Справа № 2а/712/764/12 2а/3086/11
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 9104/177891/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та стягнення грошової компенсації за продовольчий пайок,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 10.06.2011 року звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Служби безпеки України в Закарпатській області (далі - УСБУ в Закарпатській області) про визнання неправомірної відмови у виплаті грошової компенсації замість продовольчих пайків, які не видавались під час проходження військової служби, стягнення недоотриманої суми у розмірі 62807,27 грн. компенсації замість не отриманих продовольчих пайків з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів шляхом списання з рахунків відповідача за період з 10.03.2000 року по 31.12.2006 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає що при винесенні оскаржуваної постанови судом неповно з'ясовано обставини справи, зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач має право на отримання грошової компенсації за продовольчий пайок відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки з приводу регулювання зазначених правовідносин пізніше були прийняті зміни до Закону України в новій редакції «Про Збройні Сили України», де статтею 16 з 01.01.2001 року гарантувалося військовослужбовцям одержання за рахунок держави житла, фінансового, продовольчого, речового, медичного та інших видів забезпечення у розмірах, які враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі (Закон України від 05.10.2000 р. №2019-111) та в подальшому врегульовано Законом України від 03.11.2006 р. №328-У «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», який доповнив Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтею 1-2, якою встановлено, що у зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації, які не можуть бути скасовані чи призупинені без їх рівнозначної заміни.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі на посадах офіцерського складу Служби безпеки України з 09.08.1986 року по 31.12.2006 року (а.с. 13). Згідно наказу голови Служби безпеки України в Закарпатській області від 04 грудня 2006 року №1857 ОСОБА_1 звільнений у запас за підпунктом «а» пункту 65 та підпунктом «б» пункту 67 (за станом здоров'я), та з 31 грудня 2006 року виключений із списків особового складу наказам начальника відділу ДСТСЗІ СБ України в Закарпатській області №46-ос від 25.12.2006 року (а.с. 13, зворот).

26.04.2011 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату належної компенсації за неотриманий під час військової служби продовольчий пайок. Відповіддю від 11.05.2011 року за №К-15 УСБУ в Закарпатській області відмовило в реалізації прав позивача на компенсацію за неотриманий під час військової служби продовольчий пайок, з посиланням на Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» (а.с. 14).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року № 1459-ІІІ призупинено дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Даний Закон набрав чинності з 11.03.2000 року.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини 2 статті 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулюють порядок виплати компенсації за неотриманий продовольчий пайок військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Враховуючи викладене, на момент звернення ОСОБА_1 для отримання грошової компенсації за неотриманий продовольчий пайок Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 28 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2012 року у справі № 2а -3086/12, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повиний текст виготовлено та підписано 24 лютого 2015 року.