Справа № 2а-9912/10/1070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/9991/39866/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Блажівської Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2011 у справі № 2а-9912/10/1070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренадом ЛТД"

до Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулась до суду з позовом, у якому заявлено вимоги визнати протиправними дії Державної податкової інспекції щодо відмови у визнанні поданої позивачем податкової декларацій з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за жовтень 2010 року податковою звітністю, зобов'язати відповідача визнати вказану декларацію як податкову звітність та провести її по особовому рахунку платника податку.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, визнано неправомірними дії Державної податкової інспекції щодо відмови у визнанні податковою звітністю декларацію з ПДВ за жовтень 2010 року, зобов'язано визнати подану декларацію податковою звітністю та провести її по особовому рахунку платника податків.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Товариство як юридична особа через поштове відділення шляхом поштового відправлення подало до контролюючого органу податкову декларацію за жовтень 2010 року, яку відповідач не визнав податковою звітністю, оскільки до податкової звітності не було додано обов'язкового додатка, а саме реєстру отриманих і виданих податкових накладних в електронному вигляді, про що позивача було повідомлено листом від 29.11.2010 та запропоновано надати податкову декларацію оформлену належним чином.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства, суди у цій справі виходили з того, що відповідачем всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України доказів наявності обставин, які б дозволяли не визнавати подану Товариством декларацію як податкову звітність, у встановленому порядку надано не було. При цьому судами у ході розгляду справи було встановлено наявність у поданій позивачем декларації за жовтень 2010 року усіх обов'язкових реквізитів, підписів посадових осіб скріплених печаткою платника податків та безпідставність тверджень контролюючого органу про неподання позивачем обов'язкового додатку до декларації реєстру отриманих і виданих податкових накладних в електронному вигляді, так як фактично такий додаток був поданий, проте, як зазначив контролюючий орган, містив помилку в назві файлу.

Так, порядок заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 166 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.06.2005 № 702/10982 (далі - Порядок № 166).

Пунктом 1.1 вказаного Порядку № 166 визначено, що подання податкової декларації з ПДВ передбачено п. 4.1 ст. 4 ст. 1 Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язання платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ). Пунктом 1.2 - декларація подається до податкового органу за місцем реєстрації особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість згідно з вимогами Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі - Закон № 168/97-ВР).

Згідно з п. 1.11 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ податкова декларація - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Податкова декларація з ПДВ складається із вступної частини, службових полів, чотирьох розділів та обов'язкових додатків (п. 1.3 Порядку № 166). До обов'язкових додатків, які є невід'ємною частиною податкової декларації з ПДВ та не можуть бути самостійним документом податкової звітності з ПДВ, відповідно до Порядку № 166 відносяться: Додаток 1 "Розрахунок коригування сум ПДВ до податкової декларації з ПДВ", Додаток 2 "Довідка щодо залишку суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду", Додаток 3 "Розрахунок суми бюджетного відшкодування", Додаток 4 "Заява про повернення суми бюджетного відшкодування", Додаток 5 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів".

Відповідно до абзацу першого пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

За змістом абзацу п'ятого пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків.

Пунктом 4.5 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України (додаток № 1 до наказу Державної податкової адміністрації України від 31.12.2008 № 827) передбачено, якщо податкова звітність, надана органу ДПС платником податків, заповнена всупереч правилам, визначеним у затвердженому порядку її заповнення, то вона може бути не визнана органом ДПС як податкова звітність. Підставою про невизнання податкової звітності є: відсутність підпису відповідних посадових осіб (факсиміле не дозволяється); відсутність скріплення печаткою підписів платника податків; відсутність обов'язкових реквізитів податкового документа; відсутність обов'язкових додатків до податкової звітності, передбачених порядком заповнення відповідної звітності; неможливість прочитати текст або цифри внаслідок пошкодження (наприклад, документи, залиті чорнилом або іншою рідиною, потерті); наявність порваних аркушів, підчищень, помарок, виправлень, дописок і закреслювань; подання ксерокопії звітних документів; порушення загальних вимог оформлення документів податкової звітності.

Отже, аналіз наведених правових норм свідчить, що подання Реєстру отриманих та виданих податкових накладних в паперовому/електронному вигляді або ж його неподання взагалі не є підставою для відмови податкового органу визнати податкову декларацію як податкову звітність.

Ненадання такого реєстру в електронному вигляді як підставу невизнання податкової декларації за відповідний період в якості податкової звітності не визначає і Закон України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", не зважаючи на положення пп. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7, яким встановлено обов`язок платника податку на додану вартість надавати до податкового органу реєстри отриманих та виданих податкових накладних в електронному вигляді.

Враховуючи викладене та з огляду на встановлені попередніми судовими інстанціями обставини справи, висновок судів першої та апеляційної інстанцій - правильний і ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2011 у справі № 2а-9912/10/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Блажівська

А.О. Рибченко