Справа № 823/158/15
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року справа № 823/158/15

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Паламара П.Г.,

при секретарі - Овсієнку О.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - за договором, представника відповідача Коваля І.І. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до державної фінансової інспекції у Черкаській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_3 (далі - позивач) до Державної фінансової інспекції у Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить суд скасувати наказ № 223-о від 09.09.2014 про звільнення ОСОБА_3 (ід. номер НОМЕР_1); поновити позивача на посаді державного фінансового інспектора відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Черкаській області; стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7279 грн. 40 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом 223-о від 09.09.2014 під час знаходження ОСОБА_3 на лікарняному її було звільнено з посади державного фінансового інспектора відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Черкаській області, у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору. Такі дії відповідача позивач вважає грубим порушенням ч. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, в якій йдеться про те, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Як зазначає позивач, її незаконне звільнення потягло вимушений прогул з 10.09.2014, а тому заборгованість по заробітній сплаті складає 7 279 грн. 40 коп.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши, що у задоволенні позову необхідно відмовити, тому що позивач звільнена з посади, в зв'язку з припиненням дії строкового трудового договору. Відповідач, приймаючи наказ про звільнення діяв у межах чинного законодавства, а тому не вбачає у своїх діях будь-яких порушень прав та інтересів позивача. Зазначена позиція узгоджується з роз'ясненням у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 20.08.2008 № 548/020/153-08.

Представник відповідача не визнав позовних вимог з підстав зазначених у запереченні.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_3 з 06.10.1998 по 28.02.2012 працювала в Контрольно-ревізійному управлінні у Черкаській області на посаді контролера-ревізора, що підтверджується копією витягу з наказу № 75-о від 06.10.1998.

Наказом від 28.02.2012 № 106-о ОСОБА_3 переведено з 28.02.2012 за її згодою на посаду державного фінансового інспектора відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Черкаській області на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_4 до дня фактичного виходу її з відпустки.

Наказом від 09.09.2014 № 223-о ДФІ у Черкаській області звільнено ОСОБА_3 з посади державного фінансового інспектора відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Черкаській області, у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Пунктом 2 зазначеного наказу зобов'язано фінансовий відділ виплатити грошову компенсацію ОСОБА_3 за невикористані 8 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 06.10.2012 по 05.10.2013, 28 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 06.10.2013 по 09.09.2014 та 14 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, яка надається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1994 № 250 відповідно до стажу державної служби за 2013 рік.

Державною фінансовою інспекцією в Черкаській області 10.09.2014 № 225-о прийнятий наказ про виконання службових обов'язків ОСОБА_4 на посаді державного фінансового інспектора відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Черкаській області.

Позивач, вважаючи, що відповідач порушив вимоги чинного законодавства України, звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду за захистом свої справ, свобод та інтересів.

Надаючи оцінку вищевказаним оспорюваним діям, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 23 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Суд звертає увагу на те, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Видання відповідачем наказу від 09.09.2014 № 223-о на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України свідчить про виконання однією із сторін трудового договору, а саме Держфінінспекцію у Черкаській області. Припинити трудові відносини з працівником, який перебуває в період тимчасової непрацездатності дозволяється в разі закінчення строку трудового договору. Таке звільнення вважається проведеним за взаємною згодою працівника і роботодавця, оскільки кожен з них виявив волю на припинення трудових відносин саме у вказаний у договорі строк під час його підписання.

В матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_3, в якій вона просить перевести її з 28 лютого 2012 року на посаду державного фінансового інспектора відділу інспектування органів державної влади ДФІ у Черкаській області на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_4 до дня фактичного виходу її з відпустки. Слід зазначити, що Державною фінансовою інспекцією в Черкаській області 10.09.2014 №225-о прийнятий наказ про виконання службових обов'язків ОСОБА_4 на посаді державного фінансового інспектора відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Черкаській області, а наказ про звільнення позивача із займаної посади прийнятий 09.09.2014, як наслідок, відповідачем дотримано вимоги КЗпП України.

Щодо посилання позивача на її звільнення з роботи в період її тимчасової непрацездатності, то ч.3 ст. 40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), а ОСОБА_3 звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зазначена позиція суду узгоджується з постановою Верховного суду України від 02.04.2014 по справі № 6-19цс14 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Статтею 2442 КАС України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 86, 94, 97, 122, ст. ст. 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.Г. Паламар

Повний текст постанови виготовлений 20 лютого 2015 року.