Справа № 2а-7/11 (2а/818/149/2012)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/800/10071/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2012 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2013 року

у справі № 2а-7/11 (2а/818/149/2012)

за позовом ОСОБА_4

до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради

про стягнення допомоги по догляду за дитиною,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради, яким просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі не меншому прожиткового мінімуму, встановленого для дітей у віці до 6 років;зобов'язати відповідача сплачувати щомісячно допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі не меншому прожиткового мінімуму, встановленого для дітей у віці до 6 років;зобов'язати відповідача здійснити перерахунок допомоги при народженні дитини в сумі 22,6 розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дітей у віці до 6 років;зобов'язати відповідача здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про держану допомогу сім'ям з дітьми" в розмірі не меншому прожиткового мінімуму.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2012 року у справі №2а-7/11 (2а/818/149/2012), залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 у зв'язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_5 і здійсненням догляду за ним, перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради та з червня 2007 року отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

До 01 січня 2008 року відносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною регулювалися Законом України від 21листопада 1992 року №2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" передбачено, що допомога по догляду за дитиною надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 25 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" низку положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", у тому числі й статтю 43, виключено. Водночас пунктом 23 зазначеного розділу Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" положення статті 13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" щодо поширення його дії лише на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виключено, статтю ж 15 цього Закону викладено у редакції, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Таким чином, у період із 22 травня по 31 грудня 2008 року існувало дві законодавчі норми щодо виплати допомоги по догляду за дитиною, а саме: стаття 43 Закону № 2240-III, яка врегульовувала питання щодо виплати допомоги особам, які застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, і стаття 15 Закону № 2811-ХІІ у редакції Закону № 107-VI від 28 грудня 2007 року, яка поширювала свою дію на осіб (одного з батьків дитини, усиновлювача, опікуна, бабу, діда або іншого родича), які фактично здійснюють догляд за дитиною, незалежно від того, чи застраховані вони у зазначеній системі страхування (стаття 13 Закону № 2811-ХІІ).

Судова колегія зазначає, що в рішеннях судів попередніх інстанцій не досліджено, чи була позивач застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Встановлення вказаної обставини є визначальним для вирішення спору по суті та з'ясування правомірності пред'явлених ОСОБА_4 позовних вимог.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2013 року у справі №2а-7/11 (2а/818/149/2012) - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: