Справа № 826/17299/14
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, податковий орган) про скасування податкового повідомлення-рішення № 1557-15 від 20.06.2014 р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.06.2014 №1557-15, яким позивачу згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нараховано суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 11 983,04 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Обговорюючи спірні правовідносини, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.6 статті 287 ПК України).

Згідно з п.п. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

За змістом підрозділу 8 розділу ХХ Перехідних положень ПК України встановлено, що з 01.01.2011 р. до внесення змін до розділу XIV ПК України в частині оподаткування суб'єктів малого підприємництва Указ Президента України від 03.07.1998 р. за № 727 (727/98) "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (з наступними змінами) та абзаци шостий - двадцять восьмий пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. за № 13-92 (13-92) "Про прибутковий податок з громадян" застосовуються з урахуванням таких особливостей: платники єдиного податку не є платниками податків і зборів, визначених ПК України, зокрема, земельного податку, крім податку за земельні ділянки, що не використовуються для ведення підприємницької діяльності.

Як свідчать матеріалами справи, згідно витягу про державну реєстрацію прав № 27354482 від 05.10.2010 р. позивачу належить на праві приватної власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 22.09.2010 р. посвідченого нотаріусом та зареєстрованого у реєстрі за №5212, нежитлове приміщення № 21 (в літ. А) загальною площею 134,10 м кв., що розташоване у АДРЕСА_1.

Згідно договору оренди нежитлового приміщення від 01.02.2012 р. № GL01022012/02 та додаткової угоди від 09.04.2012 р. позивач передав в оренду нежитлове приміщення № 21 загальною площею 134,10 м кв., що розташоване у АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_2 зареєстрований, як фізична особа підприємець, зокрема здійснює такі види діяльності: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку від 03.04.2012 р. позивач є платником єдиного податку та здійснює такі види діяльності: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

При цьому, місце здійснення такої діяльності у свідоцтві про сплату єдиного податку зазначено АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач здійснюючи господарську діяльність, здавав в оренду нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Отже, позивач у періоді, за який здійснено донарахування, перебував на спрощеній системі оподаткування, а нежиле приміщення, розташоване на земельній ділянці, яка є об'єктом плати за землю, використовувалось для провадження його господарської діяльності.

Таким чином, оскільки позивач є платником єдиного податку та використовує вищенаведене приміщення для провадження господарської діяльності, нарахування позивачу податкового зобов'язання зі сплати податку за землю є протиправним, а спірне податкове повідомлення - рішення прийнято безпідставно.

З урахуванням вищевикладеного, відповідачем не доведено факт порушення позивачем податкового законодавства у зв'язку з чим, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 20.02.2015 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.