Справа № 816/3979/14
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 р.Справа № 816/3979/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Арт" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. по справі № 816/3979/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Арт"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Грін Арт", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2014 року №/1486.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. по справі № 816/3979/14 в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Грін Арт", не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята незаконно та необґрунтовано, винесена з порушенням норм матеріального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. по справі № 816/3979/14 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що у період з 04.07.2014 року по 08.07.2014 року на підставі направлення №1865/16-03-22-03 від 04.07.2014 року та відповідно до наказу №2068 від 04.07.2014 року Кременчуцькою ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Грін Арт" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Мірра Торг" за період березень 2014 року, про що було складено акт №1795/16-03-22-03-08/37600604 від 11.07.2014 року (т.1, а.с.24-35).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем приписів вимог п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 19693 грн., в тому числі за березень 2014 року - 19963 грн.

На підставі зазначеного акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № /1486 від 25.07.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 29539,50 грн., в тому числі 19693 грн. - за основним платежем, 9 846,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1, а.с. 22).

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що документи, якими оформлено господарську операцію позивача із ТОВ "Мірра-Торг", не відповідають вимогам чинного законодавства, не дають можливості встановити зміст та обсяг господарської операції, одиницю її виміру, та з сумніву щодо реального виконання господарської операції, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.07.2014 року №/1486 винесене Кременчуцькою ОДПІ на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

У відповідності до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду..

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З матеріалів справи встановлено, що 10.03.2014 року між позивачем та ТОВ "Мірра - Торг" укладено договір про надання послуг з перевезення вантажів №51, відповідно до якого ТОВ "Грін АРТ" (замовник) доручає і надає для перевезення вантажі (відходи виробництва), а ТОВ "Мірра - Торг" (виконавець) зобов'язується здійснювати їх перевезення автомобільним транспортом у міжміському сполученні на території України (т.1 а.с. 44).

31.03.2014 року між ТОВ "Грін Арт" та ТОВ "Мірра - Торг" укладено додаткову угоду до вищезазначеного договору, згідно якої за період з 20.03.2014 року по 30.03.2014 року перевізник проводить перевезення відходів виробництва згідно заявок замовника за маршрутом: Харків - Кременчук - Київ - Харків (т.1 а.с.45).

За результатами здійснення господарської операції ТОВ "Мірра - Торг" виписано податкові накладні № 209 від 20.03.2014 року, № 211 від 20.03.2014 року, № 574 від 31.03.2014 року, на загальну суму 118160 грн., в тому числі ПДВ - 19693,34 грн. (т1 а.с.47-49).

Розрахунки між суб'єктами господарювання проводилися в безготівковій формі, про що позивач надав платіжне доручення № 2120 від 31.03.2014 року в сумі 55000 грн., в тому числі ПДВ - 9166,67 грн. (т.1 а.с 121). Інші надані позивачем платіжні доручення № 2092 від 20.03.2014 року, № 2055 від 11.03.2014 року стосуються оплати послуг ТОВ "Інтербуд-Центр", та ТОВ "Дівілон". Посилання представників позивача на погашення заборгованості перед ТОВ "Мірра-Торг" у повному обсязі, зважаючи на договори про переведення боргу, не доведено належними доказами, оскільки платіжні документи не співвідносяться із вказаними договорами в частині сум та дат і номерів договорів (т.1 а.с. 122-125).

За результатами господарської операції позивачем та ТОВ "Мірра-Торг" підписано акт № 574 від 31.03.2014 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), яким засвідчено факт надання транспортних послуг загальною вартістю 118160 грн, в тому числі ПДВ - 19693,34 грн. (т.1 а.с. 46).

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити, як: зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що із акту прийому-передачі виконаних робіт № 574 від 31.03.2014 року неможливо встановити обсяг господарської операції, а також одиницю її виміру з огляду на відсутність посилань на маршрути перевезень, їх кількість, відстань, на яку здійснювалися перевезення, тарифи оплати. При цьому згідно пункту 5.1. договору про надання послуг з перевезення вантажів №51 від 31.03.2014 року, вартість послуг по перевезенню відходів визначається тарифами, доведеними до замовника в установленому порядку.

Згідно товарно-транспортних накладних № 01/03 від 20.03.2014 року, № 02/03 від 21.03.2014 року, №03/03 від 24.03.2014 року, № 04/03 від 25.03.2014 року, № 05/03 від 26.03.2014 року, № 06/03 від 27.03.2014 року, № 07/03 від 28.03.2014 року, № 08/03 від 31.03.2014 року встановлено, що перевезення здійснювалося за допомогою автомобіля МАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, водієм ТОВ "Мірра - Торг" ОСОБА_1 із пункту навантаження м. Кременчук до пункту розвантаження м. Київ, при цьому вантажем, що перевозився, були відпрацьовані нафтопродукти, відходи МОР (мастильно-охолоджувальна рідина) загальною масою брутто 19 тон по кожній ТТН (крім ТТН від 31.03.2014 року № 08/03, по якій здійснювалося перевезення 14 тонн).

У відповідності до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні визначено, що товарно-транспортні накладні є основними документами на перевезення вантажів. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Згідно з п.п. 11.5, 11.6 п.11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Відповідно до положень Закону України "Про перевезення небезпечних вантажів" під небезпечним вантажем розуміють речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об'єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин: клас 1 - вибухові речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас 4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 - речовини, схильні до самозаймання; клас 4.3 - речовини, що виділяють легкозаймисті гази при стиканні з водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють; клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 - токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні речовини; клас 7 - радіоактивні матеріали; клас 8 - корозійні речовини; клас 9 - інші небезпечні речовини та вироби.

З матеріалів справи встановлено, що вантаж, який перевозився ТОВ "Мірра-Торг" належав до 3 класу небезпечних речовин, що підтверджено інформацією ТОВ "Грін Арт" щодо розміщення відходів, накопичених за 1 квартал 2014 року (т.2. а.с. 99 - 103).

Відповідно до пп. 6.9.1 п. 6.9 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №822 від 26.07.2004 року на всі транспортні засоби, придатні до перевезення небезпечних вантажів, Державтоінспекцією МВС України оформлюється свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів (додаток 4) (далі - свідоцтво). Свідоцтво виконується на стандартному форматі A4 (210 х 297 мм), має білий колір з рожевою діагональною смужкою.

Підпунктом 9.1 пункту 9 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів встановлено, що під час перевезення небезпечних вантажів на транспортній одиниці, крім перелічених у Правилах дорожнього руху, повинні знаходитись такі документи: товаротранспортний документ на небезпечні вантажі; свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів; свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія або ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі; письмові інструкції; при перевезенні небезпечних вантажів, які є вантажами підвищеної небезпеки, - погодження дорожнього перевезення небезпечного вантажу (додаток 10), видане Державтоінспекцією МВС України та інш.

При цьому відповідно до підпункту 9.2. пункту 9 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів товаротранспортний документ на небезпечні вантажі повинен містити таку інформацію щодо кожної небезпечної речовини, матеріалу чи виробу, що пред'являються до перевезення: а) номер ООН, перед яким проставляються літери UN; б) транспортну назву, визначену відповідно до розділу 3.1.2 додатка A до ДОПНВ і в разі необхідності доповнену технічною назвою; в) для речовин і виробів 1-го класу небезпеки: номер підкласу і літеру групи сумісності та, якщо речовина чи виріб має додаткові види небезпеки, - номери зразків знаків небезпеки, зазначених для небезпечного вантажу у переліку небезпечних вантажів, наведеному в таблиці A глави 3.2 додатка A до ДОПНВ, що вказують на ці види небезпеки. Для речовин і виробів інших класів небезпеки: номери зразків знаків небезпеки, зазначені для небезпечного вантажу у переліку небезпечних вантажів, наведеному в таблиці A глави 3.2 додатка A до ДОПНВ. Номери зразків знаків небезпеки, що вказують на додаткові види небезпеки, зазначаються у дужках; г) групу пакування, якщо така визначена, перед якою можуть бути літери "ГП"; ґ) кількість та опис вантажних одиниць; д) загальну кількість небезпечних вантажів (об'єм, масу брутто чи масу нетто залежно від конкретного випадку); е) найменування та місцезнаходження відправника вантажу; є) найменування та місцезнаходження вантажоодержувача (вантажоодержувачів).

Дослідивши товарно-транспортні накладні, які залучені до матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вони не відповідають вимогам підпункту 9.2. пункту 9 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №822 від 26.07.2004 року.

Також в матеріалах справи міститься інформаційний лист Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Київській області №18/1214 від 02.12.2014 року, в якому зазначено, що на транспортний засіб МАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних речовин не видавалося, погодження маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів на період з 20 по 31 березня 2014 року не здійснювалося, водію ОСОБА_1 ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, також не видавалося (т.2 а.с. 80-81).

Також колегія суддів зазначає, що перелік видів діяльності ТОВ "Мірра-Торг" на час виконання господарської операції не передбачав здійснення перевезень вантажів (т.2 а.с. 110 - 112), відомості про наявність у товариства ліцензії на здійснення перевезень небезпечних вантажів відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що документи, якими оформлено господарську операцію позивача із ТОВ "Мірра-Торг", не відповідають вимогам чинного законодавства, не дають можливості встановити зміст та обсяг господарської операції, одиницю її виміру, а тому податкове повідомлення-рішення від 25.07.2014 року №/1486 прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Податковим кодексом та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2014р. по справі № 816/3265/14 суд дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Арт" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. по справі № 816/3979/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 19.02.2015 р.