Справа № 804/6786/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2015 рокусправа № 804/6786/14 Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЛАНС" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року у справі № 804/6786/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЛАНС" до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

14.05.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю Баланс (надалі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 07.02.2014 р.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Баланс до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, відмовлено.

Не погодившись з вищевказаною постановою позивач подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не було взято до уваги обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тим самим порушено норми матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 18 червня 2014 року та постановити нову постанову, якою задовольнити позивачу позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 10.12.2013 р. по 11.01.2014 р. податковим органом проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено Акт №101/22-1/32964957 від 17.01.2014 р. (надалі Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення ст. 134, пп. 138.1.1 п.138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 252 628 грн., у т.ч. в 1 кварталі 2012 року на загальну суму 149 282 грн., в 2 кварталі 2012 року на загальну суму 33 609 грн., в 3 кварталі 2012 року на загальну суму 18 141 грн., в 4 кварталі 2012 року загальну суму 51 596 грн.; п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.4, п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податку на додану вартість всього у сумі 186 654 грн., у т.ч. за січень 2012 року на суму 56 100 грн., за лютий 2012 року на суму 62 215 грн., за березень 2012 року на суму - 5 384 грн., за квітень 2012 року на суму 5 419 грн., за травень 2012 року на суму 5085 грн., за червень 2012 р. на суму - 5 125 грн., за липень 2012 року на суму - 3 920 грн., за серпень 2012 року на суму - 3 920 грн., за вересень 2012 року на суму - 117 грн., за жовтень 2012 року на суму 38 грн., за листопад 2012 року на суму 39 002 грн., за грудень 2012 року 329 грн.

07.02.2014 р. відповідачем винесено податкові повідомлення рішення №, яким підприємству збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 279981,00 грн., у тому числі 186654,00 грн. за основним платежем, 93327,00 за штрафними (фінансовими) санкціями); №, яким підприємству збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств у сумі 378942,00 грн., у тому числі 252628,00 грн. за основним платежем, 126314,00 за штрафними (фінансовими) санкціями).

Вирішуючи спірні правовідносини та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем наведено та надано достатньо доказів наявності підстав, з якими закон пов'язує настання наслідків нікчемності угод передбачених ст. 215 ЦК України, а тому суд погоджується з висновком відповідача, що правочини укладений між позивачем та контрагентами суперечать інтересам держави та суспільства.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: ·придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; ·придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що у період, який перевірявся позивач мав спірні господарські відносини з ТОВ Шоковіта, ТОВ Компанія Ексімсервіс, ТОВ ВФ Агат-С, ПП ОСОБА_1

Як встановлено судом першої інстанції з ТОВ Шоковіта позивач здійснював господарську діяльність на підставі Договору поставки товару №100312 від 01.10.2012 р., Згідно інформації наданої відділом контролю за розрахунковими операціями стосовно ТОВ Шоковіта, РРО, КОРО на обліку не значиться. В процесі перевірки встановлено, що за юридичною адресою підприємства відсутні первинні та бухгалтерські документи: договори, накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, реєстри отриманих та виданих накладних, банківські виписки та будь-які інші документи, що засвідчують здійснення господарської діяльності. ТОВ Шоковіта здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій з наданням вигоди третіх осіб.

З ТОВ Компанія Ексімсервіс позивач здійснював господарську діяльність на підставі Договору на переробку давальницької сировини №040511/2 від 04.05.2011 р., Договору про надання послуг №070111 від 01.07.2011 р., Договору про транспортно-експедиційне обслуговування №49 від 04.05.2011 р., Договору про надання послуг №050112 від 05.01.2012 р.Згідно використаних АРМ АІС Податки, АРМ Бест-Звіт, АРМ РПП, АРМ Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України та інші ТОВ Компанія Ексімсервіс знаходиться у стані 16 ПРИПИНЕНО (ЛІКВІДОВАНО, ЗАКРИТО), згідно баз даних на період взаємовідносин у ТОВ Компанія Ексімсервіс на балансі не було основних фондів. Таким чином, відповідач зазначає, що ТОВ Компанія Ексімсервіс не мало змоги надати вказані у договорах послуги.

З ПП ОСОБА_1 позивач здійснював господарську діяльність на підставі Договору на транспортно-експедиційне обслуговування №20/06-06 від 20.06.2006 р.

За відсутності у ПП ОСОБА_1 факту придбання товарів, послуг, трудових ресурсів для здійснення вищезазначених операцій відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Також встановлено, що ПП ОСОБА_1 не мало виробничих потужностей та людських ресурсів для надання ТОВ БАЛАНС послуг згідно укладеного Договору.

З ТОВ ВФ Агат-С позивач здійснював господарську діяльність на підставі Договору про надання інформаційно-технічних послуг забезпечення виробництва гофрокартону та виробів з нього №90112 від 01.09.2012 р., Договору про переробку давальницької сировини №1/4-2 від 01.04.2011 р. За відсутності у ТОВ ВФ Агат-С факту придбання товарів, послуг, трудових ресурсів для здійснення вищезазначених операцій відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними встановлений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно частин 2, 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена ЦК, законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Визнання правочину недійсним судом не вимагається лише у тому випадку, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно статті 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Недійсними правочини можуть вважатися лише за умови доведеності фактів, що свідчать про нікчемність даного правочину.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У п. 24 Постанови Пленуму від 06.11.2009 № 9 Верховний Суд України відзначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Під час перевірки податковий орган встановив обставини, які свідчать про умисел позивача на укладення договорів з контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договорами.

Зазначені обставини були встановлені податковим органом під час перевірки і залишились не спростованими під час судового розгляду справи.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем наведено та надано достатньо доказів наявності підстав, з якими закон пов'язує настання наслідків нікчемності угод передбачених ст. 215 ЦК України, а тому суд погоджується з висновком відповідача, що правочини укладений між позивачем та контрагентами суперечать інтересам держави та суспільства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 18.06.2014 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЛАНС" - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов