного оформлення товарів імпортованих позивачем в Україну, митному органу були надані документальні підтвердження вартості перевезення товару до місця ввезення на митну територію України, а саме: транспортні (перевізні) документи (міжнародні товарно-транспортні накладні) з зазначенням маршруту перевезення від місця за межами України до пункту на території України; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме, довідки, видані перевізником, про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України; договори та рахунки-фактури на послуги перевезення, документи про сплату послуг перевезення, якщо на момент митного оформлення розрахунки з перевізником були здійснені.

Оскільки на бухгалтерський та податковий облік, а також на розрахунки з виконавцями вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України не впливає, для надання інформації митниці перевізником позивача були складені спеціальні документи, а саме, довідки, що містять всю необхідну інформацію для митного оформлення товарів та надання яких передбачене Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою КМУ від 20.12.2006 № 1766 (що був чинний на момент митного оформлення).

Довідки про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України, які були надані відповідачу та які були надані перевіряючим, містять всю необхідну інформацію: вказаний адресат довідки (для митних органів); чітко прописаний зміст довідки (надання інформації про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України), описаний маршрут, приведені дані про транспортні засоби, на яких здійснювалося перевезення; дата складання довідки та її вихідний номер; підпис керівника, який має право вчиняти юридичні дії від імені підприємства.

Сторонами також не заперечувалось, що в кожному окремому випадку, з урахуванням довідок перевізників про вартість перевезення до митного кордону України позивачем задекларовано митну вартість товару, про що до них внесено відповідні відомості у відповідних графах і митним органом було визнано таку митну вартість під час митного оформлення імпортованих позивачем товарів, про що в них проставлено відповідні відмітки.

Тобто позивач, під час митного оформлення надав необхідні документи на підтвердження вартості перевезення до місця ввезення на митну територію України, інших документів відповідач не вимагав, а обов'язковість надання під час митного оформлення актів виконаних робіт та податкових накладних не передбачено діючим законодавством.

В частині 11 статті 58 МКУ № 4495 встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

Тобто митне законодавство не передбачає конкретний спосіб, в який вартість перевезення від місця за кордоном до митної границі України повинна бути виділена з ціни окремим рядком в акті надання транспортних послуг, а тільки вказує, що така вартість повинна бути документально підтверджена та піддаватися обчисленню. Крім того, в довідках та інших документах, які надавалися під час митного оформлення, ціна за надання транспортних послуг до митного кордону України, була виділена, відповідно наявність наданих документів під час митного оформлення та первинних документів (актів виконаних робіт, податкових накладних) дозволяє обчислити вартість перевезення від місця за кордоном до митної границі України.

Таким чином, аналіз документів наданих позивачем дає можливість ідентифікації та виділення витрат на транспортування імпортованого товару після ввезення, не включених до ціни, з загального розміру витрат на транспортування до митного кордону України, що в свою чергу не суперечить загальновизнаним принципам бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.11.2013 р. (справа № К/800/8075/13).

Таким чином, доводи відповідача про те, що довідки підприємства-перевізника не є достатніми документами, що підтверджують розмір таких витрат, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Статтею 86 Митного кодексу України передбачено обов'язок митного органу прийняти та перевірити митну декларацію, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставленням відміток на бланку митної декларації та відповідним записом у документах митного органу.

Митна вартість ввезених позивачем товарів була прийнята митним органом, що не заперечувалося сторонами по справі. Митний орган перевірив правильність нарахування позивачем митної вартості і не виявив порушень. Документи, подані позивачем про вартість транспортування товару (довідки перевізників), були визнані митним органом такими, що відповідають вимогам Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження.

Пунктом 35 статті 1 Митного кодексу України визначено що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур, а митними процедурами, згідно з пунктом 19 цієї статті, є операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Представниками сторін по справі не заперечувалося, що під час здійснення митного контролю з боку посадових осіб митного органу зауважень до ВМД, поданих позивачем, не було. Митний орган підтвердив правильність та достовірність заповнених ВМД, у тому числі і щодо розміру транспортних витрат. ВМД були подані для контролю правильності заповнення та повноти сплати митних зборів і податків відповідальним посадовим особам Вінницької митниці. Посадові особи здійснили перевірку факту та повноти і правильності сплати митних зборів і податків. Підстав для відмови у митному оформленні товару митним органом не було виявлено.

З урахуванням усього вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки висновки, викладені в акті перевірки № 19/2-32-22-06/ від 11.11.2014р., не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а отже, і прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 28.11.2014р. № 000048/2206 та № 000047/2206 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією (254к/96-ВР ) та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час аналізу та дослідження обставин у справі суд виходив із того, що положеннями частини 1 статті 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Також, суд відмічає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних рішень, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області форми "Р" № 000047/2206 від 28.11.2014 р. та форми "Р" № 000048/2206 від 28.11.2014 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Краснянське спеціалізоване підприємство "Агромаш" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 182 грн. 70 коп. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович