Справа № 761/33173/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/57940/14

Вищий адміністративний суд України в складі суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

секретар судового засідання Вишняк О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Голови Київської міської державної адміністрації Попова Олександра Павловича, треті особи - ОСОБА_2, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Комунальне підприємство «Залізничне» Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування рішення, що переглядається за касаційною скаргою представника третьої особи - ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 3 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Виконавчого комітету Київської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач), Голови Київської міської державної адміністрації Попова Олександра Павловича, треті особи - ОСОБА_2, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Комунальне підприємство «Залізничне» Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просила визнати незаконним та скасувати Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 7 грудня 2011 року № 2323 «Про переведення житлових приміщень квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в жилому будинку АДРЕСА_1 у нежилі» (далі - Розпорядження).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що є власником квартири НОМЕР_4, яка розташована на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 та постійно проживає в цій квартирі.

Згоди на будівництво в квартирах №НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та їх переведення з житлового фонду в нежитловий ні позивач, ні інші власники суміжних квартир будинку не надавали.

Позивач вважає, що Розпорядження має бути визнане судом незаконним та скасоване як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки прийняте без згоди співвласників будинку, у тому числі власників суміжних квартир, та порушує законні інтереси останніх.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 3 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 7 грудня 2011 року № 2323 «Про переведення житлових приміщень квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в жилому будинку АДРЕСА_1 у нежилі» визнано протиправним та скасовано.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, представник третьої особи просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є власницею квартири НОМЕР_4, яка розташована на другому поверсі будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту першого Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07 грудня 2011 року № 2323, відповідно до статті 8 Житлового кодексу Української PCP, статті 319 Цивільного кодексу України, розглянувши звернення громадянки ОСОБА_2 від 12 жовтня 2011 року, в межах функцій органу місцевого самоврядування, переведено, як виняток, житлові приміщення квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в жилому будинку АДРЕСА_1, в нежилі за умови виконання пункту другого цього розпорядження.

На підставі даного Розпорядження, ОСОБА_2 15 травня 2013 року була зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві відповідна декларація про початок виконання будівельних робіт, на підставі якої, у свою чергу, були розпочаті роботи з реконструкції частини першого поверху з добудовою тераси та частини підвалу будинку АДРЕСА_1 з об'єднанням під заклад громадського харчування, що підтверджується, серед іншого, листом Комунального підприємства «Залізничне» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 10 червня 2013 року за № 729-03/44 та листами Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 червня 2013 року за № 108/06-КО-103/2 та від 1 липня 2013 року за № 108/06-КО-103/1.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанції виходили з наступних мотивів, з чим погоджується Вищий адміністративний суд України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Водночас, частиною сьомою статті 41 Конституції України встановлено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Положеннями статті 319 та частини другої статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про основи містобудування» однією із основних вимог до містобудівної діяльності є урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Положеннями статті 6 ЖК України регламентовано, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Згідно вимог частини першої статті 8 ЖК України переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. Однак, у виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу, тобто за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Окрім того, згідно вимог п.п. 1.4 Порядку переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі у м. Києві, затвердженого Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 1 жовтня 2002 року № 1825 та зареєстрованого в Київському міському управлінні юстиції 8 жовтня 2002 року за № 76/459, який був чинним на час видачі оскаржуваного Розпорядження, переведення жилих приміщень державної, колективної, приватної форм власності у нежилі допускається у разі, якщо вони розташовані у цокольних, підвальних, напівпідвальних, перших та других поверхах жилих будинків, які мають окремий вихід або мають можливість влаштування окремого виходу та за згодою власників жилих будинків.

Пунктом 3.1 зазначеного Порядку визначено, що для вирішення питання переведення жилого будинку, жилого приміщення у нежилий, нежиле відповідно до статті 8 Житлового кодексу Української РСР (як виняток) власник жилого будинку, жилого приміщення звертається із заявою з проханням переведення жилого будинку, жилого приміщення у нежилий, нежиле до Київської міської державної адміністрації.

До заяви додаються такі документи:

- завірені нотаріально копії документів, що підтверджують право власності на жилий будинок, жиле приміщення (договір купівлі-продажу, свідоцтво або ін. з відміткою реєстраційного напису БТІ);

- технічний паспорт жилого будинку, жилого приміщення (поверховий план);

- довідка з житлово-експлуатаційної організації (ОСББ, ЖБК або ін.) про те, що у жилому будинку, жилому приміщенні ніхто не зареєстрований і не проживає;

- у разі, якщо власнику на праві власності належить жиле приміщення, надається письмова згода власника жилого будинку (ОСББ, ЖБК або ін.) на подальше його використання.

Також, відповідно до п.п. 2.6 Порядку підготовки дозволів на проектування та реконструкцію, реставрацію та капітальний ремонт об'єктів, перепланування квартир та нежилих приміщень, інших вбудовано-прибудованих приміщень, опорядження фасадів, встановлення антен стільникового (мобільного) зв'язку та переведення жилого будинку (житлового приміщення) до нежитлового фонду у місті Києві, затвердженого наказом Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 30 січня 2010 року № 59, для отримання дозволу на переведення жилого будинку, жилого приміщення у нежилі з одночасною реконструкцією першого поверху та влаштуванням окремого власного входу з вулиці до нежилих приміщень до Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища замовником мають бути подані, серед іншого, згода балансоутримувача будинку (оригінал) та згода співвласників будинку на переведення жилого приміщення до нежилого фонду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 є власницею квартири НОМЕР_4, яка розташована на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 та постійно проживає в ній.

В розташованих поверхом нижче (на першому поверсі) квартирах №НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_3 цього ж будинку, які мають спільне суміжне перекриття між поверхами, власником яких є третя особа по даній справі - ОСОБА_2, ведуться будівельні роботи щодо перепланування та реконструкції зазначених жилих приміщень, зокрема, відбулось демонтування внутрішніх перегородок із втручанням в капітальні несучі конструкції, із зміною конфігурації капітальних стін, об'єднання житлових приміщень з частиною підвальних (цокольних) приміщень будинку, тощо. При цьому, у квартирах НОМЕР_1 та НОМЕР_3 були демонтовані внутрішні перегородки, у несучій цокольній стіні квартири НОМЕР_2 зроблено виїзд у провулок та окремий вхід з боку АДРЕСА_1, протягнуто силовий електричний кабель, вивезена велика кількість ґрунту. Також, була збудована прибудинкова тераса біля квартир НОМЕР_2 та НОМЕР_3 безпосередньо під вікнами позивача.

ОСОБА_1 наголошено на тому, що згоди на будівництво в квартирах №НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_3 та їх переведення з житлового фонду в нежитловий, а також на будівництво тераси ні позивач ОСОБА_1, ні інші власники суміжних квартир та інших квартир будинку не надавали.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування такої згоди співвласників будинку.

Крім того, КП «Залізничне» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації в своїх поясненнях також зазначило, що воно не надавало погодження на переведення житлових приміщень квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в жилому будинку АДРЕСА_1 в нежилі.

Доказів протилежного відповідачем не надано.

Частиною першою та другою статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Вищий адміністративний суд України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскаржуване Розпорядження від 7 грудня 2011 року № 2323 прийнято не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України та з порушенням законних прав та інтересів громадян.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника третьої особи - ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 3 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :