Справа № 816/4208/14
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 р.Справа № 816/4208/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мельнікової Л.В.

суддів - Донець Л.О., Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання - Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Семенівському районі Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Семенівському районі Полтавської області про відшкодування витрат по виплаті пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, -

В с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року позивач - управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області (далі по тексту - УПФУ в Семенівському районі, УПФУ відповідно) звернувся до суду позовом про стягнення з відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Семенівському районі Полтавської області (далі - відділення Фонду, Фонд) на його користь невідшкодованої суми пенсії по інвалідності ОСОБА_2 та витрат на їх доставку за період з 01.05.2014 року по 30.09.2014 року включно в сумі 761 грн. 70 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача обов'язку відшкодовувати органам Пенсійного фонду витрати на виплату і доставку пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року адміністративний позов УПФУ в Семенівському районі задоволено: стягнуто з відділення Фонду на користь УПФУ в Семенівському районі невідшкодовану суму витрат по виплаті пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з травня по вересень 2014 року в розмірі 761 (сімсот шістдесят одна) гривня 70 (сімдесят) копійок.

Судове рішення вмотивоване тим, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР та країн-учасниць СДН є Фонд соціального страхування від нещасних випадків. У разі виплати органами ПФУ пенсії такій особі, Фонд має відшкодувати ПФУ понесені витрати, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо відшкодування витрат на виплату і доставку пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2, як особі, яка отримали каліцтво у державі СНД, за період з травня по вересень 2014 року у розмірі 761 грн. 70 коп. підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати зазначену постанову та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог УПФУ в Семенівському районі відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, посилаючись на положення Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням , або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ним трудових обов'язків, що укладена 09.09.1994 року між державами СНД, зазначає про те, що пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання громадян країн-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення та членів їх сімей, які здійснюються за законодавством держави, на території якої вони проживають, не повинні враховуватися при призначенні, проведенні перерахування сум щомісячних страхових виплат, а також відшкодовуватися Фондом - УПФУ.

Апелянт зазначає, що особи, які потерпіли внаслідок нещасного випадку на виробництві на підприємствах держав СНД не мають статусу застрахованої особи, що, в свою чергу, позбавляє їх права на отримання соціальних послуг та матеріального забезпечення згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім того, звертає увагу на те, що діючим законодавством не передбачено порядок відшкодування виплачених пенсій потерпілим Пенсійним Фондом України за рахунок відділень Фонду. Тому спільною Постановою правління пенсійного Фонду України і правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4-4, зареєстровано в Міністерстві Юстиції України 16.05.2003 року за № 396-6597, передбачено здійснення розрахунків на централізованому рівні за відсутністю спору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідно до положень ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що УПФУ в Семенівському районі здійснено витрати на виплату та доставку пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, отриманого за межами України, особі яка отримала каліцтво на підприємстві республіки колишнього СРСР та нині проживає на території України, а саме ОСОБА_2 за період з травня по вересень 2014 року у розмірі 761 грн. 70 коп. Дану обставину підтверджено актами щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за травень-вересень 2014 року (а.с. 17-21).

Згідно наявних у матеріалах справи документів встановлено, що ОСОБА_2 отримав травму на виробництві на території республіки колишнього СРСР (в с. Усть-Кокса Горно-Алтайської області (нині Республіка Алтай) 21 серпня 1989 року, про що складено акт про нещасний випадок на виробництві (а.с. 10-12).

Відповідно до виписки з акту огляду ЛТЕК (рос. ВТЭК) до довідки сер. ВТЭ № 091995 з 15 лютого 1990 року ОСОБА_2 встановлено безстроково третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а.с. 13).

07 березня 1990 року ОСОБА_2 призначена пенсія по інвалідності внаслідок трудового каліцтва відповідно до Закону СРСР «Про державні пенсії», що підтверджується протоколом комісії по призначенню пенсій при виконкомі Усть-Коксинської районної Ради депутатів трудящих Горно-Алтайської області № 53 від 07.05.1990 року (а.с. 9).

За змістом довідки, виданої виконкомом Жовтневої сільської ради Семенівського району Полтавської області № 322 від 07.11.2014 року ОСОБА_2 зареєстрований та проживає на території Жовтневої сільської ради в с. Жовтневе з 10 квітня 1989 року і по даний час (а.с. 39).

Відповідно до актів щомісячної звірки та таблиць розбіжностей, підписаних представниками обох фондів, за період з травня по вересень 2014 року відповідачем не враховані суми витрат на виплату та доставку пенсій громадянам держав - учасників СНД, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну у загальному розмірі 761 грн. 70 коп. (а.с. 22-31).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105 XIV), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом другим пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1105 XIV, відповідно до якого якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

13 березня 1992 року між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав (в тому числі Російською Федерацією і Україною) підписано Угоду про гарантії прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, в преамбулі якої визначено, що держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1); всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення (стаття 3); призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання; для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (стаття 6); при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера (стаття 7).

Таким чином, пенсія особі, що втратила працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві на території будь-якої з держав-учасниць СНД або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР, виплачується за законодавством тієї держави-учасниці Співдружності, на території якої вони проживають, а всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

16 травня 2003 року Міністерством юстиції України зареєстрована постанова правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4, якою затверджено «Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» (далі - Порядок).

Згідно п. 2 вказаного Порядку останній визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів, а саме:

- сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

- щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Таким чином, витрати, понесені УПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі й пенсії особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, або пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 21-1087во06 та від 12 червня 2012 року № 21-165а12.

Статтею 16 Закону № 1105-XIV визначено, що безпосереднє управлінням Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція. За змістом статті 18 цього Закону виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Згідно із пунктом 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене вимоги УПФУ про відшкодування відділенням Фонду витрат, пов'язаних із виплатою та доставкою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідають змісту прав позивача, як робочого органу ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат та узгоджуються із компетенцією відділення виконавчої дирекції Фонду.

Колегія суддів зазначає, що пункт 7 Порядку, якому, на думку апелянта, суперечать вимоги УПФУ про відшкодування витрат, не врегульовує спірні відносини, які виникли у цій справі, оскільки встановлене ним правило та механізм взаєморозрахунків на централізованому рівні між Фондом та ПФУ розраховані на відсутність спору та реалізовуються за наслідками попередньо здійснених згідно із п.п. 5, 6 Порядку звірок витрат за особовими справами потерпілих, складання актів таких звірок, узгодження й подання відповідних довідок.

Згідно статті 2 Угоди «Про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків», підписаної 09 вересня 1994 року між частиною держав колишнього СРСР, в тому числі Україною та Російською Федерацією, передбачено, що відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного законодавства.

14 січня 1993 року між Урядом України і Урядом Російської Федерації укладено Угоду про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн.

Колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на Угоду про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків від 09 вересня 1994 року, оскільки дана угода не регулює питань пенсійного забезпечення (про це прямо зазначено в статті 7 Угоди від 14 січня 1993 року), а стосуються порядку відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, складові якої наведені в статті 1195 Цивільного кодексу України, статтях 28 і 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (втрачений внаслідок втрати чи зменшення професійної працездатності заробіток, одноразова допомога, відшкодування моральної шкоди, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо).

З огляду на викладене, висновок суду про те, що понесені УПФУ витрати, пов'язані з виплатою і доставкою пенсії по інвалідності, призначеної ОСОБА_2 у зв'язку із втратою працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що мав місце у 1989 році на території Російської Федерації - держави-учасниці СНД, підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду є правомірним. Доводи апеляційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 202 КАС України для задоволення апеляційної скарги Фонду і залишає оскаржуване судове рішення, відповідно до положень ст. 200 КАС України, без змін.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що описка, яка мається в тексті постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року: замість «відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Семенівському районі Полтавської області» вказано «відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Семенівському та Хорольському районах Полтавської області», може бути виправлена судом в порядку, визначеному ст. 169 КАС України.

Належним чином повідомлені про дату, час місце апеляційного розгляду сторони в адміністративному процесі до засідання суду апеляційної інстанції не прибули.

В порядку, передбаченому ст. 41, ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 41 ч. 1, 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Семенівському районі Полтавської області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Л.О. Донець

(підпис) В.А. Калиновський

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 23 лютого 2015 року