Справа № 0670/6767/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/8540/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року у справі №0670/6767/12 за позовом ОСОБА_4 до Малинського районного комунального підприємства з технічної інвентаризації Житомирської обласної ради, третя особа - Закрите акціонерне товариство «Малинбудсервіс» про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Малинського районного комунального підприємства з технічної інвентаризації Житомирської обласної ради, третя особа - Закрите акціонерне товариство «Малинбудсервіс», в якому просив:

- зобов'язати Малинське районне комунальне підприємство з технічної інвентаризації Житомирської обласної ради скасувати реєстрацію права власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 за Закритим акціонерним товариством «Малинбудсервіс»;

- зобов'язати Малинське районне комунальне підприємство з технічної інвентаризації Житомирської обласної ради зареєструвати право власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції, та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.08.2002 року виконавчим комітетом Малинської міської ради Житомирської області винесено рішення №187 про реєстрацію та оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна за ЗАТ «Малинбудсервіс» та видано свідоцтво №1486 про право власності ЗАТ «Малинбудсервіс» на квартири НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 по АДРЕСА_1.

У 2004 році між позивачем та ЗАТ «Малинбудсервіс» було укладено усну угоду про викуп у власність квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1. Відповідно до умов угоди позивач був зобов'язаний сплатити узгоджену суму на користь ЗАТ «Малинбудсервіс», а третя особа, в свою чергу, звернутися до виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області щодо оформлення за позивачем права власності на зазначену квартиру.

22.08.2007 року виконавчим комітетом Малинської міської ради Житомирської області винесено рішення №263, яким відмінено рішення №187 від 15 серпня 2002 року, скасовано вказане вище свідоцтво №1486 та вирішено оформити право власності громадянам, які повністю провели розрахунок із ЗАТ «Малинбудсервіс» на три квартири в будинку по АДРЕСА_1, зокрема квартиру НОМЕР_1 - на ім'я ОСОБА_4 Також вказаним рішенням зобов'язано відповідача провести державну реєстрацію та видати свідоцтво про право власності на вказані об'єкти нерухомого майна.

25.09.2012 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію за ним права власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1.

04.10.2012 року листом №812 Малинське районне комунальне підприємство з технічної інвентаризації Житомирської обласної ради відмовило позивачу у проведенні державної реєстрації квартири НОМЕР_1 в житловому будинку по АДРЕСА_1 відповідно до п. 3.5.5. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 із змінами та доповненнями, оскільки заявлене право вже зареєстровано.

Відмовляючи в задоволенні позову суди вірно виходили з того, що згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення №263) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: державний акт про право власності на земельну ділянку; нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; договір про приватизацію майна державних підприємств; договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку; нотаріально посвідчений договір про поділ, перерозподіл, об'єднання нерухомого майна; свідоцтво про право на спадщину; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду; рішення суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва; акти прийому нерухомого майна до експлуатації; договори про іпотеку, оренду строком більше одного року, інші визначені законом документи щодо речових прав на нерухоме майно; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили; інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 (далі - Положення), визначено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, зокрема, договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом яких є нерухоме майно, про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, договори про задоволення вимог іпотекодержателя, договори про виділ у натурі частки нерухомого майна, про поділ нерухомого майна, що є в спільній частковій чи спільній сумісній власності.

Твердження позивача про усну угоду позивача про викуп у власність квартири не підтверджується жодним документом, та відповідно не відноситься до вище наведеного переліку правовстановлювальних документів.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до п. 3.5. Положення реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред'явленим правовстановлювальним документам. У органів самоврядування відсутні повноваження щодо винесення рішень, які заміняють собою правовстановлювальні документи на майно, що не належить до комунальної власності.

Виходячи з приписів Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у органів самоврядування відсутні повноваження щодо винесення рішень, які заміняють собою правовстановлювальні документи на майно, що не належить до комунальної власності, а тому рішення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області №263 від 22.08.2007 не може слугувати підставою для оформлення державної реєстрації прав на нерухоме майно.

З урахуванням зазначених правових положень, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків судів про те, що відмова відповідача зареєструвати право власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 за позивачем є правомірною.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: