Справа № 820/1326/15
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 лютого 2015 р. № 820/1326/15

Харківський окружний адміністративний суд в особі судді Самойлової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про визнання неправомірною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 23.01.2015 р. у ВП № 46192216 про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа, виданого Харківським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №820/17088/14.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, оскаржувана постанова прийнята без з'ясування усіх обставин та всупереч вимогам діючого законодавства, чим порушені його права, свободи та інтереси, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

представник позивача ОСОБА_2 до суду надав заяву про вирішення справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, згідно до вимог ст. 35 КАСУ, в судове не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, як і заперечень проти позову, не надав.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб на підставі наявних в ній доказів у письмовому провадженні, згідно до приписів ч. 6 ст. 128 КАСУ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 р. та постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014 р. за результатами розгляду справи № 820/17088/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області прийнято рішення наступного змісту:

- скасувати наказ Головного управління МВС України в Харківській області від 16.09.2014 р. №396 о/с, в частині "призначення підполковника міліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого СДСБЕЗ Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області, звільнення від посади начальника відділу оперативних розробок УДСБЕЗ ГУ з 16.09.2014 р.";

- поновити підполковника міліції ОСОБА_1 на рівнозначній посаді з 16.09.2014 р.;

- провести перерахунок і виплатити різницю в грошовому, забезпеченні ОСОБА_1 з моменту вимушеного перепризначення, на посаду старшого оперуповноваженого СДСБЕЗ Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області до поновлення на рівнозначній посаді;

- зобов'язати Головне управління МВС України в Харківській області на виконання вимог чинного законодавства запропонувати ОСОБА_1 посади, рівнозначні скороченій.

Як свідчать докази у справі, 16.01.2015 р. Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 820/17088/14 про виконання рішення суду щодо: "Поновити підполковника міліції ОСОБА_1 на рівнозначній посаді з 16.09.2014 р." та виконавчий лист про виконання рішення суду щодо: "Провести перерахунок і виплатити різницю в грошовому забезпечені ОСОБА_1 з моменту вимушеного перепризначення на посаду старшого оперуповноваженого СДСБЕЗ Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області до поновлення на рівнозначній посаді", який позивачем 21.01.2015 року подано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області.

23.01.2015 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Білоконовим О.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) №820/17088/14 від 16.01.2015 р. про виконання рішення суду: "Провести перерахунок і виплатити різницю в грошовому забезпечені ОСОБА_1 з моменту вимушеного перепризначення на посаду старшого оперуповноваженого СДСБЕЗ Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області до поновлення на рівнозначній посаді", яка 02.02.2015 р. отримана ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку.

З наведеним суд не погоджується та при вирішенні даного спору враховує наступні обставини та нормативні положення.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, яке покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно із ст. ст. 11 17, 19 Закону України "Про виконавче провадження" виконанню державною виконавчою службою підлягають, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, які є підставою для відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначені в статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Тобто, згідно із п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

З аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили має бути виконаним, а обов'язком державного виконавця, в разі пред'явлення виконавчого документа до виконання є примусове виконання, зокрема, рішення суду в порядку, передбаченому цим Законом.

Законом України "Про виконавче провадження" стягувач наділений правом на пред'явлення виконавчого документа до виконання до закінчення строку пред'явлення його до виконання, а державний виконавець, в свою чергу, зобов'язаний відкрити провадження з приводу примусового виконання виконавчого документу, який відповідає вимогам ст. 18 вказаного Закону та вжити всіх заходів для його примусового виконання.

Як вбачається з доказів справи, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження державний виконавець послався на те, що у виконавчому документі відсутній зобов'язальний характер виконання рішення за якими боржник повинен вчинити певні дії, і ця обставина виключає здійснення виконавчого провадження.

Однак, рішення суду по справі №820/17088/14 набрало чинності, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання не скінчився, вимоги щодо відповідності виконавчого документам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" дотримані, зокрема у відповідності до п. 4 ч. 1 цієї статті виконавчий лист міс резолютивну частину рішення, а саме: "Провести перерахунок і виплатити різницю грошовому забезпечені ОСОБА_1 з моменту вимушеного перепризначення на посаду старшого оперуповноваженого СДСБЕЗ Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області до поновлення на рівнозначній посаді". У виконавчому листі зазначений боржник, який повинен вчинити вказані дії. Вимоги щодо підвідомчості виконавчих проваджень у відповідності до ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження" також не порушені.

Відповідно ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувану певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Таким чином, порядок та спосіб виконання рішення врегульовано виключно приписами Закону України "Про виконавче провадження" та самим виконавчим документом.

Суд зазначає, що у виконавчому листі зазначений боржник, а саме - ГУМВС України в Харківській області, а також зазначені дії, які повинен вчинити боржник, а саме "Провести перерахунок і виплатити різницю в грошовому забезпечені ОСОБА_1 з моменту вимушеного перепризначення на посаду старшого оперуповноваженого СДСБЕЗ Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області до поновлення на рівнозначній посаді", що можливо виконати з використанням повноважень боржника, передбачених законом. Вказані дії зобов'язаний вчинити саме боржник, що прямо передбачено рішенням суду і виконавчим листом і не потребує окремого додаткового зазначення "зобов'язального" характеру виконання рішення суду.

Відповідно ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ, відкрити виконавче провадження і зазначити у постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність боржнику самостійно виконати рішення.

Отже, посилання державного виконавця на відсутність у виконавчому документі зобов'язального характеру виконання рішення за якими боржник повинен вчинити певні дії не ґрунтується на законі. Згідно ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. При цьому, ні Законом України "Про виконавче провадження", ні іншими нормами чинного законодавства не надано повноважень державному виконавцю оцінювати правомірність чи законність прийнятого та виданого виконавчого документа, який набрав законної сили, та надавати правову оцінку підстав його прийняття.

Пункт 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" є відсилочною нормою, тобто такою, яка застосовується у випадку, коли обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження, передбачені іншим законом. Тобто, такі обставини повинні бути закріплені у відповідному законі та обов'язково виключати здійснення виконавчого провадження.

Отже, з аналізу наведених вище норм вбачається, що державний виконавець наділений повноваженнями щодо відмови у відкритті виконавчого провадження у разі, наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження та вказана норма не підлягає розширеному тлумаченню.

Також, у оскаржуваній постанові державного виконавця відсутнє посилання на будь-яку норму іншого Закону, який передбачав би необхідність зазначення зобов'язального характеру виконання рішення і що це є обставиною, яка виключає здійснення виконавчого провадження.

У ч. 2 ст. 71 КАСУ, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів в обгрунтування законності прийнятого рішення, що є предметом спору у справі, а тому у суду відсутні підстави вважати його правомірним.

Виходячи з положення ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідна сторона, як суб'єкт владних повноважень, не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржуване рішення є протиправними, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 73,08 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 128, 159, 160, 162, 181 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 23.01.2015 р. у ВП № 46192216 про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа, виданого Харківським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №820/17088/14, щодо наступного: "Провести перерахунок і виплатити різницю в грошовому забезпечені ОСОБА_1 з моменту вимушеного перепризначення на посаду старшого оперуповноваженого СДСБЕЗ Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області до поновлення на рівнозначній посаді".

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь ОСОБА_1 (61024, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 73,08 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Самойлова В.В.