Справа № 2а-6164/10/1770
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ К/9991/62500/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11.03.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2011 у справі № 2а-6164/10/1770

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фасад"

до Державної податкової інспекції у м. Рівне

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року Товариством до суду заявлений позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.11.2011 № /0/15-214 та від 08.12.2010 № /1/15-214, якими до позивача застосовано штрафні санкції за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 12 050,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-III).

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства відмовити.

При цьому державний податковий орган обґрунтовує касаційну скаргу тим, що позивачем було несвоєчасно сплачено податкові зобов'язання з ПДВ до бюджету, а відтак у разі несвоєчасного надходження відповідних сум на бюджетний рахунок, контролюючий орган у відповідності до положень Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", нараховує пеню та штрафні санкції за несвоєчасну сплату таких податкових зобов'язань.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведено невиїзну документальну перевірку Товариства своєчасності сплати податкових зобов'язань з ПДВ, за підсумками якої складено акт від 11.11.2010 № 392, у якому зафіксовано порушення позивачем граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань з ПДВ за вересень 2008 року (29 днів), за жовтень 2008 року (21 день) та листопад 2008 року (21 день), передбачених пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

На підставі вищезазначеного акту та результатів адміністративного оскарження Державна податкова інспекція прийняла оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлених судами обставин, позивачем до Філії ЗАТ "Промінвестбанк" у м Рівне 15.10.2008 (в межах граничного строку сплати) подано платіжне доручення № 8381 на сплату самостійно визначених податкових зобов'язань з ПДВ за вересень 2008 року. Вказане платіжне доручення банківська установа прийняла до виконання, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням з відміткою банку від 15.10.2008, проте, кошти за вказаним платіжним дорученнями банківською установою своєчасно до бюджету перераховано не було у зв'язку з призначенням в банку тимчасової адміністрації, про що позивач був повідомлений листом від 17.11.2008 (а.с. 20).

Задекларовані податкові зобов'язання зі сплати ПДВ за жовтень 2008 року в сумі 78 645,00 грн. та за листопад 2008 в сумі 53 589,00 грн. фактично сплачено позивачем платіжними дорученнями від 25.11.2008 № 174, від 26.11.2008 № 179, від 27.11.2008 № 180, від 28.11.2008 № 184, від 22.12.2008 № 250, від 24.12.2008 № 262, від 26.12.2008 № 264, від 26.12.2008 № 266, які були подані до Філії ВАТ "Укрексімбанк" м. Рівне своєчасно, в межах граничних строків сплати.

Таким чином, платіжні доручення про перерахування до Державного бюджету податкових зобов'язань з ПДВ за вересень, жовтень, листопад 2008 року подано до банківських установ на повну суму зобов'язань в межах граничних строків їх сплати та прийняті до виконання банківськими установами в день їх подання.

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 зазначеного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 даного Закону).

Положення п. 22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" кореспондуються з приписами пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", відповідно до якого днем подачі до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації. Слід зазначити, що саме з поданням платником податків платіжного доручення до банку вказаний Закон пов'язує настання певних правових наслідків.

Згідно з преамбулою Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Так, відповідно до пп. 16.3.1 п. 16.3 ст. 16 вказаного Закону нарахування пені на суму податкового боргу закінчується у день прийняття банком, що обслуговує платника податків, платіжного доручення на сплату суми податкового боргу. Оскільки момент закінчення нарахування пені визначено датою подачі платіжного документа до банку, є підстави для висновку, що саме з цим моментом, а не з датою фактичного зарахування суми до бюджету, наведена норма пов'язує погашення (сплату) податкового боргу платником податків.

Відповідно до пп. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закону № 2181-III за порушення строків зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених законодавством, з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, у розмірах, встановлених для відповідного податку, збору (обов'язкового платежу), а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Законом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося невнесення чи неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду.

Таким чином, якщо несвоєчасне перерахування податку або збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції чи пеня.

Отже, враховуючи що позивачем своєчасно, в межах встановлених законодавством термінів сплати податкових зобов'язань, направлено платіжні доручення на перерахування коштів до бюджету, які в свою чергу були прийняті банківськими установами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком попередніх судових інстанцій щодо безпідставності визначення позивачеві штрафу за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань з ПДВ, згідно оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, зважаючи на те, що вказані вище законодавчі приписи визначають, що після прийняття банком розрахункового документу про перерахування податків до бюджету податкові зобов'язання вважаються виконаними і покладення на платника податків відповідальності за неперерахування чи несвоєчасне перерахування банком до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) є таким, що не ґрунтується на положеннях законодавства.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищезазначене, переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11.03.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2011 у справі № 2а-6164/10/1770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко