Справа № 2а-7920/10/0870
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

13 жовтня 2011 року (13 год. 50 хв.) Справа № 2а-7920/10/0870 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудивуса О.В.,

при секретарі судового засідання Вельможко О.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2, дов. № б/н від 19.07.2011,

представника відповідача: Жовтоножка Д.Ф., дов. № 6429/10/10 від 22.11.2010,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до: відповідач 1: Гринь Світлана Валентинівна, державний податковий ревізор-інспектор Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя;

відповідач 2: Могилевець Антон Вікторович державний податковий ревізор-інспектор Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя;

відповідач 3: Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Запоріжжя

про: визнання незаконними дій посадових осіб суб'єкта владних повноважень і скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

07.10.2010 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до державних податкових ревізорів-інспекторів Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Гринь Світлани Валентинівни (далі - відповідач 1), Могилевець Антона Вікторовича (далі - відповідач 2), Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя (далі - відповідач 3), в якому позивач просив визнати протиправними дії відповідача 1 та відповідача 2 по проведенню позапланової виїзної перевірки позивача (ІПН НОМЕР_1), що мала місце 06 травня 2010 року в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому за адресою: АДРЕСА_1, визнати незаконним акт перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій від 06.06.2010 року НОМЕР_5 (реєстраційний № 0071/08/25/23/НОМЕР_1 від 06.05.2010 року), визнати незаконним рішення керівника (заступника керівника) відповідача 3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14 травня 2010 року № , визнати незаконним рішення керівника (заступника керівника) відповідача 3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14 травня 2010 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

У акті перевірки було встановлено порушення, яке полягало у невідповідності суми готівки на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО у сумі 396,85 грн. При цьому не було взято до уваги те, що у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому за адресою: АДРЕСА_1, крім позивача веде господарську діяльність ще й приватний підприємець ОСОБА_6, яка є платником єдиного податку. При проведенні перевірки посадові особи відповідача 3 безпідставно врахували у складі каси як грошові кошти у сумі 103 грн. 15 коп., що знаходилися у касі позивача, так і кошти у сумі 396 грн. 85 коп., що належали приватному підприємцю ОСОБА_6

Також актом перевірки було встановлено порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке полягало в несвоєчасному оприбуткуванні грошових коштів у КОРО в період з 04.05.2010 по 05.05.2010. Насправді ж записи у книзі обліку розрахункових операцій були зроблені своєчасно на підставі Z-звітів за 04.05.2010 № 1842 і за 05.05.2010 № 1843, проте зазначені звіти не були вклеєні у книгу, але знаходились у ній та були пред'явлені перевіряючим.

В акті перевірки зазначено, що в магазині не ведеться книга обліку доходів і витрат. Фактично ж позивач повідомив перевіряючим, що ця книга знаходиться у нього вдома, на що позивача зобов'язали надати книгу для перевірки відповідачу 3. Але, коли представник позивача прибув з книгою до відповідача 3, останній відмовився оглядати її та нарахував фінансові санкції в розмірі, що передбачений ст. 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім цього, позивач зазначає про відсутність підстав для проведення у відношенні нього позапланової перевірки, а тому вважає ці дії відповідачів 1 та 2 незаконними.

З наведених підстав позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою судді від 11.10.2010 було відкрито провадження у справі.

24.10.2010 судом були отримані заперечення проти позову відповідачів 1 та 3, в яких вони зазначили, що перевірка магазину, який належить позивачу, була проведена згідно з вимогами ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-ХІІ та відповідно до Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, затверджених Наказом ДПА України № 534 від 12.08.2008, а також привели нормативні обґрунтування правомірності своїх дій щодо проведення перевірки та висновків, зроблених за результатами її проведення.

Відповідач 2 не надав суду заперечень проти позову та не прибув у жодне судове засідання.

Ухвалою суду від 13.10.2011 провадження у справі було закрито в частині вимог про визнання незаконним акту перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій від 06 травня 2010 року НОМЕР_5 (реєстраційний № 0071/08/25/23/НОМЕР_1 від 06 травня 2010 року).

У судових засіданнях представник позивача позов підтримав з підстав, що були викладені у позовній заяві, а представник відповідача 3 та відповідач 1 проти позову заперечили.

В судовому засіданні 13.10.2011 судом було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2010 відповідачами була проведена перевірка позивача з питань дотримання суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої був складений акт перевірки від 12.05.2010 реєстраційний № 0071/08/25/23/НОМЕР_1 від 06.05.2010 року (а.с. 41-42).

В акті перевірки відображені допущенні позивачем порушення п.п. 1, 2, 12, 13 ст. 3, ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон № 265/95-ВР), п. 2.2 - 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 637 від 15.12.2004 (далі - Положення).

На підставі акта перевірки відповідачем 3 було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 14.05.2010, яким до позивача застосовані санкції в розмірі 3374,10 грн. за порушення пунктів 1, 2, 12, 13 ст. 13 Закону № 265/95-ВР, а також рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 14.05.2010, яким до позивача застосовані санкції в розмірі 5648,00 грн. за порушення п. 2.2, 2.6 Положення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, суд виходить з наступного.

За правилами ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносно позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідачів 1 та 2 щодо проведення перевірки судом встановлені такі обставини.

Наказом начальника відповідача 3 від 29.04.2010 № 172 «Про проведення перевірок суб'єктів господарської діяльності сфери грального бізнесу, надання послуг, торгівлі та громадського харчування» (а.с. 37) фахівцям відділу податкового контролю юридичних осіб відповідача 3 було доручено провести протягом травня 2010 року виїзні перевірки суб'єктів підприємницької діяльності (згідно з додатком), зокрема, з питань дотримання вимог Закону № 265/95-ВР.

Відповідно до графіку проведення перевірок фахівцями ДПІ у Заводському районі у травні 2010 року суб'єктів господарської діяльності (а.с. 38) перевірка позивача була запланована на 26.05.2010.

В матеріалах справи наявні засвідчені копії направлень на проведення перевірки позивача від 06.05.2010 № 138, видане відповідачу 1, від 06.05.2010 № 139, видане відповідачу 2 (а.с. 39-40). Позивач був ознайомлений з направленнями та отримав по одному примірнику цих направлень, а також копію наказу від 29.04.2010 № 172, що підтверджується розпискою позивача, наявною у зазначених направленнях.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 265/95-ВР в редакції, яка була чинною на момент проведення перевірки позивача, контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Частиною 7 ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-ХІІ, який був чинним на момент проведення перевірки позивача, до позапланових перевірок віднесено перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законом № 265/95-ВР. Цією ж статтею Закону № 509-ХІІ визначено, що позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника податкового органу, яке оформлюється наказом.

Відповідачами 1 та 2 також було дотримано вимоги ст. 11-2 Закону № 509-ХІІ щодо надання позивачу під розписку до початку проведення перевірки направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки.

За вищевикладених обставин, суд не вбачає порушень вимог чинного на момент проведення перевірки законодавства з боку відповідачів 1 та 2, а тому вважає позов в частині вимог про визнання протиправними дій цих відповідачів щодо проведення перевірки позивача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку правомірності рішення відповідача 3 від 14 травня 2010 року № , суд виходив з такого.

Згідно з пунктами 1, 2, 12, 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції; вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг); забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Позивач у судовому засіданні визнав допущення ним порушення п.п. 1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, яке полягало у непроведенні розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на суму 43,45 грн., за яке до нього було застосовано штрафну санкцію, передбачену пунктом 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР у п'ятикратному розмірі цієї суми - 217,25 грн., а відтак у цій частині оскаржуване рішення є правомірним.

Висновок відповідачів про порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суд вважає помилковим з огляду на те, що такий обов'язковий критерій рішення суб'єкта владних повноважень, як обґрунтованість рішення, передбачає обов'язок суб'єкта владних повноважень уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

У частині застосування санкцій в розмірі 1 172,60 грн. на підставі ст. 21 Закону № 265/95-ВР за порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР рішення від 14 травня 2010 року № не відповідає вищезазначеному критерію, оскільки в ньому не зазначено конкретної, порушеної позивачем, норми або норм чинного законодавства, які встановлюють порядок обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Відображення відповідачем 3 у оскаржуваному рішенні факту порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР не є достатнім обґрунтуванням наявності підстав для застосування санкцій, передбачених ст. 21 цього Закону, оскільки п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР є бланкетною нормою, яка лише зобов'язує суб'єкта господарювання вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації у порядку, встановленому законодавством, проте не визначає цього порядку. Відтак ця норма не може застосовуватися як самостійна підстава для відповідальності за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Таким чином, відповідач 3 приймаючи рішення, яким застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції на підставі ст. 21 Закону № 265/95-ВР мав окрім п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР зазначити, яку саме норму чинного законодавства, що визначає порядок обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, було порушено позивачем.

На час проведення перевірки жодним нормативно-правовим актом України не був передбачений порядок ведення обліку товарних запасів фізичною особою - підприємцем. Отже, в цій частині рішення відповідача 3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14 травня 2010 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

В частині застосування до позивача санкцій за порушення п. 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР на підставі ст. 22 Закону № 265/95-ВР в розмірі 1 984,35 грн. суд вважає рішення відповідача 3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14 травня 2010 року № правомірним, оскільки норма пункту 13 ст. 3 Закону України є імперативною та зобов'язує суб'єкта господарювання забезпечити відповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка відображена у денному звіті реєстратора розрахункових операцій, незалежно від того що продавець (касир) працює одночасно на двох місцях проведення розрахунків у різних суб'єктів господарювання.

Разом з цим, частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення цій нормі надане у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, в якому зазначено, що частина 1 ст. 58 Конституції України стосується людини і громадянина (фізичної особи). При цьому ані в мотивувальній, ані в резолютивній частині цього рішення не міститься застережень щодо застосування зазначеного конституційного принципу в залежності від статусу фізичної особи.

З 01.01.2011 набрали чинності зміни, внесені до Закону № 265/95-ВР Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 № 2756-VI. Відповідно до цих змін статті 21, 22 Закону № 265/95-ВР були виключені, а відповідно до пункту 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; вчинене вдруге - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг); за кожне наступне вчинене порушення - у п'ятикратному розмірі вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Отже, чинна на момент розгляду справи норма пункту 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР є такою, що пом'якшує відповідальність позивача, а відтак ця норма має зворотну силу та підлягає застосуванню судом.

Відповідач 3 не надав суду доказів щодо наявності інших фактів порушення позивачем вимог Закону № 265/95-ВР протягом 2010 року, крім того, що розглядається у даній справі.

З огляду на викладене, рішення відповідача 3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14 травня 2010 року № є протиправним лише в частині застосування санкцій за порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, проте підлягає скасуванню в частині застосуванню фінансових санкцій на суму 3 373,10 грн., а в частині застосування санкцій на суму 1,00 грн. підлягає залишенню в силі.

Щодо рішення відповідача 3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 14.05.2010, яким до позивача застосовані санкції в розмірі 5648,00 грн. за порушення п. 2.2, 2.6 Положення на підставі ст. 1 Указу Президента України № 436/95 від 12.06.1995 суд зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що позивач несвоєчасно оприбуткував готівкові кошти у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО за період з 04.05.2010 по 05.05.2010, що склало 1 129,60 грн.

Абзацом третім частини першої статті першої Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 передбачено застосування до суб'єктів підприємницької діяльності фінансових санкцій у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Пунктом 2.6 Положення в редакції, що була чинною на момент проведення перевірки позивача, визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

За визначеннями пункту 1.2 Положення оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. Книга обліку розрахункових операцій (КОРО) - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Як вбачається із заперечень відповідача 3, висновок про порушення позивачем пункту 2.6 Положення зроблено на підставі того, що позивачем не були підклеєні денні звіти РРО на відповідній сторінці книги.

Підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО передбачено пунктом 7.5 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом ДПА України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 за № 106/5297. Проте, саме лише невиконання позивачем цього обов'язку не свідчить про неоприбуткування коштів, оскільки як вбачається з книги обліку розрахункових операцій позивача, записи за 04.05.2010 та 05.05.2010 були зроблені ним на підставі денних звітів РРО. Копії денних звітів також були надані позивачем суду та долучені до матеріалів справи.

Також з аналізу КОРО позивача (а.с. 107 - 151) встановлено, що у записі за 04.05.2010 відображено суму денного звіту РРО за 05.10.2010, а у записі за 05.10.2010 відображено суму денного звіту РРО за 04.10.2010, що свідчить про несвоєчасне але у повному обсязі оприбуткування коштів позивачем.

Таким чином, на момент проведення перевірки, готівка в касі позивача станом на 05.05.2010 включно була оприбуткована в повному обсязі.

За таких обставин, суд вбачає в діях позивача порушення порядку ведення КОРО, за що Указом Президента України від 12.06.1995 № 436/95 відповідальність суб'єкта господарювання не передбачена, у зв'язку з чим суд вважає рішення відповідача 3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 14.05.2010 протиправним.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є частково обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у зазначеній вище частині.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем присуджуються йому відповідно до задоволених позовних вимог.

Квитанцією № 820410029 від 04.10.2011 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 7,50 грн. Проте належний розмір судового збору з вимог немайнового характеру, передбачений п. 3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, становить 3,40 грн.

Оскільки з чотирьох вимог немайнового характеру суд задовольняє дві, розмір судового збору, що підлягає присудженню на користь позивача з Державного бюджету України становить 1,70 грн. Щодо надмірно сплаченої суми судового збору в розмірі 4,10 грн. суд роз'яснює позивачу право на звернення з клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору на підставі ч. 2 ст. 89 КАС України.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 94, 98, 158 - 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до державних податкових ревізорів-інспекторів Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Гринь Світлани Валентинівни, Могилевець Антона Вікторовича, Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя № від 14 травня 2010 року в частині застосування санкцій за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та скасувати це рішення в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 3 373,10 грн. (три тисячі триста сімдесят три гривні 10 коп.), а в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1,00 грн. (одна гривня) - залишити в силі.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя № від 14 травня 2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір в розмірі 1,70 грн. (одна гривня 70 коп.) присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Прудивус