Справа № 814/3142/14
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/3142/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника апелянта Могутова А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЛАГМАН МК" до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЛАГМАН МК" звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач безпідставно прийняв рішення про збільшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно відніс до податкового кредиту суми ПДВ від здійснення угод з контрагентами.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 03.10.14 року № .

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЛАГМАН МК" зареєстроване як юридична особа та є платником податків.

З 03.09.2014 року по 09.09.2014 року відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом - постачальником ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» за період червень 2014 року та контрагентами - покупцями.

16.09.2014 року за результатами перевірки відповідачем було складено акт №715/14-03-22-08/35473221, у висновках якого зазначено, що позивачем порушено п.185.1, ст.. 185, п.188.1, ст.. 188, п.198.1, п.198.3 ст. 198, п.200.1, ст.. 200 ПК України, в результаті чого занижено суму ПДВ всього у сумі 256459,00 грн. за червень 2014 року.

03.10.2014 року на підставі даного акту відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 256 459,00 грн. та штрафними санкціями на суму 64114,75 грн.

Вирішуючи справу по суті суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства, виходячи з наступного.

Так, на думку апелянта порушення, вказані в Акті, сталися в результаті того, що операції, здійснені ТОВ «ФЛАГМАН МК» з ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» в червні 2014 року є такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків та мають ознаки безтоварних» (стор.24 акту), оскільки перевіряючим отримано акт ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС», в яких зазначено про контрагентів ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС», які не мають жодного відношення до ТОВ «ФЛАГМАН МК».

Відповідно до ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави (ч.1 ст.208 ГК України).

Положення ст.ст.207, 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абз.1 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», можуть на підставі п.11 цієї статті звертатись до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст.228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст.14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

З наведених норм законодавства слідує, що висновки про нікчемність правочинів, тим більш визнання правочинів нікчемними відносяться виключно до компетенції судів, а не податкових органів.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» укладено договір поставки № 16/06/МП від 16.06.14 року, згідно якого. ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» зобов'язується передати, а позивач, відповідно, прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію, згідно специфікації № 1 від 17.06.2014 року до укладеного договору. Договір поставки підписано з боку ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» директором Міхасішип Д.А., з боку позивача - директором Ющенко Г.В.

На виконання умов договору № 16/06/МП від 16.06.14р. позивачем одержано товар, підтверджений наступними документами: прибуткова накладна № РН - 0000007 від 17.06.2014р. на суму 1 538 751, 60 грн. ,в т.ч. ПДВ.

Також, на виконання умов вище зазначеного договору позивачем фактично отримано від ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» 145 т. олії соняшникової нерафінованої на умовах EXW - за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117 (термінал ТОВ «ЕВЕРІ»). Переоформлення товару з квоти ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» в квоту ТОВ «ФЛАГМАН МК» відбулося згідно з умовами договору № FT-51-о/1506 від 15.06.2014 року з ТОВ «ЕВЕРІ» на підставі трьохстороннього акту приймання-передачі від 17.06.2014 року між ТОВ «ФЛАГМАН МК», ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» та ТОВ «ЕВЕРІ».

Позивачем укладено Контракт на продаж товару № OR 0664/14 від 18.06.2014 року з компанією «OREXIM LIMITED», відповідно до якого компанія «OREXIM LIMITED» придбала олію соняшникову нерафіновану в кількості 145 т. на умовах FOB морський порт Миколаїв.

Зберігання та перевалка олії здійснювалась згідно договору № FT-51-0/1506 від 15.06.2014 року, укладеного між ТОВ «ФЛАГМАН МК» та ТОВ «ЕВЕРІ».

ТОВ «ФЛАГМАН МК» здійснено митне оформлення вантажу (олії) ВМД № 504050000/2014/103027 від 10.07.2014 року, на підставі договору про виконання послуг по декларуванню та митному оформленню речей, які переміщуються через митний кордон України № 08/07 від 08.07.2014 року з ТОВ «ЮНІКОРН МЕРІТАЙМ».

Фактичне відвантаження 145 т олії підтверджується і відміткою у ВМД, в якій зазначено, що олію у кількості 145 т вивезено у повному обсязі за межі митної території України через Миколаївську митницю.

Компанією «OREXIM LIMITED» у повному обсязі сплачено за товар.

ТОВ «ФЛАГМАН МК» надано всі первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій. До матеріалів справ залучені копії первинних документів, що підтверджують фактичне отримання олії від ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» та її подальшу реалізацію компанії «OREXIM LIMITED».

Виходячи з вищезазначеного та враховуючи той факт, що у позивача, як на момент проведення перевірки, так і під час судового розгляду були в наявності всі податкові накладні та інші первинні документи (їх копії наявні в матеріалах справи), які підтверджують факт здійснення господарських операцій на користь позивача, посилання ДПІ на порушення норм податкового законодавства в обґрунтування своєї позиції є недоведеним.

Крім того, судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на акт ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 14.08.2014 року № 806/26-58-22-01-17/38893185 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ІМПРЕЗА ПЛЮС» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.05.2014 року по 30.06.2014 року», оскільки ПК України передбачає можливість складання акту про перевірку, яка відбулась, а не про перевірку яка фактично не проводилась.

Акти «Про неможливість проведення зустрічної звірки» не є податковою інформацією у розумінні ПК України, та не можуть бути доказами порушення позивачем норм податкового законодавства.

Також судова колегія звертає увагу на те, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентами податку до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей.

З огляду на викладене апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, зазначених у рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.02.2015 року

Головуючий: суддя Л.Є.Зуєва

суддя О.А.Шевчук

суддя А.Г.Федусик