Справа № 816/4496/14
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 р.Справа № 816/4496/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Бартош Н.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. по справі № 816/4496/14

за позовом Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області

до Державної екологічної інспекції в Полтавській області треті особи Полтавська міжрайонна природоохоронна прокуратура , Департамент з питань нафтогазового комплексу, промисловості, екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації , Головне управління Держземагенства у Полтавській області

про визнання вимог припису незаконними та скасування припису,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Петрівцівська сільська рада Миргородського району Полтавської області звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції в Полтавській області, треті особи: Полтавська міжрайонна природоохоронна прокуратура, Департамент з питань нафтогазового комплексу, промисловості, екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації, Головне управління Держземагенства у Полтавській області з позовом про визнання вимог припису незаконними та скасування припису від 09 липня 2014 року №07-21/39.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що згідно земельного законодавства, чинного на момент видання припису, до відання і розпорядження сільських рад належать землі, що розташовані в межах населених пунктів, а заказник "Ярмаківський" розташований за межами населених пунктів на землях сільськогосподарського призначення та неугіддя. Крім того, позивач стверджує, що сільська рада не має права витрачати кошти на утримання об'єктів і майна, а також земельних угідь, які їй не належать, в тому числі і на розроблення на ці об'єкти технічної документації та іншої документації, встановлення меж, охоронних знаків в натурі, дозволів на спец використання природних ресурсів тощо.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано припис Державної екологічної інспекції України в Полтавській області від 09 липня 2014 року №07-21/39.

В апеляційній скарзі відповідач, Державна екологічна інспекція в Полтавській області, зазначає, що оскаржувана постанова прийнята без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, в порушення норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 16 червня 2014 року по 04 липня 2014 року, на підставі наказу від 10 червня 2014 року №322/01-03 та направлення на перевірку від 10 червня 2014 року №341/01-01-14 Державною екологічною інспекцією у Полтавській області проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

За результатами перевірки відповідачем складено акт №241/01-01-14.

09 липня 2014 року Державною екологічною інспекцією у Полтавській області прийнято припис, яким Петрівцівській сільській раді приписано:

- розробити план оргтехзаходів по усуненню виявлених порушень під час перевірки та надати його до Державної екологічної інспекції у Полтавській області,

- дотримуватися режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду,

- представити охоронне зобов'язання на територію ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський",

- виготовити форму 3ДКПЗФ "Карти-схеми розташування територій та об'єктів природно-заповідного фонду України": регіонів - у масштабі 1:200000, України - в масштабі 1:500000,

- розробити документи, що посвідчують право на земельну ділянку ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський",

- встановити межі території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський" в натурі,

- встановити охоронні знаки на території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський".

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування припису від 09 липня 2014 року №07-21/39 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Законом, який визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів, є Закон України "Про природно-заповідний фонд України" від 16 червня 1992 року №2456-XII.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", завданням законодавства України про природно-заповідний фонд України є регулювання суспільних відносин щодо організації, охорони і використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління у цій галузі.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону, території та об'єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов'язання.

Відповідно до пункту 1.3-1.4 Інструкції щодо оформлення охоронних зобов'язань на території та об'єкти природно-заповідного фонду, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 25 лютого 2013 року № 65 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 березня 2013 року за № 404/22936 (далі по тексту - Інструкція), охоронним зобов'язанням оформляється передача під охорону території чи об'єкта природно-заповідного фонду з визначенням переліку зобов'язань щодо забезпечення додержання встановленого режиму охорони та збереження. Охоронні зобов'язання на території та об'єкти природно-заповідного фонду (далі - охоронне зобов'язання) оформляються органами, уповноваженими згідно із Законом України "Про природно-заповідний фонд України" (далі - уповноважені органи), землекористувачам (землевласникам) у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду або їх частини, які створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають (далі - території та об'єкти природно-заповідного фонду).

Охоронне зобов'язання підлягає переоформленню у разі: зміни форм власності на землю, на якій розташована (ий) територія чи об'єкт природно-заповідного фонду; зміни землекористувача (землевласника) у межах території чи об'єкта природно-заповідного фонду; внесення змін до положення про територію чи об'єкт природно-заповідного фонду стосовно режиму охорони та збереження (пункт 3.4. Інструкції).

Згідно з нормами пунктів 1 та 7 розділу II "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України від 06 вересня 2012 року №5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності (далі по тексту - Закон України №5245-VI), з 01 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Відповідно до пункту 3 та 4 розділу II "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України №5245-VI з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. У державній власності залишаються: розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Відповідно до статті 13 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III (далі по тексту - Закон України №2768-III), до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 150 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року до особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Згідно статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

У зв'язку із змінами в чинному законодавстві Кабінет міністрів України є власником земельних ділянок не вилучених, не викуплених, не наданих у власність і в користування (перебувають у запасі) на яких розташовані території та об'єкти природно-заповідного фонду і які розташовані за межами населених пунктів.

Щодо тверджень Державної екологічної інспекції в Полтавській області, що у позивача наявне Охоронне зобов'язання від 28 листопада 2007 року №457 та на нього покладено обов'язок щодо забезпечення режиму охорони та збереження оголошеного ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський", судом встановлено, що сільський голова Петрівцівської сільської ради листом від 27 жовтня 2014 року №867 звертався до начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області, начальника державної екологічної інспекції у Полтавській області та до Полтавської міжрайонної природоохоронної прокуратури з вимогами вжити заходів по приведенню нормативних актів, що стосуються ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський" у відповідність до норм чинного земельного законодавства.

Крім того, відповідно до пункту 23 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" 21 травня 1997 року №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Згідно частини першої статті 70 Бюджетного кодексу України від 8 липня 2010 року №2456-VI, видатки та кредитування місцевих бюджетів включають бюджетні призначення, встановлені рішенням про місцевий бюджет, на конкретні цілі, пов'язані з реалізацією програм та заходів згідно із статтями 8-91 цього Кодексу.

Так, 30 січня 2014 року рішенням двадцять сьомої сесії шостого скликання Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області затверджено загальний обсяг видатків сільського бюджету на 2014 рік.

Згідно з наданої позивачем довідки №919 від 04 грудня 2014 року встановлено, що бюджетом Петрівцівської сільської ради на 2014 рік, затвердженого вищевказаним рішенням, не передбачено кошти на виготовлення форми 3ДКПЗФ "Карти-схеми розташування територій та об'єктів природно-заповідного фонду України": регіонів - у масштабі 1:200000, України - в масштабі 1:500000, розробки документів, що посвідчують право на земельну ділянку ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський", встановлення меж території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський" в натурі, встановлення охоронних знаків на території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський".

Територія заказника місцевого значення "Ярмарківський" знаходиться в адміністративних межах Петрівської сільської ради, але за межами населеного пункту на землях державної власності, при цьому для виконання вимог припису фактично повинні бути витрачені кошти на утримання земельних угідь, які їй не належать.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту порушення законодавства з боку позивача та про неправомірність оскаржуваного припису.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. по справі № 816/4496/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Бартош Н.С.