Справа № 826/20063/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 лютого 2015 року № 826/20063/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Громадського об'єднання "Український суспільно-правовий рух Демократія через право"
до Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зіновія Васильовича треті особи без самостійних вимог на предмет спору Вища кваліфікаційна комісія суддів України та член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Щотка Станіслав Олексійович
про визнання протиправним та скасування рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська організація «Український суспільно-правовий рух Демократія через право» звернулась до суду з позовом до Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зіновія Васильовича, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Вища кваліфікаційна комісія суддів України та член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Щотка Станіслав Олексійович про визнання протиправним та скасування наказу від 05.12.2014 №712/к.

Позов обґрунтовано тим, що Голова Державної судової адміністрації України Холоднюк Зіновій Васильович не мав права приймати оскаржений наказ, оскільки він є особою, що підпадає під люстрацію згідно положень Закону України «Про очищення влади», отже позбавлений права приймати передбачене п. 4 ч. 4 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення про призначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, що на думку позивача є підставою для скасування оскарженого рішення.

Позивач клопотав про вирішення справи без його участі.

Представники відповідача та третіх осіб заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до норм ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Наказом Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зіновія Васильовича від 05.12.2014 №712/к призначено Щотку Станіслава Олексійовича членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вища кваліфікаційна комісія суддів України діє у складі одинадцяти членів, які є громадянами України, мають вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менше двадцяти років. До складу Комісії входять: 1) шість суддів, які призначаються з'їздом суддів України; 2) дві особи, які призначаються з'їздом представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ; 3) одна особа, яка призначається Міністром юстиції України; 4) одна особа, яка призначається Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини; 5) одна особа, яка призначається Головою Державної судової адміністрації України.

Строк повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України становить шість років з дня набуття повноважень.

Згідно ч. 5 ст. 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якій консолідує п. 4 ч. 4, ч. 5 ст. 147 згадуваного Закону голова Державної судової адміністрації України призначає члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України своїм наказом.

Відповідно до ч 6. ст. 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не можуть бути призначені народні депутати України поточного скликання Верховної Ради України, члени Кабінету Міністрів України, голови судів, їх заступники, секретарі судових палат, їх заступники, члени Ради суддів України, Вищої ради юстиції, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, особи, які притягувалися до відповідальності за вчинення корупційного діяння, а також особи, які були членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або Вищої ради юстиції до набрання чинності Законом України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні".

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що Щотка Станіслав Олексійович не підпадає під заборону визначену ч 6. ст. 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З системного аналізу викладеного вбачається, що відповідач наділений повноваженням щодо призначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішення про призначення приймається у формі наказу, отже оскаржений наказ прийнято уповноваженою особою відповідно до норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Щодо твердження позивача, що відповідач є особою, що підпадає під люстрацію згідно положень Закону України «Про очищення влади», суд зазначає наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2014 у справі №826/17590/14 відмовлено в задоволенні позову громадської організації "Український суспільно - правовий рух: Демократія через право" до Ради суддів України, треті особи - Державна судова адміністрація України та Холоднюк Зиновій Васильович про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення про звільнення Холоднюка Зиновія Васильовича з посади голови Державної судової адміністрації України на підставі вимог Закону України "Про очищення влади" та зобов'язання відповідача прийняти рішення про звільнення Холоднюка З.В. з посади голови Державної судової адміністрації України на підставі вимог Закону України "Про очищення влади".

Вказана постанова, відповідно до довідки Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2015 №826/17590/14/848/15 набрала законної сили 16.01.2015.

Зі змісту постанови вбачається, що судом встановлено наступне: відповідно до наказу ДСА України від 27 березня 2013 року № 154/к оголошено рішення Ради суддів України від 22 березня 2013 року № 8 про призначення Холоднюка З.В. на посаду заступника голови ДСА України. Визначено вважати Холоднюка З.В. таким, що приступив до роботи на посаді заступника голови ДСА України з 27 березня 2013 року.

Згідно з рішенням № 16, яке прийнято на засіданні Ради суддів України, що відбулося 25 квітня 2014 року, Холоднюка З.В. призначено на посаду голови ДСА України, звільнивши його з посади заступника Голови ДСА України.

Наказом ДСА України від 28 квітня 2014 року № 188/к оголошено рішення Ради суддів України від 25 квітня 2014 року № 16 про призначення Холоднюка З.В. на посаду голови ДСА України, звільнивши його з посади заступника голови ДСА України. Визначено вважати Холоднюка З.В. таким, що приступив до роботи на посаді Голови ДСА України з 28 квітня 2014 року.

Таким чином, з дати прийняття Радою суддів України рішення від 22 березня 2013 року № 8 про призначення Холоднюка З.В. на посаду заступника голови ДСА України до граничної дати, визначеної частиною першої статті 3 Закону України "Про очищення влади" (22 лютого 2014 року) минуло 11 місяців; з 27 березня 2013 року, що визначено зазначеним вище наказом датою, з якої Холоднюк З.В. приступив до роботи на посаді заступника голови ДСА України, до граничної дати, визначеної частиною першої статті 3 Закону України "Про очищення влади" (22 лютого 2014 року) минуло 10 місяців 22 днів

Отже, положення п. 6 частини першої статті 3 Закону України "Про очищення влади" не застосовуються до Холоднюка З.В., оскільки останній не обіймав посаду заступника голови ДСА України не менше одного року в період з 25.02.2010р. по 22.02.2014р., як визначено у даній нормі Закону (період перебування Холоднюка З.В. на посаді заступника голови ДСА України складає лише 11 місяців з дати прийняття Радою суддів України рішення від 22 березня 2013 року №8 про призначення Холоднюка З.В. на посаду заступника голови ДСА України до граничної дати, визначеної частиною першою статті 3 Закону України "Про очищення влади" - 22 лютого 2014 року).

Крім того, судом не встановлено, що положення п. 6 частини першої статті 3 Закону України "Про очищення влади" щодо перебування Холоднюка З.В. на посаді голови ДСА України поширюються на Холоднюка З.В., оскільки останній не тільки не перебуває на цій посаді протягом одного року (період перебування Холоднюка З.В. на посаді голови ДСА України складає 7 місяців з 25 квітня 2014 року по теперішній час), а і взагалі був призначений на дану посаду вже після дати, визначеної частиною першою статті 3 Закону України "Про очищення влади" (22 лютого 2014 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини щодо дат призначення відповідача на Головою Державної судової адміністрації України та щодо не поширення на Холоднюка З.В. положення п. 6 частини першої статті 3 Закону України "Про очищення влади" не потребує повторного доказування.

У позові позивач зазначає, що відповідач підпадає під дію п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: члена Вищої ради юстиції (крім Голови Верховного Суду України), члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Державної судової адміністрації України, його першого заступника, заступника.

Згідно ст. 5 Закону України «Про очищення влади» органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України.

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади» звільнення або ініціювання питання про звільнення осіб які підпадають під дія Закону України «Про очищення влади» належить керівникам на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на час вирішення справи щодо відповідача не вирішено питання про застосування норм п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Предметом вирішення даної справи є саме наказ від 05.12.2014 №712/к, а не дії та/або бездіяльність щодо застосування до відповідача норм п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Закон України «Про очищення влади» не містить положень про заборону здійснення законодавчо передбачених повноважень особою, щодо якої проводиться люстраційна перевірка.

Отже, на час прийняття оскарженого наказу щодо відповідача не вирішено питання про застосування норм п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» враховуючи, що відповідач законодавчо наділений повноваженнями щодо призначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, отже твердження позивача, що відповідач не може призначати члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є необґрунтованим.

Приписами ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Під час вирішення справи позивач не довів порушення безпосередньо його прав, свобод та інтересів оскарженим рішенням.

Підсумовуючи викладене, оскаржений наказ прийнято уповноваженою особою відповідно до норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів», такий наказ не порушує права, свободи та інтереси позивача, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено суду правомірність прийнятої оскаржуваної постанови.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда