Справа № К/9991/14988/12-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/14988/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
секретар судового засідання Носенко Л.О.,

за участі позивача ОСОБА_4 та представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Старостенка О.О.,

розглянувши у касаційному порядку у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі - ГУ МВС) України в м. Києві про визнання рішення нечинним та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ГУ МВС України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 в Окружному адміністративному суді

м. Києва пред'явив позов до ГУ МВС України в м. Києві про визнання рішення нечинним та зобов'язання вчинити певні дії.

Просив визнати протиправним рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій ГУ МВС України в м. Києві від 01 липня 2011 року про відмову у надані йому статусу учасника бойових дій та зобов'язати визнати його учасником бойових дій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року, позов задоволено.

Визнано протиправним рішення комісії з розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій ГУ МВС України в м. Києві від 01 липня 2011 року про відмову у наданні ОСОБА_4 статусу учасника бойових дій.

Зобов'язано Комісію визнати ОСОБА_4 учасником бойових дій.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій ГУ МВС України в м. Києві подало касаційну скаргу, в якій вказало на те, що оскаржувані рішення судами прийняті з порушенням норм матеріального права. Просить їх скасувати та ухвалити нову постанову у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період навчання у Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Е.Дзержинського позивач був відряджений до Вірменської РСР для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання з 19 вересня по 18 грудня 1988 року, де виконував службові обов'язки з охорони громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов'язаних з масовими антигромадськими проявами на території Вірменської РСР, а також ліквідації наслідків землетрусу у м. Спітаку Вірменської РСР з 07 грудня 1988 року по 09 грудня 1988 року.

02 червня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій ГУ МВС України в м. Києві із заявою про визнання його учасником бойових дій у зв'язку з виконанням ним спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану при вирішенні збройних конфліктів, відновлення законності та правопорядку на території республік колишнього СРСР.

Протоколом засідання Комісії від 01 липня 2011 року № 82 ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заяви, виходячи з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Вірменську РСР не віднесено до регіонів, де велися бойові дії.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив із того, що Вірменську РСР необхідно відносити до зазначеного постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 пункту "інші країни після 1979 року", в яких велися бойові дії, а тому, рішення відповідача про відмову в присвоєнні позивачу статусу "учасника бойових дій" є неправомірним.

Колегія суддів вважає, що такий висновок судів першої та апеляційної інстанцій є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 статті 6 вказаного Закону визначено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затверджено перелік держав і періодів бойових дій на їх території, яким надавалась допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб, рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР.

У вищевказаному переліку Вірменська РСР відсутня. Хоча підставою для надання такого статусу військовослужбовцю учасника бойових дій є наявність держав і періодів бойових дій на їх території у цьому переліку.

Щодо застосування до спірних правовідносин пункту Переліку держав і періодів бойових дій на їх території "інші країни - після 1979", то відповідно до примітки 6 до вказаного пункту переліку, його положення поширюються лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10-го Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про їх особисту участь у бойових діях.

Відсутність вищезазначених обставин виключає можливість визнання учасниками бойових дій після грудня 1979 року осіб, які виконували спеціальні завдання в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів, відновлення законності та правопорядку на території колишніх республік Союзу РСР, у тому числі Вірменської РСР.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вказаних обставин.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що при ухваленні рішень суди правильно та повно встановивши обставини у справі, але допустили порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені правильно і повно, але при цьому суди допустилися порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про доцільність скасування постановлених судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі рішень та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання рішення нечинним та зобов'язання вчинити певні дії скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.