Справа № 826/8769/13-а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ К/800/56507/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від

22.10.2013

у справі № 826/8769/13-а

за позовом Дочірнього підприємства «Антек-телеком»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі

м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013, адміністративний позов Дочірнього підприємства «Антек-телеком» (надалі - ДП «Антек-телеком») до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби (надалі - ДПІ у Шевченківському районі м. Києва) задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 23.05.2013 № та № .

Приймаючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку щодо реальності здійснених позивачем з його контрагентом господарських операцій.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2013 і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити ДП «Антек-телеком» у задоволенні позовних вимог.

Позивач не надав письмових заперечень на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фахівцями ДПІ у Шевченківському районі м. Києва проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Антек-телеком» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правомірності формування та повноти декларування податку на додану вартість та податку на прибуток за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено відповідний акт № 1323/22-20/36177420 від 08.05.2013 (надалі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого ним занижено на 836790,00 грн. суми податку на додану вартість; пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (надалі - Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), підпункту 2.4 пункту 2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, в результаті чого позивачем занижено на 878629,00 грн. суми податку на прибуток.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 23.05.2013: №, яким позивачу збільшено на 1045988,00 грн. суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у тому числі на 836790,00 грн. за основним платежем та на 209198,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу збільшено на 1098287,00 грн. суму грошового зобов'язання з податку на прибуток, у тому числі на 878630,00 грн. за основним платежем та на 219657,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперіум плюс» (надалі - ТОВ «Імперіум плюс») укладено договори про надання послуг № 216 від 11.06.2012, №217 від 12.06.2012, №218 від 12.06.2012, №283 від 30.09.2012, №284 від 30.09.2012, №285 від 30.09.2012, №286 від 30.09.2012, №287 від 30.09.2012.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціям, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Фактичне виконання господарських зобов'язань підтверджується наданими позивачем: податковими накладними, актами виконаних робіт, видатковими накладними, актами приймання-передачі товарів, звітами про виконані роботи, які досліджено судами попередніх інстанцій та копії яких наявні в матеріалах справи. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що оплата визначених договорами робіт підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку позивача, платіжними дорученням.

Підставою для висновків відповідача про «безтоварність» укладених позивачем з його контрагентом правочинів стали акти Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м.Києва Державної податкової служби «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Імперіум Плюс» від 15.03.2013 №522/22-2/37643014 та від 15.04.2013 №833/22-2/37643014, якими встановлено відсутність у ТОВ «Імперіум Плюс» трудових, матеріальних ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, що ставить під сумнів здійснення суб'єктом господарювання господарської діяльності.

Проте зазначене не може бути належним та допустимим доказом відсутності реально здійснених позивачем господарських операцій, оскільки такі акти лише фіксують факт неможливості проведення відповідної звірки та не можуть давати оцінку господарській діяльності контрагента позивача.

Відповідно до частини другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем не виконано.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність факту порушення позивачем податкового законодавства та про неправомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013 у справі № 826/8769/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис) Л.І. Бившеваа
(підпис)Т.М. Шипулінаа