Справа № П/811/2090/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П/811/2090/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 року

справа № П/811/2090/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Кругового О.О. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідач - Кіровоградська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 08 травня 2014 року по 15 травня 2014 року посадовими особами Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ОКВП "Дніпро-Кіровоград" з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість та доходів та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ "ТД Домовой" за березень, квітень, червень 2012 року, ТОВ "Компанія Валкер" за травень 2012 року, ПП "Аркадія" за листопад 2012 року, ПП "Укртрансойл" за грудень 2012 року, ТОВ "Аульська хлоропереливна станція" за липень, серпень 2013 року, ТОВ "Компанія хлорсистеми" за жовтень 2013 року, за результатами якої складено акт №110/11-23-22-06/03346822 від 22 травня 2014 року.

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення від 05 червня 2014 року:

Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки, є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги позивача у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно донараховано позивачу податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та з податку на додану вартість за основним платежем і за штрафними (фінансовими) санкціями, з огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (далі - Закон України №996-XIV) передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв’язку з придбавання товарів (робіт, послуг), до складу витрат операційної діяльності та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), понесення витрат, у зв’язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Так, судом встановлено, що видами діяльності ОКВП "Дніпро-Кіровоград" за КВЕД є, зокрема, забір очищення та постачання води (36.00), каналізація, відведення й очищення стічних вод (37.00), будівництво житлових і нежитлових будівель (41.20).

Як свідчать матеріали справи, 13 червня 2012 року між ПП "Аркадія" (постачальник) та ОКВП "Дніпро-Кіровоград" (покупець) було укладено договір поставки товару №13/06, предметом якого є поставка позивачеві товару, а саме: автоматичного вимикача А3726 фу-250А (Т.1, а.с.56).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ПП "Аркадія" у листопаді 2012 року виконало постачання позивачеві обумовленого договором товару.

Факт поставки товару підтверджується наявними у матеріалах справи податковою накладною від 13 листопада 2012 року №3 (Т.1,а.с.58) та відповідною видатковою накладною (Т.1,а.с.57) на загальну суму 1236,00 грн. (із них ПДВ - 206,00 грн).

Зазначений автоматичний вимикач використано позивачем для відновлення схеми електропостачання каналізаційної насосної станції Світловодського ВКГ, що посвідчується відповідним актом виконаних робіт та актом списання матеріальних цінностей (Т.1, а.с. 63,64).

Також, 01 червня 2010 року між ТОВ "Аульська хлоропереливна станція" (постачальник) та ОКВП "Дніпро-Кіровоград" (покупець) було укладено договір поставки товару №115/10, предметом якого є поставка позивачеві рідкого хлору у балонах в кількості 1675 тонн (Т.1,а.с.67-74).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ "Аульська хлоропереливна станція" у липні, серпні 2013 року виконало постачання позивачеві обумовленого договором товару.

Факт поставки товару підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними від 05 липня 2013 року №65; від 08 липня 2013 року №103,від 09 липня 2013 року №104, від 11 липня 2013 року №138,від 12 липня 2013 року №146, від 15 липня 2013 року №170, від 16 липня 2013 року №183, від 17 липня 2013 року №197,від 18 липня 2013 року №198, від 19 липня 2013 року №205, від 24 липня 2013 року №246, від 25 липня 2013 року №250, від 02 серпня 2013 року №18, від 08 серпня 2013 року №70,від 09 серпня 2013 року №79, від 14 серпня 2013 року №124,від 15 серпня 2013 року №138,від 16 серпня 2013 року №147, від 22 липня 2013 року №184, від 28 серпня 2013 року №249,від 29 серпня 2013 року №259 (Т.1,а.с.79,82,83,86,87,90-94,97,98,101,104,105,108-110,113,116,117) та відповідними видатковими накладними (Т.1,а.с.77, 80, 84, 88, 95, 99,102,106,111,114) на загальну суму 740 305,29 грн. (із них ПДВ - 123 384,21 грн.)

Так, на підтвердження факту транспортування вищезазначеного товару позивач надав до суду товарно-транспортні накладні (Т.1,а.с.78,81,85,89,100,103,107,112,115).

Розрахунок за виконані роботи ОКВП "Дніпро-Кіровоград" здійснювало у безготівковій формі, про що свідчать відповідні платіжні доручення (Т.1,а.с.129-165).

Крім того, позивачем також надано до суду докази на підтвердження подальшого використання придбаного товару для доведення води до питних якостей (а.с.166-173).

27 грудня 2012 року між ТОВ "Компанія хлорсистеми" (постачальник) та ОКВП "Дніпро-Кіровоград" (покупець) було укладено договір поставки хімічної продукції №170, предметом якого є поставка позивачеві солей металів галоїдних гіпохлорит натрію марки А код 24.13.22.390 (Т.1,а.с.176-180).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ "Компанія хлорсистеми" у лютому, жовтні 2013 року виконало постачання позивачеві обумовленої договором продукції. При цьому контрагентом надавалися оплатні транспортні послуги щодо доставки зазначеного товару до місцезнаходження позивача.

На підтвердження факту транспортування товару позивач надав до суду товарно-транспортні накладні (Т.1,а.с.184-185,187-188,191,194-195,198-199)

Розрахунок за виконані роботи ОКВП "Дніпро-Кіровоград" здійснювало у безготівковій формі, про що свідчать відповідні платіжні доручення (Т.1, а.с.220-239).

Крім того, матеріали справи містять докази на підтвердження подальшого використання придбаного товару у господарській діяльності позивача - для доведення води до питних якостей (Т.1, а.с.240-250;Т.2,а.с.1-18).

Щодо взаємовідносин позивача з ПП "Укртрансойл" судом встановлено наступне.

04 грудня 2012 року між ПП "Укртрансойл" (виконавець) та ОКВП "Дніпро-Кіровоград" (замовник) було укладено договір на виконання підрядних робіт №40-003/21, за змістом якого виконавець зобов'язується власними силами та засобами, на свій ризик, виконати усі передбачені замовленнями роботи (роботи з демонтажу центрифуг ОГШ 631 К-02 в кількості 3 штук на об'єкті по вул. Байкальській, 107, м.Кіровоград) та у встановлений строк здати об'єкт замовнику (Т.2,а.с.21-24).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ПП "Укртрансойл" у грудні 2012 року, січні 2013 року виконало обумовлені договором роботи - демонтаж центрифуг на об'єкті ОКВП "Дніпро-Кіровоград" по вул. Байкальській, 107..

Судом встановлено, що розрахунок за виконані роботи ОКВП "Дніпро-Кіровоград" здійснювало у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок контрагента (Т.2,а.с.37-38).

Крім того, у матеріалах справи містяться докази продажу позивачем демонтованих центрифуг КП "Вінницяводоканал".

Що стосується взаємовідносин позивача з ТОВ "Компанія Валкер" судом встановлено наступне.

18 квітня 2012 року між ТОВ "Компанія Валкер" (виконавець) та ОКВП "Дніпро-Кіровоград" (замовник) було укладено договір на виконання робіт №18/01 Р, за змістом якого виконавець зобов'язується виконати роботи по промивці фільтрів свердловин "Лелеківського водозабору" №1,7-Б,15-А,24,10-Б та "Верхня Сазонівка" в м. Кіровограді гідродинамічним методом та у встановлений строк здати об'єкт замовнику (Т.2,а.с.46-48).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ "Компанія Валкер" у травні 2012 року виконало обумовлені договором роботи.

Судом встановлено, що розрахунок за виконані роботи ОКВП "Дніпро-Кіровоград" здійснювало у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок контрагента, про що свідчать відповідні платіжні доручення (Т.2,а.с.114-116).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "ТД Домовой" судом встановлено наступне.

03 січня 2012 року між ТОВ "ТД Домовой" (постачальник) та ОКВП "Дніпро-Кіровоград" (покупець) було укладено договір поставки №ТД-12/01/29, предметом якого є поставка позивачеві матеріалів (Т.2,а.с.120-121).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ "ТД Домовой" у березні, квітні, травні, червні 2012 року виконало постачання позивачеві будівельні матеріали та ремонтні технічні засоби (емаль, вапно, бітум, цемент, лампи освітлення та ін.).

Факт поставки товару підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними та відповідними видатковими накладними.

Розрахунок за виконані роботи ОКВП "Дніпро-Кіровоград" здійснювало у безготівковій формі, про що свідчать відповідні платіжні доручення та картки рахунку (Т.2,а.с.162-182).

Крім того, позивачем також надано до суду докази на підтвердження використання придбаного товару у власній діяльності для проведення господарських та ремонтних робіт власними силами на об'єктах, що належать ОКВП "Дніпро-Кіровоград" (Т.2,а.с.183-209).

З огляду на викладені вище обставини справи, колегія суддів робить висновок про те, що сторонами були дотримані вимоги чинного законодавства України у спосіб передбачений законом, що в свою чергу підтверджує здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами та правомірно сформований позивачем податковий кредит та валові витрати по вказаних вище господарських операціях.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що надані позивачем до суду первинні документи відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не погоджується з висновками податкового органу щодо відсутності господарських операцій, оскільки позивачем в повній мірі документально підтверджено реальність виконання правочинів з його контрагентами.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагент є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України, позивач та контрагент позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі “Булвес” АД проти Болгарії” (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, дослідивши вищевикладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що у діях платника податків (позивача) немає порушень тих норм законів, на які посилається відповідач, і приходить до висновку, що твердження податкового органу про наявність таких порушень ґрунтуються на припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача не ґрунтуються на законі та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно до п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтовано та мотивовано з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: С.А. Уханенко