Справа № 2а/0470/12438/12
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Київ К/800/20588/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Юхименко М.П.,

від відповідача - Трофименко М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2012

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014

у справі № 2а/0470/12438/12

за позовом Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа"

до Дніпропетровської митниці Міндоходів

про скасування податкових повідомлень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2012, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено планову виїзну документальну перевірку стану дотримання ВАТ «Авіаційна компанія «Дніпроавіа» митного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.01.2010 по 30.09.2011, за результатами якої складено акт від 20.01.2012 № 02/12/110000003/001130549, в якому зафіксовано порушення позивачем:

- статті 267 Митного кодексу України в частині невключення до митної вартості сум витрат на доставку товару, що призвело до донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 2721,98 грн.;

- статей 205, 208, 210 Митного кодексу України в частині порушення умов переміщення та недотримання строків зворотного вивезення з митної території України товарів, ввезених в режимі тимчасового ввезення. Згідно з нормою п.206.3 ст.206 Податкового кодексу України, платник податків повинен сплатити податкове зобов'язання у сумі 914463,53 грн., у тому числі ввізне мито - 5005,43 грн., податок на додану вартість - 909458,10 грн.;

- статті 81 Митного кодексу України в частині заявлення неточних відомостей про товари, що переміщувались через митний кордон України, що призвело до заниження податкового зобов'язання підприємства;

- статті 117 Митного кодексу України в частині непред'явлення митному органу для оформлення у відповідному митному режимі замінених запчастин.

Відповідно до відомостей акта перевірки, суть виявлених порушень полягає в тому, що товари, які перебувають в режимі тимчасового ввезення, не були ввезені або заявлені в іншій режим до закінчення строку тимчасового ввезення.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем 10.02.2012 прийнято податкові повідомлення:

- №20, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності на загальну суму 7508,15 грн., в тому числі за основним платежем - 5005,43 грн., за штрафними санкціями - 2502,72 грн.;

- №21, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності на загальну суму 1368041,43 грн., в тому числі за основним платежем - 912180,08 грн., за штрафними санкціями - 455861,35 грн.

03.10.2012 Дніпропетровською митницею, на підставі п. 123.2. ст. 123 Податкового кодексу України, були прийняті спірні податкові повідомлення № 197 та № 198, якими позивачу нараховані грошові зобов'язання на суму 5 005,43 грн. з ввізного мита та 912 180,09 грн. з податку на додану вартість відповідно.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про задоволення позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 204 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92-IV, тимчасове ввезення (вивезення) - митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України чи вивозитися за межі митної території України з обов'язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.

Згідно зі ст. 209 Митного кодексу України, звільнення від сплати податків під час переміщення товарів у режимі тимчасового ввезення (вивезення) регулюється виключно податковими законами України.

Відповідно до пп. 206.2.4 п.206.2 ст. 206 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у митних режимах тимчасового ввезення (вивезення) застосовується умовне звільнення від оподаткування, а саме: повне умовне звільнення застосовується у разі тимчасового ввезення на митну територію України та подальшого вивезення товарів відповідно до Митного кодексу України та додатків B.1-B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення.

Згідно з п. 30.1. статті 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ПК України).

Податкова пільга надається шляхом: а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобов'язання після нарахування податку та збору; в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору (п.30.9 ст.30 ПК України).

Відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України, використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Судом встановлено, що оскільки запчастини для літаків, які ввозились позивачем в режимі тимчасового ввезення, підлягали умовному повному звільненню від оподаткування податком на додану вартість та від сплати ввізного мита на підставі пп.206.2.4 п. 206.2 ст.206 Податкового кодексу України та ст.23 Закону України «Про Єдиний митний тариф», в перевіряємий період позивач користувався податковою пільгою в розумінні статті 30 ПК України.

Разом з тим, законодавством, що регулює спірні правовідносини, не встановлено певних цілей або умов використання позивачем сум податку на додану вартість і мита, від сплати яких позивач звільнений.

Отже, як було вірно встановлено судом апеляційної інстанції, встановлена п.123.2 ст.123 ПК України відповідальність за використання сум податків, несплачених до бюджету внаслідок отримання податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання, не може бути застосована до позивача, оскільки, в даному випадку об'єктивний склад правопорушення відсутній.

Також, слід зазначити, що митним органом в порядку пп.54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України вже визначено суми податкових зобов'язань (за основним платежем) з ввізного мита - 5005,43 грн. за порушення ст.23 Закону України «Про Єдиний митний тариф», ст.ст. 81, 117, 205, 208, 210 Митного кодексу України, та податку на додану вартість - 912180,08 грн. за порушення п.4.3 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 190 Податкового кодексу України, ст.ст. 81, 117, 205, 208, 210, 267 Митного кодексу України, про що були прийняті податкові повідомлення від 10.02.2012 № 20, №21.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття спірних податкових повідомлень від 03.10.2012 № 197 та № 198.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль