Справа № 2а-3494/09
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/19074/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року у справі №2а-3494/09 за позовом ОСОБА_4 до Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, треті особи - Сільськогосподарський виробничо-торговий кооператив «Боржава», Управління Державного комітету земельних ресурсів України у Виноградівському районі Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, треті особи - Сільськогосподарський виробничо-торговий кооператив «Боржава», Управління Державного комітету земельних ресурсів України у Виноградівському районі Закарпатської області, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просила зобов'язати відповідача виділити їй в натурі (на місцевості) в земельному контурі НОМЕР_1 земельну ділянку (пай) розміром 0,37 га, згідно Проекту організації території передачі земельних часток (паїв) у власність громадянам власникам сертифікатів із земель КСГП ім. Ватутіна в контурі НОМЕР_1 на території Боржавської сільської ради.

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 грудня 2009 року позов задоволено. Визнано бездіяльність Боржавської сільської ради Виноградівського району протиправною та зобов'язано Боржавську сільську раду виділити ОСОБА_4 земельну ділянку (пай) в натурі в земельному контурі за НОМЕР_1 розміром 0,37 га, згідно Проекту організації території передачі земельних часток (паїв) у власність громадянам власникам сертифікатів із земель КСГП імені Ватутіна в контурі НОМЕР_1 на території Боржавської сільської ради.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_4 про відведення земельної ділянки в натурі згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЗК №0090318 виданого на підставі рішення Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 27 березня 1997 року №138. Зобов'язано Боржавську сільську раду Виноградівського району Закарпатської області розглянути на сесії заяву ОСОБА_4 про відведення земельної ділянки в натурі, як власнику земельної частки (паю) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЗК №0090318 виданого на підставі рішення Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 27 березня 1997 року №138.

Не погоджуючись з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що при прийнятті зазначеного судового рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0090318, виданого як члену КСГП ім. Ватутіна с. В.Ком'яти Виноградівського району Закарпатської області, на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації від 27.03.1997 року №138. Розмір землі становить 0,71 в умовних кадастрових гектарах, вартість земельної частки становить 2550 грн.

Правонаступником КСГП ім.. Ватутіна є СГВТК «Боржава» с. В.Ком'яти.

Згідно витягу з протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників КСГП ім.. Ватутіна від 02.03.2000 року №19, було вирішено перевести землі загального використання у господарському дворі с. Боржавське, площею 6,2 га у пасовище з наступним відведенням їх як земельні паї членам сільськогосподарського підприємства.

Рішення 13-ї сесії 23-го скликання Боржавської сільської ради від 26.12.2000 року №40 було закріплено земельні ділянки за СГВТК «Боржава» по контурах, зокрема, по контуру НОМЕР_1 (колишній господарський двір с. Боржавське), який належав КСГП ім. Ватутіна в розмірі 4,4 га.

На заяву позивачки про відведення земельної ділянки в натурі відповідач надав відповідь від 04.02.2009 року за № 02-11/5 про відмову у відведенні землі в натурі.

Позивачка вважає, що будучи власником земельної частки (паю) відповідно до діючого законодавства України вона має право на відведення землі в натурі (на місцевості) в установленому порядку з видачею державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про те, що відповідно до діючого законодавства України позивачка має право на відведення землі в натурі (на місцевості) і саме в контурі НОМЕР_1.

Між тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не виконав покладених на нього обов'язків щодо належного розгляду заяви позивачки та надав відповідь без розгляду цього питання на сесії сільської ради, як це передбачено законом.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає обґрунтованим такий висновок суду апеляційного інстанції, враховуючи наступне.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься питання регулювання земельних відносин, у відповідності до чинного законодавства.

Згідно з приписами ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Преамбулою Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Отже, заява позивачки про відведення земельної ділянки у натурі підлягала розгляду на сесії Боржавської сільської ради.

З огляду на те, що Боржавське сільська рада на звернення позивачки надала відповідь без розгляду цього питання на сесії сільської ради, як це передбачено законом, судова колегія вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції про зобов'язання відповідача прийняти рішення по суті заяви позивачки.

Разом з тим, судова колегія вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання Боржавську сільську раду виділити ОСОБА_4 земельну ділянку (пай) в натурі, оскільки прийняття рішення щодо виділення земельних ділянок громадянам є виключними повноваженнями органу місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: