Справа № 820/18397/14
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 р.Справа № 820/18397/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2014р. по справі № 820/18397/14

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.14 р. адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області ( далі - Західна ОДПІ м. Харкова) задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Західної ОДПІ м. Харкова № від 01.07.14 р.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.14 р. та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відносини позивача з ТОВ «Грант Тайм» носять ознаки нереальності, при цьому послався на акт ДПІ у Шевченківському р-ні від 03.04.14 р. № 957/2659/38123047 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Грант Тайм» (далі - Акт від 03.04.14 р.), з урахуванням якого відповідачем був зроблений висновок про завищення позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Грант Тайм».

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, при цьому зазначив, що позивач довів реальність придбання у свого контрагента товарів, що підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, які відповідають вимогам законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що Західною ОДПІ м. Харкова була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питання правомірності формування податкового кредиту від ТОВ "Грант Тайм" (38123047) за період з 01.01.14 р. по 31.01.14 р., за результатами якої складено акт від 16.06.14 р. № 2062/20-33-17-02-07/НОМЕР_1 (далі - Акт від 16.06.14 р.).

На підставі зазначеного Акту перевірки Західною ОДПІ м. Харкова було винесено податкове повідомлення-рішення № від 01.07.14 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 6348,00 грн.

Фактичною підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту ДПІ у Шевченківському р-ні від 03.04.14 р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Грант Тайм», з урахуванням якого відповідачем зроблено висновок про нереальність господарських відносин позивача з ТОВ «Грант Тайм».

Перевіряючи правомірність прийняття податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченимипунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п.201.6 ст.201 ПК України).

Колегія суддів зазначає, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Під час судового розгляду був досліджений договір поставки товарів № 1301 від 13.01.14 р. між ФОП ОСОБА_1.(замовник) та ТОВ «Грант Тайм» (постачальник), предметом якого є поставка «Хімматеріалів» в кількості та якості згідно видаткових накладних.

Згідно умов даного договору постачальник зобов'язується здійснити поставку Товару «хімматеріалів» в кількості і в якості, згідно видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Замовник зобов'язується прийняти вказаний Товар та своєчасно здійснити оплату відповідно до цього договору. Товар за договором поставляється на склад замовника (п 2.2 Договору).

Відповідно ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. (ч.1 ст.638 ЦК України).

Таким чином, зазначений договір містить всі істотні умови, які були узгоджені сторонами.

На підтвердження реальності виконання умов договору ФОП ОСОБА_1 надано договір поставки товару, податкові накладні, видаткові накладні, банківські виписки, рахунки-фактури, сертифікати якості.

Розрахунки за вказаним договором проводились у безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками.

Отримання товару здійснювала уповноважена особа за довіреностями, що містяться в матеріалах справи.

Доцільність поставки «хімматеріалів» у вищезазначеного контрагента, пояснюється їх використанням у подальшій господарській діяльності позивача шляхом укладання відповідних договорів з контрагентом (покупцем), що підтверджується договором купівлі-продажу товарів № 1 від 10.01.14 р. укладеним між ОСОБА_1, (постачальник) та ПП "Ліна" (покупець) про передачу у власність покупцю товару «хімпродукцію».

На підтвердження здійснення вищезазначеного договору позивачем надано видаткові накладні, рахунки-фактури, виписки банку про оплату, податкові та товарно - транспортні накладні.

Транспортування товару здійснювалось транспортом Mercedes - Benz державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Судовим розглядом встановлено, що при здійсненні поставки за договором № 1301 від 13.01.14 р. товар поставлявся на склад позивача, яким він користувався згідно договору №56 від 31.12.11 р. про надання складських послуг по зберіганню товару.

Факт приймання товару на відповідальне зберігання та повернення з відповідального зберігання підтверджується актами № 1 від 13.01.14р., № 5 від 23.01.14р., № 1 від 14.01.14р., № 3 від 24.01.14р.

Вищезазначені первинні документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні", дефектів форми, змісту або походження не мають.

На момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані в установленому законом порядку, свідоцтво платника податку не було анульовано.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 6 наказу ДПА України № 984 від 22.12.10 р. "Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства" факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Податковий орган протиправно не прийняв до уваги належним чином оформлених первинних та податкових документів, відповідно до яких платник податків здійснив розрахунки з контрагентами та включив до складу податкового кредиту відповідні суми сплаченого податку.

Посилання апелянта на акт перевірки контрагента позивача, як на підставу для висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, є необгрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, господарською спрямованістю діяльності позивача

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що посилання відповідача на нереальність угод є безпідставними, оскільки укладені договори між позивачем та контрагентами на момент розгляду справи є чинним і в установленому законодавством порядку недійсними не визнавались, податкові накладні в установленому законодавством порядку недійсними не визнані, є чинними на момент розгляду справи і в сукупності з іншими доказами у справі дають суду підстави для висновку про достовірність підтвердження фактичності здійснення господарської операції, сплати податку на додану вартість та його сум, а тому оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення № від 01.07.14 р. не відповідає вимогам законодавства, що є підставою для його скасування.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необгрунтованими з вище зазначених підстав та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.14 р. прийнята з дотриманням вимог чинного матеріального та процесуального законодавства та не виявила підстави для її скасування.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року по справі № 820/18397/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя Любчич Л.В.
Судді Сіренко О.І. Спаскін О.А.
Повний текст ухвали виготовлений 13.02.2015 р.