Справа № 804/20795/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ільков В.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області до Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.12.2014р. (ВП № 45732178), зобов'язання вчинити певні дії, -
Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, в якому просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, що відповідає вимогам закону. Вважає постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята всупереч вимогам чинного законодавства України.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі та надав заперечення проти задоволення адміністративного позову, зазначаючи про законність дій державної виконавчої служби.
За таких обставин суд, керуючись положеннями ст.128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
05 грудня 2014 року позивачем до Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції подана заява про примусове виконання рішення суду.
Постановою державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 05.12.2014 року у відкритті виконавчого провадження відмовлено на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки виконавчий документ не містить заходів примусового виконання та не може виконуватися.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом та користуватися іншими правами, наданими законом.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.
Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Згідно частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження увипадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків,коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.
Отже, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження в разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.
Тобто, вказана норма права надає державному виконавцю право відмовити у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. При цьому, такі обставини мають бути передбачені законом. Державний виконавець повинен у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження навести норми законів України, які на його думку виключають можливість здійснення виконавчого провадження.
Відповідно до підпункту «б» пункту 1.5.1 Інструкції з примусового виконання рішень, постанова, як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити, зокрема мотивувальну частину із зазначенням мотивів з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт.
При цьому, суд зазначає, що оскаржувана постанова зазначає лише те, що виконавчий документ не містить заходів примусового виконання та не може виконуватись в порядку, передбаченому статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження».
В свою чергу, стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює виключно загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення та не містить обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.
Оскільки, у спірній постанові державним виконавцем не наведено таких обставин, то суд доходить висновку про необґрунтованість такого рішення державного виконавця.
Судом також встановлено, що до даних обставин Законом України "Про виконавче провадження" не віднесено ті, які вказані державним виконавцем у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.12.2014р. (ВП № 45732178), а саме -«виконавчий документ не містить заходів примусового виконання».
Судом також встановлено, що відповідач у оскаржуваній постанові не наводить норми Закону України, який дозволяє відмовляти у відкритті виконавчого провадження, у зв'язку з тим, що виконавчий документ не містить заходів примусового виконання.
Відповідно до вимог частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Суд зазначає, що відповідно до частин 1,2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа є незрозумілим, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення змісту цього документа.
Отже, відповідач наділений рядом прав, які надають йому можливість, в разі незрозумілості змісту резолютивної частини рішення чи то порядку, або способу його виконання, звернутися до суду для надання такого роз'яснення чи то встановлення порядку або способу його виконання.
Суд також зазначає, що згідно статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача або його представника та виконавчий документ. Враховуючи те, що до відповідача надійшла заява від представника стягувача, який був уповноважений належним чином на пред'явлення виконавчого документу до виконання, а також виконавчий документ - виконавчий лист суду, який оформлено у відповідності до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то відповідач повинен був відкрити виконавче провадження.
Таким чином, у відповідача не було передбачених Законом України "Про виконавче провадження" підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, відповідно вимоги позивача про скасування постанови від 05.12.2014р. (ВП № 45732178) про відмову у відкритті виконавчого провадження є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені цим Законом.
Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.
Відповідно до положень ст. 94 КАС України підлягають присудженню із Державного бюджету України на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області судовий збір відповідно до частини задоволених позовних вимог у сумі 36,54 гривень.
Керуючись ст.ст. 158-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області до Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.12.2014р. (ВП № 45732178), зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили на 22.01.2015р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В Ільков В.В.Ільков О.А.Чернецька