Справа № 825/3754/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3754/14 Головуючий у 1-й інстанції: Смірнова О.Є. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С. Бисикало Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» та Новгород-Сіверської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» до Новгород-Сіверської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року Приватне акціонерне товариство «Новгород-Сіверський сирзавод» звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Новгород-Сіверської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.11.2014 № та № .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Новгород-Сіверської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області:

- від 11.11.2014 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 3 554,00 грн. за основним платежем та 1 777,00 грн. за штрафними санкціями;

- від 11.11.2014 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 5 332,00 грн. за штрафними санкціями.

В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, також подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 16.10.2014 по 17.10.2014 Новгород-Сіверською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Чернігівській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» () з питань правильності визначення, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Торенія» () та ТОВ «Сетмаркет» () за грудень 2012 року.

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 185.1 ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до спеціального фонду державного бюджету на загальну суму 6 104,00 грн., в т.ч. за грудень 2012 року на суму 2 550,00 грн. та за січень 2013 року на суму 3 554,00 грн.;

- п. 6, п. 13 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством не перераховано кошти на спеціальний рахунок у банку на загальну суму 11 282,00 грн., в т.ч. за грудень 2012 року на суму 5 950,00 грн. та за січень 2013 року на суму 5 332,00 грн.

За результатами проведеної перевірки, відповідачем складено Акт перевірки від 24.10.2014 № 673/22/00448077 на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 11.11.2014 № , яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 6 104,00 грн. за основним платежем та 3 052,00 грн. за штрафними санкціями;

- від 11.11.2014 № , яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 11 282,00 грн. за штрафними санкціями.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення Новгород-Сіверської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з безпосереднім придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу положень податкового законодавства вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Колегія суддів зазначає, що із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що податковий кредит є правом платника податку щодо зменшення податкових зобов'язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних. Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послуг), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

При цьому, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту є придбання платником податків товарів (послуг) для використання їх в своїй господарській діяльності.

Вивченням матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що в періоді за який проводилася перевірка, позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Сетмаркет» та ТОВ «Торенія».

Так, між ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» та ТОВ «Сетмаркет» укладено договір поставки товару від 11.12.2012 № 197, за умовами якого, ТОВ «Сетмаркет» (Продавець) зобов'язується поставити на підставі письмових (фіксованих) заявок, а ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» (Покупець) прийняти і оплатити товар на підставі рахунків-фактур та видаткових накладних, які Продавець надає Покупцю. Розрахунок за продукцію проводиться у безготівковій формі на розрахунковий рахунок Продавця. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2012, але в будь якому випадку до остаточного виконання зобов'язань сторонами. Якщо сторони не висловлюють заперечення письмово, договір діє далі до 31.12.2013 (а.с.119-120).

На виконання умов договору від 11.12.2012 № 197, ТОВ «Сетмаркет» в грудні 2012 року поставлено позивачу товар (ручки кулькові та чашки) на загальну суму 53 314,56 грн., в тому числі ПДВ 8 885,76 грн., що підтверджується:

- службовою запискою від 12.11.2012 № 1654 (а.с.155);

- податковими накладними від 24.12.2012 № 1541 на загальну суму 34 166,40 грн., в тому числі ПДВ 5 694,40 грн. та від 14.12.2012 № 924 на загальну суму 19 148,16 грн., в тому числі ПДВ 3 191,36 грн. (а.с.61-62);

- видатковими накладними від 24.12.2012 № 1541 на загальну суму 34 166,40 грн., в тому числі ПДВ 5 694,40 грн. та від 14.12.2012 № 924 на загальну суму 19 148,16 грн., в тому числі ПДВ 3 191,36 грн. (а.с.63-64);

- рахунками від 24.12.2012 № 1541 на загальну суму 34 166,40 грн., в тому числі ПДВ 5 694,40 грн. та від 14.12.2012 № 924 на загальну суму 19 148,16 грн., в тому числі ПДВ 3 191,36 грн. (а.с.65-66);

- платіжним дорученням від 29.01.2013 № 117 на загальну суму 53 314,56 грн. (а.с.60);

- звітом за господарськими операціями з 01.12.2012 по 31.12.2012 (а.с.181).

Оприбуткування вищезазначених ручок кулькових та чашок на складі ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» підтверджується: прибутковими ордерами від 14.12.2012 № 905 та від 24.12.2012 № 904 (а.с.156-157); внутрішньою накладною від 25.12.2012 № 2737/ск (а.с.158).

Використання позивачем у господарській діяльності товару придбаного у ТОВ «Сетмаркет», підтверджується звітом за господарськими операціями з 01.12.2012 по 31.12.2012 (а.с.182).

Поставка ручок кулькових та чашок здійснювалась ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», а саме: автомобілем марки MAZDA 6, який позивач орендує згідно договору оренди транспортного засобу від 17.06.2010 (а.с.188). Даний товар отримав у ТОВ «Сетмаркет» безпосередньо директор ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», що підтверджується подорожнім листом службового легкового автомобіля (а.с.192).

Щодо відсутності довіреностей на отримання ТМЦ варто зазначити, що оскільки передача та отримання ТМЦ здійснювалося безпосередньо керівниками підприємств та у видаткових накладних не зазначено інших представників сторін та їх підписів, твердження податкового органу про необхідність надання довіреностей на отримання ТМЦ є необґрунтованими.

Крім цього, між ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» та ТОВ «Торенія» укладено договір надання послуг від 04.12.2012 № 808, за умовами якого, ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» (Замовник) доручає, а ТОВ «Торенія» (Виконавець) приймає на себе зобов'язання по наданню наступних послуг: розробка дизайну ящиків та пакетів. Послуги надаються відповідно до заявок Замовника, які можуть надсилатися листом, факсом або електронною поштою. Оплата проводиться згідно виставлених рахунків по взаємопогоджених цінах на протязі 20 (двадцяти) банківських днів після виконання робіт. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або внести зміни до даного договору за 1 місяць до закінчення строку його дії, то термін дії договору вважається продовженим на 1 рік (а.с.118).

Реальність виконання договору від 04.12.2012 № 808 позивач підтверджує:

- податковою накладною від 12.12.2012 № 1987 на загальну суму 51 000,00 грн., в тому числі ПДВ 8 500,00 грн. (а.с.57);

- актом здачі-прийняття послуг від 12.12.2012 на загальну суму 51 000,00 грн., в тому числі ПДВ 8 500,00 грн. (а.с.58);

- платіжним дорученням від 29.01.2013 № 118 на загальну суму 51 000,00 грн. (а.с.59);

- звітом за господарськими операціями за 31.12.2012 (а.с.168);

- схемами ящика та пакета для пакування продукції ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» (а.с.179, 180).

Використання в господарській діяльності отриманих від ТОВ «Торенія» послуг з розробки дизайну ящиків та пакетів представник ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» підтверджує:

- договором поставки від 20.06.2011 № 9/11 (а.с.151-154);

- звітом за господарськими операціями з 20.06.2012 по 20.06.2013 (а.с.169-170);

- актами звірки взаємних розрахунків від 11.10.2012, від 15.01.2013 та від 10.04.2013 (а.с.171-175).

Судом першої інстанції вірно вказано про те, що головною умовою для врахування у складі податкових витрат отримання послуг з розробки дизайну ящиків та пакетів є їх документальне підтвердження та зв'язок таких витрат з господарською діяльністю платника податку, підтвердженням чого можуть бути, зокрема, але не виключно, такі документи:

- акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання таких послуг;

- звіт про надання послуг з розробки дизайну ящиків та пакетів.

Однак, в результаті виконання договору про надання послуг від 04.12.2012 № 808, укладеного між ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» та ТОВ «Торенія» відсутні заявки позивача про надання послуг з розробки дизайну ящиків та пакетів, в акті здачі-прийняття послуг відсутній конкретний перелік наданих послуг, місце і дати їх надання, а також не зазначено, в чому виражено їх результат.

Крім цього, позивачем не зазначено, яким чином отримані послуги з розробки дизайну ящиків та пакетів використані ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в його господарській діяльності.

Таким чином, витрати на придбання у ТОВ «Торенія» послуг з розробки дизайну ящиків та пакетів за договором надання послуг від 04.12.2012 № 808 не підтверджуються документально та не мають зв'язку з господарською діяльністю ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод».

Заперечуючи проти вимог адміністративного позову, відповідач посилається на Акт ДПІ у Подільському районі м. Києва від 21.08.2014 № 458/26-56-22-01-03/38091691 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торенія» щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 30.05.2012 по 31.12.2013 та Акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 29.05.2014 № 1511/26-55-22-07/38388380 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сетмаркет» щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.01.2014 по 31.01.2014, яким не підтверджено задекларовані податкові зобов'язання з ПДВ за січень 2014 року, а також не підтверджено задекларований податковий кредит з ПДВ за січень 2014 року.

Так, згідно зазначених актів встановлено, що укладені ТОВ «Торенія» та ТОВ «Сетмаркет» правочини є нікчемними, отже, останні не створюють інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Однак, доказів цього та аргументів відповідач суду не надав.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» установлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Саме такими відомостями керувався позивач у процесі договірних відносин з контрагентами.

Колегією суддів встановлено, що на час здійснення господарських операцій з ТОВ «Торенія» та ТОВ «Сетмаркет», останні були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платників ПДВ.

Нормами чинного законодавства на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки відповідності законодавству правил ведення іншим учасником правовідносин господарської діяльності та дотримання ним вимог податкового законодавства.

Колегія суддів вважає, що встановлені обставини справи підтверджують дійсність господарських операцій та їх реальний характер лише між позивачем та ТОВ «Сетмаркет», договірні зобов'язання між цими сторонами виконані належним чином, а тому суму податкового кредиту з вказаним контрагентом, позивачем було сформовано правомірно.

Натомість, відповідачем доведено, що позивачем було неправомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по податковим накладним, виписаним ТОВ «Торенія».

Слід також відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження безтоварності здійснених позивачем господарських операцій чи вироків у кримінальних справах щодо наявності вини, умислу, направленого на незаконне заволодіння майном держави, в діях посадових осіб ТОВ «Торенія» та ТОВ «Сетмаркет».

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, в свою чергу, не спростував доводи позивача та не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 11.11.2014 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 3 554,00 грн. за основним платежем та 1 777,00 грн. за штрафними санкціями та № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 5 332,00 грн. за штрафними санкціями.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» та Новгород-Сіверської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 20.02.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.