Справа № 802/4073/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 лютого 2015 р. Справа № 802/4073/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жернакова М. В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до голови Вінницької обласної ради Свитка Сергія Михайловича; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження № 145 від 22.05.2014 "Про призначення ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням централізованої нервової системи з порушенням психіки""

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до голови Вінницької обласної ради Свитка Сергія Михайловича (далі - голова Вінницької ОР Свитко С. М., відповідач); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, третя особа), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача № 144 від 22.05.2014 "Про призначення ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з урахуванням центральної нервової системи з порушенням психіки"".

Позовні вимоги мотивовані тим, що питання призначення і звільнення керівників об'єктів спільної власності територіальних громад, що перебувають в управлінні обласної ради, відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" віднесено до повноважень обласної ради, що вирішуються виключно на пленарних засіданнях. Позивач стверджує, що оскаржуване розпорядження порушує її право як депутата Вінницької ОР реалізувати свої повноваження на пленарному засіданні обласної ради при вирішенні питання, передбаченого п. 20 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В судове засідання позивач не прибула, натомість 19.02.2015 (за вх. № 727) надала заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Поряд з цим представник відповідача 18.02.2015 надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження. До вказаного клопотання, крім того, долучені письмові заперечення проти адміністративного позову. Представник голови Вінницької ОР Свитка С. М. вважає, що в цьому спорі відсутнє порушене право позивача, яке б підлягало судовому захисту. Зокрема, представник відповідача у запереченнях зазначає, що позивач як депутат Вінницької ОР реалізувала своє право ухвального голосу 21-25.05.2014 на спільному засіданні постійних комісій Вінницької ОР, на якому було розглянуте питання щодо кандидатур на заміщення вакантних посад керівників закладів охорони здоров'я - об'єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст, області. Крім того, представник відповідача зазначає, що оскаржуване розпорядження схвалене та затверджене рішенням Вінницької ОР від 16.01.2015 № 810.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене та враховуючи достатність наявних у справі доказів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд установив такі фактичні обставини.

З 21.05.2014 по 22.05.2014 відбулося спільне засідання постійних комісій Вінницької ОР: з питань зміцнення законності, правопорядку, боротьби з корупцією, охорони прав і свобод громадян; з питань охорони здоров'я, курортів та здорового способу життя; з питань регулювання комунальної власності та приватизації; з питань розвитку демократії, гласності, свободи слова, інформаційного простору. Відповідно до протоколу № 34/60/88/27 вказаного засідання на порядку денному було питання про розгляд кандидатур на заміщення вакантних посад керівників закладів охорони здоров'я - об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. За результатами цього засідання вирішено рекомендувати голові Вінницької ОР призначити ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки".

22.05.2014 Свитко С.М. підписав розпорядження № 144 від 22.05.2014 "Про призначення ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з урахуванням центральної нервової системи з порушенням психіки" шляхом укладення контракту строком з 23 травня 2014 року по 22 травня 2017 року.

ОСОБА_1, вважаючи, що вказане розпорядження прийняте в супереч нормам Конституції України, Законів України "Про місцеве самоврядування", "Про статус депутатів місцевої ради", порушує її право як депутата Вінницької ОР реалізувати свої повноваження на пленарному засіданні обласної ради при вирішенні питання, передбаченого п. 20 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з такого.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частина 2 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначає, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення порушує її право як депутата Вінницької ОР реалізувати свої повноваження на пленарному засіданні обласної ради при вирішенні питання, передбаченого п. 20 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 56 Конституції встановлює, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Процесуальні питання оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень регламентовані Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 3 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 КАС України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64,124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Отже, право на звернення до адміністративного суду з позовом не є тотожним праву на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист, адже для того, щоб він був наданий, необхідно встановити, що право особи, яка звернулась з позовом, були дійсно порушені в публічно-правових відносинах.

Відповідно до ч.1 ст.104 КАС до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Частина 2 ст.171 КАС надає право оскаржити нормативно-правовий акт особам, щодо яких його застосовано, а також особам, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

З наведених положень закону випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача.

Своєю чергою, порушення права може означати необґрунтовану заборону на його реалізацію, встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації.

Однак, вивчивши оскаржуване рішення та обставини справи, суд доходить висновку, що розпорядження С. М. Свитка безпосередньо не стосується позивачки, тобто не породжує і не змінює її права та обов'язки.

Щодо твердження позивача про порушення оскаржуваним розпорядженням її права як депутата Вінницької ОР суд зазначає таке.

Згідно з п.1 ст. 2 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і Закону України "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів" обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України".

Відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради - представницького органу місцевого самоврядування. Депутат місцевої ради відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів.

Повноваження депутата місцевої ради у раді закріплені у Главі 1 Розділу III "Про статус депутатів місцевих рад".

Відповідно до статті 19 Глави 1 Розділу III "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень. Депутат місцевої ради, зокрема, має право: висловлюватися щодо персонального складу утворюваних радою органів і кандидатур посадових осіб, які обираються, призначаються або затверджуються радою.

За приписами п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування", на які посилається позивач, виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються в установленому законом порядку питання щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

16.01.2015 Вінницька обласна рада на 31 сесії 6 скликання прийняла рішення № 810 "Про розпорядження голови обласної ради", яким схвалила та затвердила розпорядження голови обласної ради в міжсесійний період № 144 від 22.05.2014 "Про призначення ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з урахуванням центральної нервової системи з порушенням психіки"".

Таким чином, позивач як депутат обласної ради не була позбавлена права висловлюватися щодо кандидатури ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з урахуванням центральної нервової системи з порушенням психіки".

Крім того, суд зазначає, що право ухвального голосу депутата місцевої ради, передбачене законодавством про місцеве самоврядування, не охоплюється поняттям «права, свободи і інтереси фізичних осіб», захист яких від порушень з боку органів публічної адміністрації відповідно до ст. 2 КАС є завданням адміністративного судочинства. Відтак, відсутні підстави скасування оскарженого рішення як такого, що порушує права фізичної особи,з мотивів обмеження можливостей ОСОБА_1 здійснити повноваження депутата місцевої ради.

В обґрунтування протиправності оскаржуваного розпорядження позивач також зазначає, що воно прийняте на підставі п. 5 рішення Вінницької ОР "Про суспільно-політичну ситуацію в України" № 671 від 22.02.2014, який Вінницький окружний адміністративний суд скасував постановою від 31.07.2014 у справі №802/2557/14-а.

З матеріалів справи суд установив, що 22.02.2014 Вінницька обласна рада прийняла рішення № 671 "Про суспільно-політичну ситуацію в України", відповідно до п. 5 якого вирішено, що з метою оперативного вирішення питань та підвищення ефективності управління об'єктами спільної власності територіальних громад області доручити голові обласної Ради в міжсесійний період укладати контракти і припиняти їх дію, призначати і звільняти керівників об'єктів спільної власності територіальних громад області з наступним затвердженням розпоряджень на сесіях обласної Ради.

Постановою від 31.07.2014 у справі №802/2557/14-а Вінницький окружний адміністративний суд позов ОСОБА_4 до Вінницької ОР задовольнив та скасував п. 5 рішення "Про суспільно-політичну ситуацію в України" № 671 від 22.02.2014. Ухвалою від 29.10.2014 Вінницький апеляційний адміністративний суд рішення суду першої інстанції залишив без змін.

За приписами ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Поряд з цим, суд ураховує, що на момент прийняття оскаржуваного розпорядження п. 5 рішення № 671 "Про суспільно-політичну ситуацію в України" був чинний.

Крім цього, розпорядження відповідача № 144 від 22.05.2014 "Про призначення ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з урахуванням центральної нервової системи з порушенням психіки"" прийняте не лише на підставі п. 5 рішення № 671 "Про суспільно-політичну ситуацію в України. Під час прийняття оскаржуваного розпорядження голова Вінницької ОР також керувався нормами ч. 7 ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до яких голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Таке ж право передбачає і пункт 8 статті 59 зазначеного Закону, відповідно до якого сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до змісту оскаржуваного розпорядження воно прийняте з урахуванням висновків проведеного з 21.05.2014 по 22.05.2014 спільного засідання постійної комісії Вінницької обласної ради з питань зміцнення законності, правопорядку, боротьби з корупцією, охорони прав і свобод громадян, з питань регулювання комунальної власності та приватизації, з питань розвитку демократії, гласності, свободи слова, інформаційного простору, на якому розглядалось питання з заміщення вакантних посад керівників закладів охорони здоров'я - об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування" постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Частини 10 та 11 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачають, що за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Рекомендації постійних комісій підлягають обов'язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи повинно бути повідомлено комісіям у встановлений ними строк.

Постійні комісії на підставі ч. 14 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування" є підзвітними раді та відповідальними перед нею.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" за якими депутат місцевої ради зобов'язаний, зокрема, брати участь у роботі ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень; виконувати доручення ради, її органів, сільського, селищного, міського голови чи голови ради; інформувати їх про виконання доручень.

З огляду на вказані положення, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 було відомо про рекомендації призначити ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням централізованої нервової системи з порушенням психіки".

Положення ч. 7 ст. 49 Закону України "Про місцеве самоврядування" закріплюють, що депутат має право звернутися із запитом до керівників ради та її органів, сільського, селищного, міського голови, керівників органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих або зареєстрованих на відповідній території, а депутат міської (міста обласного значення), районної, обласної ради - також до голови місцевої державної адміністрації з питань, віднесених до відання ради.

Згідно з ч. 10 ст. 49 Закону України "Про місцеве самоврядування" депутат має право знайомитися з будь-якими офіційними документами, які зберігаються у відповідних органах місцевого самоврядування, та робити виписки, копіювання цих документів.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради має право висловлюватися щодо персонального складу утворюваних радою органів і кандидатур посадових осіб, які обираються, призначаються або затверджуються радою.

Однак, позивач указані права з моменту проведення засідання постійних комісій (21-22.05.2014) до моменту прийняття оскаржуваного акта (22.05.2014) не реалізувала і жодних заперечень чи запитів до голови Вінницької ОР не надала. Крім того, позивачка не ініціювала питання щодо ознайомлення з документами Вінницької ОР з приводу рекомендації щодо призначення ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням централізованої нервової системи з порушенням психіки".

Зазначене, на переконання суду, свідчить про відсутність у позивача заперечень щодо кандидатури ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з урахуванням центральної нервової системи з порушенням психіки".

Таким чином, суд під час розгляду справи не встановив факту порушення головою Вінницької обласної ради Свитком С. М. прав депутата Вінницької обласної ради ОСОБА_1 в частині призначення ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням централізованої нервової системи з порушенням психіки".

Додатково суд зазначає, що 16.01.2015 Вінницька обласна рада рішенням № 810 "Про розпорядження голови обласної ради" схвалила та затвердила розпорядження голови обласної ради в міжсесійний період № 144 від 22.05.2014 "Про призначення ОСОБА_3 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з урахуванням центральної нервової системи з порушенням психіки"".

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд відповідно до ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд також ураховує, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження того, що оскаржуване розпорядження встановлює перешкоди чи будь-яке обмеження можливостей у реалізації її прав як фізичної особи.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жернаков Михайло Володимирович