Справа № 821/1947/14
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/1947/14

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Градовського Ю.М.,
судді -Лукянчук О.В.
при секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2014 року ОСОБА_5 (надалі - позивач), звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (надалі - відповідач, ДПІ), в якому просив визнати недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ №000371703 від 19.05.2014 року, яким позивачу нараховані зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 44969,24 грн., з яких 35975,39 грн. - за основним платежем та 8993,85 грн. - за штрафними санкціями.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22.09.2014 року позовні вимоги задоволені шляхом скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ №000371703 від 19.05.2014 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань повноти та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб з отриманого доходу у вигляді додаткового блага за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. За результатами даної перевірки складено акт №31/21-03-17-03/НОМЕР_1 від 11.04.2014 року (надалі - акт перевірки).

За висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) у вигляді невключення до загального річного оподаткованого доходу і недекларування суми отриманого доходу за 2012 рік у вигляді додаткового блага в розмірі 212882,31 грн., що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 35975,39 грн. Також, встановлено порушення пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.«в» п.176.1 ст.176 ПК України у вигляді неподання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік до податкового органу у встановлені законодавством терміни.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №000371703 від 19.05.2014 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 44969, 24 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 35975,39 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 8993,85 грн..

В акті перевірки зазначено, що згідно наданого ПАТ «УкрСиббанк» до Міндоходів податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року ОСОБА_5 отримано дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) у сумі 212882,31 грн., однак ОСОБА_5 декларація про доходи за 2012 рік із зазначенням отримання вказаної суми додаткового блага не подавалась і податок на суму цього доходу не сплачувався.

Судом першої інстанції також встановлено, що під отриманням позивачем додаткового блага на суму 212882,31 грн. ДПІ вважає суму боргу позивача за кредитним договором, яку ПАТ «УкрСиббанк» (надалі - Банк) анулював (простив) позивачу.

Підтвердженнями цього факту є наявна у матеріалах справи копія повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» від 20.12.2012 року про анулювання боргу (а.с.47), в якому Банк, як кредитор, на виконання вимог пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, повідомляє позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, про прийняття Банком рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2006 року, яка станом на 20.12.2012 року становить 24280,91 швейцарських франків, що складає 213427,28 грн. грн. по курсу НБУ станом на 20.12.2012 року.

Також в цьому повідомленні ПАТ «УкрСиббанк» звертає увагу позивача на те, що відповідно до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України анульована сума заборгованості є отриманим доходом позивача, як додаткове благо, з якої позивачу необхідно самостійно сплатити податок та відобразити цей дохід у річній податковій декларації з ПДФО.

За змістом позовної заяви позивач заперечує проти обов'язку сплатити ПДФО з вказаної суми прощеної Банком заборгованості, оскільки, як зазначає позивач, ця заборгованість між ним (позивачем) та Банком у двосторонньому порядку не погоджувалась, і Банк міг безпідставно нарахувати значно більшу суму заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитні відносини між банком та його клієнтами регулюються актами цивільного законодавства України, а тому питання припинення зобов'язань у таких відносинах, у тому числі щодо прощення боргу, повинні бути врегульовані між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин. Оскільки в акті перевірки не міститься посилань на угоди між позивачами та Банком про дострокове припинення дій кредитних угод, суд першої інстанції вважає висновок ДПІ про припинення цивільно-правових відносин між Банком та позивачем передчасним, а висновок про отримання позивачем додаткового блага безпідставним, оскільки списання заборгованості за кредитною угодою не припиняє зобов'язання позивача перед банком.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ч.1 ст.605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Як видно за матеріалів справи, Банком в адрес ОСОБА_5 за вих. №3/-5-53-06/3 від 13.12.2012 року був направлений лист, в якому Банк проінформував позивача про те, що у випадку погашення позивачем до 28.12.2012 року 70% заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2006 року, розмір якої станом на 13.12.2012 року становить 80513,30 швейцарських франків, то Банк анулює залишок заборгованості за вищевказаним договором.

Як вже зазначено вище, повідомленням про анулювання боргу від 20.12.2012 року (а.с.47) Банк підтверджує списання кредитної заборгованості позивача за вищевказаним договором про надання споживчого на суму 24280,91 швейцарських франків, що складає 213427,28 грн. по курсу НБУ станом на 20.12.2012 року.

Наведені обставини підтверджують те, що позивач прийняв та виконав пропозицію банку від 13.12.2012 року щодо анулювання (прощення) залишку кредиторської заборгованості за вищевказаним договором, і такі дії Банку повністю узгоджуються з приписами ч.1 ст.605 та ч.1 ст.598 ЦК України, що спростовує твердження позивача стосовно одностороннього характеру дій Банку по анулювання (прощенню) такої заборгованості.

Докази того, що між позивачем та Банком існують будь-які спірні відносини щодо розміру анульованої (прощеної) заборгованості, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що зобов'язання позивача, як позичальника, по поверненню Банку кредитної заборгованості на суму 24280,91 швейцарських франків, що станом на 20.12.2012 року складало по курсу НБУ 213427,28 грн., припинилося, то у позивача з моменту припинення такого зобов'язання відсутній обов'язок повернути кредит, тобто сума несплаченого кредиту залишається у власності позичальника.

Вирішуючи питання про те, чи є сума анульованої (прощенної) заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2006 року доходом позивача, що підлягає декларуванню позивачем та оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставками, визначеними п.167.1 ПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп.14.1.54 ПК України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п.162.1 ст.162 КАС України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

Відповідно до пп.«д» пп.164.2.17 ПК України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включається сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Лише у разі невиконання банком вимог пп.«д» пп.164.2.17 ПК України стосовно повідомлення боржника про суму анульованого (прощеного) боргу та включення її до податкового розрахунку №1ДФ, такий кредитор зобов'язаний у повному обсязі виконати обов'язки податкового агента, встановлені п.176.2 ПК України.

За визначенням пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

У відповідності до п.3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року №1020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за №46/18784, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Враховуючи наведені нормативні положення, колегія суддів зазначає, що основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній форм.

З цього слідує висновок, що прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником такої суми.

Отже, з суми прощеної (анульованої) заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2006 року доходом позивача може вважатися лише та сума, яка фактично була надана Банком позивачу у вигляді кредиту, тобто тіло кредиту, а відсотки за користування кредитом та комісії за ведення кредитної справи, які нараховані Банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не можуть вважатися доходом платника податків, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Згідно наданої апеляційному суду відповіді Банку від 14.01.2015 року за №61-3/вих.-1 заборгованість ОСОБА_5 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2006 року, яка була анульована повідомленням про анулювання боргу від 20.12.2012 року у загальному розмірі 24218,91 шв.франків, що еквівалентно 212882,31 грн. по курсу НБУ на 20.12.2012 року складається з наступного: основний борг - 23631,49 шв.франків, проценти за користування кредитом - 587,47 шв.франки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неправомірним віднесення податковим органом до доходу позивача прощену Банком суму процентів за користування кредитом в сумі 587,47 шв.франки, що еквівалентно 5163,81 грн. по курсу НБУ на 20.12.2012 року (878,9921 грн. за 10 шв.франків).

В той же час, прощена (анульована) Банком сума основного боргу ОСОБА_5 в розмірі 23631,49 шв.франків (тіло кредиту), що еквівалентно 207718,93 грн. по курсу НБУ на 20.12.2012 року, є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та оподатковується за ставками, визначеними п.167.1 ст.167 ПК України.

Згідно з пп.«б» п.176.2 ПК України сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу « 126».

Враховуючи, що Банк виконав приписи пп.«д» пп.164.2.17 ПК України, а саме: включив суми прощеного боргу позивача до розрахунку за формою №1ДФ, повідомив позивача про анулювання (прощення) боргу та виникнення у нього зобов'язання сплатити ПДФО, колегія суддів вважає, що у позивача виник обов'язок відобразити у річній податковій декларації дохід у вигляді прощеної (анульованої) Банком суми основного боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2006 року в розмірі 207718,93 грн. та самостійно сплатити податок із суми анульованого (прощеного) боргу.

Відповідно до пп.49.18.4 ПК України платник податку зобов'язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку (за податковою адресою), відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації (п.179.7 ПК України).

Згідно з п.49.1 ПК України податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку (за податковою адресою).

Факт того, що позивач не відобразив вищевказану суму анульованого (прощеного) Банком боргу у складі доходу у річній податковій декларації за 2012 рік і не сплатив податок із суми такого доходу сторонами у справі не заперечується.

З'ясовані судом фактичні обставини справи свідчать про те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення №000371703 від 19.05.2014 року включає в себе як правомірно, так і неправомірно нараховані суми податку та штрафних санкцій.

Суд може скасувати таке повідомлення-рішення в частині неправомірно нарахованої суми лише в тому випадку, коли неправомірно нараховані суми можна математичним шляхом відокремити від правомірно нарахованих. В іншому випадку суд повинен скасувати в повному обсязі таке повідомлення-рішення як неправомірне винесене, оскільки суд не повинен підміняти податковий орган, приймаючи замість нього рішення про нарахування податкових зобов'язань, які б відповідали вимогам законодавства.

В рамках даної справи можливо відокремити правомірно нараховану частину спірного повідомлення-рішення від неправомірно нарахованої.

Так, з урахуванням ставок ПДФО, які були передбачені п.167.1 ст.167 ПК України в редакції на час виникнення спірних відносин (15% для доходу, який не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, та 17% для доходу який перевищує такий розмір) розмір податку з доходів фізичних осіб, який повинен бути нарахований на суму отриманого позивачем у грудні 2012 року доходу у вигляді прощеної основної суми кредиту дорівнює 35097,61 грн..

(10730х15% = 1609,50; (207718,93 - 10730,00)х17%=33488,11; 1609,50+33488,11=35097,61).

Відповідно розмір штрафної санкції згідно п.123.1 ст.123 ПК України дорівнює 25% від суми заниженого податкового зобов'язання, тобто 8774,40 грн. (35097,61х25%).

Штрафна санкція за неподання позивачем податкової декларації за 2012 рік спірним повідомленням-рішенням не нараховувалась.

Таким чином, спірне повідомлення рішення підлягає скасуванню на суму 877,78 грн. - за основним платежем та на суму 219,45 грн. - за штрафними санкціями, а всього на суму 1097,23 грн..

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права вплинули на правильність судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про часткове задоволенні позовних вимог.

За таких обставин апеляційна скарга ДПІ підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Органі доходів і зборів згідно п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються повноважень цих органів.

Отже, у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги з урахуванням попередньої сплати 10 відсотків розміру ставки судового збору.

Враховуючи сплату позивачем судового зору при подачі позову в сумі 183,00 грн., що становить 10% ставки судового збору, яка підлягала сплаті (1827,00 грн.), а також враховуючи те, що обсяг задоволених позовних вимог дорівнює лише 2,43% від суми, яку просив скасувати позивач за спірним повідомленням-рішенням, з позивача підлягає стягненню решта судового збору в сумі 1599,6 грн. ((1827-2,43%) - 183,00 = 1599,60)

Керуючись ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області - задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року - скасувати.

Винести по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області №000371703 від 19 травня 2014 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за основним платежем на суму 877,78 грн. та за штрафними санкціями на суму 219,45 грн., а всього на суму 1097,23 грн..

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України решту судового збору за подачу адміністративного позову в сумі 1599 (тисяча п'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень 60 коп..

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 лютого 2015 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: Ю.М. Градовський О.В. Лукянчук