Справа № 497/82/15-а
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/82/15-а
Провадження № 2-а/497/10/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015 року, м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ковтун О.І.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Болград адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Виконуючого обов'язки директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15.01.2014 року звернувся до суду з вищеназваним позовом та просить постановити рішення яким:

- визнати незаконною постанову, тимчасово в.о. директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Курган Сергія Павловича за № 31 від 04.12.2014 року, відповідно до якої, його, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч.5 КУпАП України і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 5 950.00 гривен;

- провадження по справі про притягнення його, позивача до адміністративної відповідальності закрити;

- призупинити виконавче провадження про стягнення з нього, позивача штрафу в розмірі 5 950.00 гривен відповідно до постанови в.о. директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Курган Сергієм Павловичем за № 31 від 04.12.2014 року за ст. 96 ч.5 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, Болградський район, Одеська область на даний час фактично проживає він-позивач, його дружина та син ОСОБА_3. Їх двір є колгоспним двором, та станом на 14.04.1991 року окрім зазначених осіб, також проживали діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому усі вони є власниками названого домоволодіння у рівних частках по 1/5 кожний. Його, позивача син - ОСОБА_3 у його відсутність, в період коли він, позивач перебував на заробітках в м. Одеса з серпня 2014 року до середини листопада 2014 року, розпочав будівництво сараю, а саме збудував стіни на висоті 40 см. від землі. Тому позивач вважає, що його безпідставно притягли до адміністративної відповідальності.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в адміністративному позові та надав пояснення з підстав зазначених в ньому. Крім того, пояснив, що накладаючи на нього стягнення, посадова особа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Курган С.П. не з'ясував усіх обставин, не перевірив та не встановив ким саме було допущено порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та чи є саме в його, позивача діях винна умисна поведінка у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 95 ч.5 КУпАП. А оскільки доказів на підтвердження його вини не має, постанову вважає незаконною, та такою що підлягає скасуванню.

Відповідачі в судове засідання не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися згідно вимог чинного законодавства (а.с.26, 27-28), та повідомлені належним чином (а.с.31-32). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених позивачем в адміністративному позову, до суду не надали, хоча суд двічі пропонував (а.с.19, 26).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, пояснення позивача, доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, діяльність держави спрямована на гарантію прав та свобод людини.

Права і свободи людини є невід'ємними та непорушними відповідно до ст.21 Конституції України.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі Конституції України та законів України.

Статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій суб'єкта владних повноважень на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходив з наступного.

Правовідносини у сфері містобудування врегульовані, зокрема Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та прийнятими на його виконання підзаконними актами.

Вказаним законом та постановами Кабінету Міністрів України № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» визначені завдання та повноваження відповідача.

Відповідно до статті 244-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (із змінами, внесеними Законом N 4220) Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виробництва, виготовлення та застосування будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, а також будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та прийняття в експлуатацію об'єктів чи споруд, невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частини третьої), 188-42).

З Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області матеріалів адміністративної справи про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП до суду не надходило.

В судовому засіданні були досліджені документи, що надані позивачем.

28 листопада 2014 року головним державним інспектором інспекційного відділу у південному регіоні Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Терзі В.П., із залученням головного спеціаліста відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Болградської районної державної адміністрації Одеської області Атаманюка О.В. у присутності позивача ОСОБА_1 було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_1 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, Одеська область. Під час перевірки виявлено, що території названого домоволодіння розпочато будівельні роботи з будівництва сараю без будь-якого документу дозвільного характеру, що надає право на виконання будівельних робіт, тобто роботи здійснюються самовільно. Виявлені порушення зафіксовано в акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28.11.2014 року (а.с.5). Позивач, будучи присутнім під час перевірки відмовився від підпису в акті.

Відразу ж після перевірки головним державним інспектором інспекційного відділу у південному регіоні Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Терзі В.П. було винесено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельних нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт від 28.11.2014 року (а.с.6), та складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч.5 КУпАП (а.с.7-8). Позивач також відмовився проставити підпис в названому протоколі.

04 грудня 2014 року тимчасово виконуючим обов'язки директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Курган Сергія Павловича за № 31 за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч.5 КУпАП України було прийнято постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні названого адміністративного правопорушення і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 5 950.00 гривен (а.с.9).

На обґрунтування позовних вимог, позивач надав довідку Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 11.12.2014 року № 2609, з якої вбачається, що відповідно до запису № 1080 погосподарської книги № 12 за 1991-1995 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, Болградський район Одеська область станом на 14 квітня 1991 року відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», в якому були зареєстровані і проживали: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - голова двору, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

Рішенням шістнадцятої сесії Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 22.12.2000 року провулок Сільськогосподарський був перейменований на вул. Незалежності (а.с.14).

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Відповідно до пп. "а" п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

За таких обставин житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1, Болградський район, Одеська область, належить ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_3 як членам колишнього колгоспного двору у рівних частках, кожному по 1/5 частці.

Відповідачу суд пропонував надати пояснення, заперечення та усі наявні у нього докази на спростування доводів, викладених в позовній заяві (а.с.18, 19, 20-21, 26), однак, а ні в підготовче судове засідання 04.02.2015 року (а.с.24), а ні до початку судового розгляду 23.02.2015 року, жодного документу суду надано не було.

Позивач не визнав факт скоєння ним вищеназваного правопорушення.

Всі ці факти у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації.

Рішення суб'єкта владних повноважень, повинно бути законним та обґрунтованим і не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.06.88 року (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зазначає, що суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 7 КУпАП проголошує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

В судовому рішенні слід наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В постанові, що оскаржується, не зазначено жодного доказу, на підставі якого було прийняте рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Тимчасово виконуючий обов'язки директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Курган С. П. розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення та приймаючи рішення про притягнення позивача ОСОБА_1 до відповідальності не з'ясував та не перевірив хто є власником названого домоволодіння, хто розпочав будівництво об'єкту без належно оформленого дозволу на будівництво, не доведено умисел скоєння даного адміністративного правопорушення.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно до ст.62 Конституції України.

Між тим, будь-які докази, які б спростовували доводи позивача, в обґрунтування правомірності своїх дій відповідачем в порушення вимог ст. 71 КАС України - не були надані після отримання ухвали суду про відкриття провадження, у зв'язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних доказів.

На підставі наведеного суд вважає, що в діях позивача відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова № 31 від 04.12.2014 року винесена неправомірно, оскільки вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП України, не доведена належними доказами, тому є не обґрунтованою, тобто постановленою без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення та відповідно до п.3 ч.1 ст. 293 КУпАП підлягає - скасуванню, а справа закриттю.

Керуючись ст.ст.3, 19, 55, 62 Конституції України, ч. 5 ст. 96, ст. ст. 247, 254, 278, 280, 287-289 КУпАП, ст.ст. 2, 7, 18, 71, 86, 128, 159 - 163, 171-2, 185, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Постанову № 31 від 04.12.2014 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП і накладення на нього штрафу в сумі 5 950.00 гривен - скасувати, провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: С.В.Кодінцева