Справа № 805/6828/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року місто Київ К/800/48381/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Слов'янську Донецької області про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області звернулось до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Слов'янську Донецької області про стягнення витрат, понесених позивачем у зв'язку з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за січень - березень 2013 року на загальну суму 5 815,65 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року позов задоволено частково: стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Україні в м. Слов'янську Донецької області на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області витрати за період з 01.01.2013 року по 31.03.2013 року пов'язані з виплатою пенсій особам, які отримали виробничі травми на території колишнього СРСР та переїхали на постійне місце проживання до України на суму 4398,81 грн.; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2013 року апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Слов'янську Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем не прийнято до заліку витрати, понесені органом Пенсійного фонду з виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за захворювання за січень - березень 2013 року на загальну суму 5 815,65 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача витрат органу Пенсійного фонду по виплаті та доставці пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання по громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, котра стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації є уповноважений орган Російської Федерації, а не відповідач.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення витрат органу Пенсійного фонду по виплаті та доставці пенсії ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій виходили з того, що зазначена особа не відноситься до категорій осіб, встановлених статтею 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", які мають право на отримання страхових виплат.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення витрат органу Пенсійного фонду по виплаті та доставці пенсії ОСОБА_5, суди попередніх інстанцій виходили з того, що нещасний випадок, який трапився із вказаною особою, не є нещасним випадком на виробництві.

Колегія суддів, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій в межах касаційної скарги, поданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області, погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для стягнення витрат на виплату та доставку пенсії по ОСОБА_5 та ОСОБА_4, у той же час, вказує на помилковість висновків судів щодо відсутності у відповідача обов'язку з відшкодування понесених позивачем витрат у зв'язку з виплатою та доставкою пенсій, призначених особам, з якими нещасний випадок стався на території країн-учасниць СНД - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно зі статтею 25 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 №16/98-ВР одним із видів соціальних послуг і матеріального забезпечення, які надаються за таким страхуванням, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що включає, зокрема, пенсію по інвалідності, яка настала з таких причин.

Частиною четвертою статті 26 зазначеного законодавчого акта встановлено, що в разі, коли після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася така особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного щодо відшкодування понесених ним витрат.

У пункті 2 статті 7 «Прикінцеві положення» Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (набрав чинності з 1 квітня 2001 року), встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) сплачує страхові виплати і надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01.04.2001, з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не були передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати і соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом у подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» також передбачено якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований; при цьому зазначений страховик має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Дія зазначеного Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та на громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено законодавством СРСР або України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам унаслідок травмування на виробництві чи професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення зі страхування від нещасного випадку відповідно до зазначеного Закону.

При цьому право на таке забезпечення, встановлене в Україні, не залежить від того, в якій із колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

У пункті «а» статті 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фондом провадяться відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на такі страхові виплати і соціальні послуги (абзац 2); уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності зазначеним Законом підприємства, установи й організації не відшкодували матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами й організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом (абзац 3).

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, які ліквідовано та на яких було ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як зазначено в абзаці 7 того самого пункту, Фонд є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України «Про охорону праці», які ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписаної в м. Москві 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

У статті 3 зазначеної Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за Угодою, несе держава, яка його надає. За змістом наведеної норми взаємні розрахунки між державами можуть провадитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Викладене свідчить про те, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, котра стала інвалідом внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, є Фонд. Він також має відшкодовувати витрати в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.11.2011 № 21-361а11.

За вказаних обставин, колегія суддів вказує на помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності у відповідача обов'язку з відшкодування понесених позивачем витрат у розмірі 900,00 грн. у зв'язку з виплатою та доставкою пенсій, призначених особам, з якими нещасний випадок стався на території країн-учасниць СНД - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У свою чергу, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для стягнення витрат на виплату та доставку пенсії по ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який загинув внаслідок травмування на виробництві, акт № 4 від 06.01.1984 року.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент втрати годувальника ОСОБА_4 була працездатною; також зазначено, що доказів про наявність підстав для відшкодування пенсій по втраті годувальника, а саме доказів про непрацездатність особи, яким виплачується пенсія по втраті годувальника, позивачем суду не надано.

За вказаних обставин, зважаючи на недоведеність з боку органу Пенсійного фонду належності зазначеної особи на момент смерті потерпілого до категорій осіб, встановлених статтею 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що ОСОБА_5 отримала травму о 7-ій годині 05.11.1983 року під час прямування на роботу (була травмована автобусом), про що був складений акт розслідування нещасного випадку, який трапився у побуті, під час прямування на роботу або з роботи від 06.11.1983. Судами попередніх інстанцій із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що вказаний нещасний випадок не є нещасним випадком, що трапився на виробництві. За вказаних обставин, колегія суддів також погоджується із висновками судів щодо відсутності підстав для задоволення позову у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

За вказаних обставин, зважаючи на те, що у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судові рішення є помилковими тільки в частині, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваних судових рішень.

Одночасно з викладеним, зважаючи на те, що ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2013 року за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Слов'янську Донецької області постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року залишено без змін повністю, у тому числі, в частині, яка підлягає зміні за результатами перегляду судових рішень за вказаною касаційною скаргою, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни зазначеної ухвали у відповідній частині.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 225, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Україні в м. Слов'янську Донецької області на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області витрат за період з 01.01.2013 року по 31.03.2013 року, пов'язаних з виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 900,00 грн.

У вказаній частині позов задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Україні в м. Слов'янську Донецької області на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області витрати за період з 01.01.2013 року по 31.03.2013 року, пов'язані з виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 900,00 грн. (дев'ятсот гривень 00 копійок).

В іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року змінити залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: