Справа № 2а/1915/1332/12
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/800/15710/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області про визнання дій протиправними, -

в с т а н о в и в :

У липні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача у призначенні пенсії за вислугу років згідно ст. 501 Закону України «Про прокуратуру», а також зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років період роботи з 3 грудня 1991 року по 8 серпня 1998 року в прокуратурі Тернопільської області на посаді інспектора і призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 5 червня 2012 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року, позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення колегіального органу з призначення пенсій управління Пенсійного фонду України у м. Тернополі (далі - Управління ПФУ) (протокол від 14 червня 2012 року №47); зобов'язано відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокурату», період роботи з 3 грудня 1991 року по 8 грудня 1998 року у прокуратурі Тернопільської області на посаді інспектора та призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення із відповідною заявою - з 5 червня 2012 року.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цих судів і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач пропрацював у прокуратурі Тернопільської області з 1990 року по день ухвалення судом першої інстанції рішення по справі.

Позивач 5 червня 2012 року звернувся із заявою до відповідача про призначення пенсії відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» в зв'язку із наявністю стажу роботи понад 20 років 6 місяців, який є достатнім для призначення пенсії на вищевказаних підставах, які не заперечувались і сторонами по справі.

Відповідно до протоколу засідання комісії з призначення пенсій Управління ПФУ від 14.06.2012 року №47 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Статтею 50 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема при зверненні у період із 01 вересня 2011 року по 30 вересня 2012 року 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців. При цьому, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону України, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органа прокуратури, слідчими суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною.

Чинним на час роботи позивача інспектором прокуратури Тернопільської області Законом України «Про державну службу» визначено поняття державної служби, яка полягає у професійній діяльності осіб (державні службовців), які займають посади в державних органах та їх апарату щодо практичного виконання завдань і функцій держави. Посадовими особами є, зокрема, державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії позивачу, посилався на відсутність у того вищої юридичної освіти під час роботи в прокуратурі Тернопільської області за спірний період стажу.

Разом з тим, відповідачем не оспорюється перебування позивача на державній службі в період з 3 грудня 1991 року по 8 грудня 1998 року на посаді інспектора прокуратури Тернопільської області.

При цьому вимога щодо обов'язкової наявності у особи, яка в органах прокуратури обіймає посаду державного службовця, вищої юридичної освіти для врахування періоду роботи на такій посаді до стажу роботи (вислуги років), що відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, була законодавчо передбачена після введення в дію відповідної редакції Закону України «Про прокуратуру» і після припинення повноважень позивача на вказаній посаді.

Згідно ст. 22 Конституції України недопустимо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, а тому на правовідносини стосовно права позивача на пенсійне забезпечення за вислугу років не поширюються вищевказані положення ч. 5 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру».

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач не довів правомірності відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру».

Доводи касаційної скарги зроблених цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і: В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.Я. Олендер