Справа № 621/3602/14-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 р.Справа № 621/3602/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області на постанову Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2014р. по справі № 621/3602/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити перерахунок та виплату пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

За наслідками розгляду справи в порядку скороченого провадження постановою Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області здійснити перерахунок основної пенсії по ІІІ групі інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 % мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2014 року та винести нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: 99 КАС України, постанови Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 р. "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України " Про державний бюджет України на 2014р", що привело до невірного вирішення справи.

Відповідно до ст. 183-2 справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 3 групи по захворюванню, пов'язаному з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 28.10.2009 року, вкладки до посвідчення НОМЕР_2, виданої 28.10.2009 року, та довідки МСЕК серії ХАР-08 № 021782 від 14.10.2009 року (а.с. 13, 15).

В листопаді 2014р. позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії виходячи з розміру пенсії, встановленої Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , на що отримав відповідь пенсійного органу про правомірність проведених виплат та відсутність підстав для проведення перерахунку. (а.с.5-7)

В період з 12.06.2014 року по 02.08.2014 року відповідачем проводилися виплати позивачу основної та додаткової пенсії в розмірах, менших ніж встановлено Законон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права надавши перевагу ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" над постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 р. "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як нормативно-правовому акту, що має вищу юридичну силу.

Статтею 49 Закону України № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України № 796-ХІІ (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам третьої групи - 50% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України № 796-ХІІ в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по третій групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-ХІІ (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Статтею 63 Закону України № 796-ХІІ передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Доводи апеляційної скарги щодо наявності нормативного акту, який обмежує розмір пенсій , колегія суддів зазначає наступне.

Так, нормами Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не було встановлено обмежень щодо застосування ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач у період з 12.06.2014 року по 02.08.2014 року має право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, вихідним критерієм розрахунку пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування розміру мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру пенсій позивачеві в період з 12.06.2014 року по 02.08.2014 року застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з цим, колегія суддів зауважує, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 р. N 1622-VII Прикінцеві положення доповнені пунктом 6-7, установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., N 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними змінами), пункту "ж" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 45, ст. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., N 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 6 1, 6 2, 6 3та 6 4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., N 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Наведені зміни набули чинності 03.08.2014 року, а отже з 12.06.2014 року по 02.08.2014 року положення вище перелічених законодавчих актів підлягали застосуванню відповідачем без будь-яких обмежень.

Проте вирішуючи позовні вимоги за період з 01.01.2014р. по 11.06.2014р. суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 12.12.2014 року із вимогами щодо захисту його порушених прав, що мали місце з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги за період з 01.01.2014 року по 11.06.2014 року заявлені поза межами строків звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала..

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем строку звернення до суду не пропущено , оскільки ст. 70 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не встановлено строку звернення до суду з адміністративним позовом .

Колегія суддів, не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Питання строку звернення до суду вирішено спеціальним законом, а саме ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 70 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах свої законні інтереси та інтереси своїх дітей.

Таким чином зазначена норма лише встановлює наявність права у особи на захист своїх прав в суді та інших державних органах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що строк звернення до суду регламентовано нормами Кодексу адміністративного судочинства.

Адміністративний позов не містить та додані до справи матеріали не містить зазначення поважності причин пропуску строку звернення до суду, їх обґрунтування та підтвердження доказами.

Таким чином, оскільки позовні вимоги за період з 01.01.2014р. по 11.06.2014р. заявлені поза межами строків звернення до суду, доказів поважності причин пропуску такого строку судом не встановлено, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про залишення позову в цій частині без розгляду.

В частині задоволення позовних вимог за період з 12.06.2014 року по 02.08.2014 року, постанова Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2014 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 197 п. 4 ст. 198, 200, 203, 205, 206,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області задовольнити частково.

Постанову Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2014 року по справі № 621/3602/14-а скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 11.06.2014 року та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області здійснити перерахунок основної пенсії по ІІІ групі інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 % мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати за період з 01.01.2014 року по 11.06.2014 року, з урахуванням фактично виплачених сум

Прийняти в цій частині нову ухвалу, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2014 року по 11.06.2014 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2014 року по справі № 621/3602/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Русанова В.Б.
Судді(підпис) (підпис) Курило Л.В. Присяжнюк О.В.