Справа № 2а-10178/12/1370
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/800/63927/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Бухтіярової І.О.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області правонаступника Державної податкової служби у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Істар» (далі - Підприємство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2012 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № від 23.11.2012 року.

Зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами, які підтверджують здійснення господарських операцій.

19 березня 2013 року постановою Львівського окружного адміністративного суду у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що у Підприємства відсутні належним чином оформлені первинні документи, які б надавали йому право на включення задекларованих сум до податкового кредиту та валових витрат.

27 листопада 2013 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанова Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року скасована, позов задоволено частково.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № від 23.11.2012 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, у розмірі 231 277,40 грн., з яких 227 863,40 грн. - основного платежу, 3 414,00 грн. - штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та № від 23.11.2012 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 213 100,35 грн., з яких 196 387,10 грн. - основного платежу, 16 713,25 грн. - штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) визнані протиправними та скасовані.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду та залишення в силі постанови Львівського окружного адміністративного суду, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 30.10.2012 року до 5.11.2012 року ДПІ була здійснена позапланова виїзна перевірка у Підприємства з питань повноти декларування, нарахування та своєчасності сплати до бюджет податків та обов'язкових платежів за господарськими операціями з ПП «Поляріс Лайт» за березень-травень 2011 року, ПП «Арикон» за травень 2011 року, ТзОВ «Оріал» за червень 2011 року, ТзОВ «Снайпер Медіа» за вересень-грудень 2011 року, ТзОВ «Фордінвестплюс» за грудень 2010 року, ТзОВ «Укрбудсфера» за березень 2012 року, за наслідками якої 9.11.2012 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Підприємство у порушення вимог п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України занизило податок на прибуток, у розмірі 242 763,36 грн., а також у порушення пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.,п. 198.1, 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України занизило податок на додану вартість, у розмірі 232 140,10 грн.

23 листопада 2012 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо збільшення Підприємству грошового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 249 902,40 грн., з яких 242 763,40 грн. - основного платежу, 7 139,00 грн. - штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), та № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 257 791,60 грн., з яких 232 140,10 грн. - основного платежу, 25 651,50 грн. - штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного адміністративного суду про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України № 334/94 від 28.12.1994 року «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 139.1.9 ст. 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України № 168/97-ВР від 3.04.1997 року «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 цього Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» зазначеного закону, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п.,п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійсненні операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається даті тієї з подій, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з ст. 1 Закону України № 996-XIV від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 1.03.2011 року між Підприємством та ТзОВ «Укрбудсфера» був укладений договір № 11 про виконання ремонтних робіт в приміщенні міні-бару на вул. Пекарській, 48 в м. Львів.

3 березня 2011 року між Підприємством та ПП «Поляріс Лайт» були укладені договори № ПЛ-01 про надання послуг та № ПЛ-02 щодо надання послуг з технічного забезпечення виробничого процесу.

4 травня 2011 року та 1 грудня 2011 року між Підприємством та ТзОВ «Снайпер Медіа» були укладені договори № 12104 та № 040505 про організацію рекламно-інформаційних заходів.

19 травня 2011 року між Підприємством та ПП «Арикон» був укладений договір № 180 про надання послуг (друк талонів техогляду сільськогосподарського транспорту).

14 червня 2011 року між Підприємством та ТзОВ «Оріал» був укладений договір № 31/11 щодо виконання робіт з укріплення фундаменту фасаду банкетного залу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував, що на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентами Підприємство надало податкові накладні; платіжні доручення; акти прийому-передачі виконаних робіт, послуг; рахунки-фактури.

Крім того, талони про проходження державного технічного огляду в подальшому були реалізовані, що підтверджується наявними в матеріалах адміністративної справи видатковими накладними та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що окремі недоліки в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), на які посилається ДПІ в акті перевірки Підприємства, не можуть бути безумовною підставою для позбавлення права платника податку на формування податкового кредиту та валових витрат з врахуванням здійснених операцій, в підтвердження виконання яких вони були видані, оскільки лише відсутність податкових накладних, а не окремі їх недоліки, чи недоліки інших первинних документів, безспірно позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

При здійсненні спірних господарських операцій Підприємство та його контрагенти ПП «Поляріс Лайт», ТзОВ «Оріал», ПП «Арикон», ТзОВ «Снайпер Медіа», ТзОВ «Укрбудсфера» були зареєстровані в установленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності, платники податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств.

Господарські операції між Підприємством та його контрагентами були реально проведені, а відповідно зазначені у виписаних даними контрагентами податкових накладних відомості відповідають дійсності.

Таким чином, Підприємство правомірно сформувало зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток з врахуванням господарських операцій із зазначеними контрагентами.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Бухтіярова І.О.

Юрченко В.П.