Справа № 2а-0770/488/12
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/800/48545/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатської області до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року та постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Закарпатської області звернулася до суду першої інстанції з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати протиправними дії Підрозділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області по складанню акту опису та арешту майна від 13.10.2010 року; визнати неправомірною бездіяльність Підрозділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області по не реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - акту опису та арешту майна від 13.10.2010 року.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Ужгородська МДПІ не наділена правом звернення до суду з даними позовними вимогами, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково, постанову суду першої інстанції скасовано та постановлено ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, мотивував своє рішення тим, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції не врахував вимог п. 1 ч. 1 ст. 155 КАС України, оскільки дану позовну заяву необхідно без розгляду, у зв'язку з тим, що позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

У поданій касаційній скарзі позивач заявив вимоги про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, позивач зазначає, що відповідно до ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. В свою чергу, Державний виконавець Гарапко М.Ю. Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області в порушення вищевказаної статті Закону не зареєстрував, хоча закон зобов'язує останнього.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту першого частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

19.11.2010 року реєстратором Закарпатської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 10509177 зареєстровано публічне обтяження Ужгородської МДПІ, тип податкова застава на підставі абз.2 п.п. 8.2.1. п. 8.2. ст. 8 Закону України «Про порядок погашення податкових зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» (а.с. 11). Об'єкт обтяжень згідно акту опису активів, на які поширюється право податкової застави від 17.11.2010 року № 1. Боржник ТОВ «Консервіс-Трейд» (а.с. 14-15).

Як вбачається з розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19.08.2011 року районний відділі ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції зняв обтяження згідно постанови про звільнення майна боржника з під арешту від 21.08.2010 року ВП №17687255. реєстратором Закарпатської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністрерства юстиції України зміни проведено 30.08.2010 року (а.с. 11).

13.10.2010 року державним виконавцем Гарапко Мирославом Юрійовичем підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області на підставі зведеного виконавчого провадження виданого 20.08.2010 року про стягнення з ТОВ «Консервіс-Трейд», складено Акт опису та арешту майна (а.с. 16-17).

Два обтяжувача Ужгородська МДПІ та підрозділ примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області склали акти опису та наклали обтяження на одне й теж рухоме майно ТОВ «Консервіс-Трейд». Станом на 31.08.2010 року публічних обтяжень у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було зареєстровано.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.пп. 20.1.12., 20.1.15., 20.1.15.2., 20.1.16., 20.1.17., 20.1.18. 20.1.19., 20.1.36, 20.1.38, 20.1.40 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання; звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків) за наявності хоча б однієї з таких підстав: недопущення посадових осіб органів державної податкової служби до обстеження територій та приміщень, визначених у підпункті 20.1.11 цієї статті; звертатися до суду, у разі якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом; звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу; звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; звертатися до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на органи державної податкової служби, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків; звертатися у випадках, передбачених законом до суду щодо застосування санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України; звертатися до суду щодо нарахування та сплати податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін; звертатися до суду з заявою про вилучення оригіналів первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів у випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що статтею 20 Податкового кодексу України передбачено виключний перелік підстав, які дають право на звернення податковим органом до суду з позовними вимогами, та те, що Ужгородська МДПІ у даних правовідносинах не є учасником виконавчого провадження або особою яка залучалася до проведення виконавчих дій, то суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що Ужгородська МДПІ не наділена правом звернення до суду з даними позовними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що дану позовну заяву необхідно без розгляду, у зв'язку з тим, що позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Позовну заяву має право подати від свого імені лише особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність.

Згідно з ч. 3 ст. 48 КАС України, здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що Ужгородська МДПІ має адміністративну процесуальну дієздатність в розумінні ст. 48 КАС України, а тому відсутні підстави для залишення даного адміністративного позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем обраний не правильний спосіб захисту порушених, на його думку, прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з рішення суду першої інстанції вбачається, що при його ухваленні, суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення, та воно ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 226, 230, 231 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатської області задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року у справі № 2a-0770/488/12 скасувати, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року в даній справі залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський