Справа № 464/9569/14-а, 2а-464/207/14
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 876/10941/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 28.10.2014р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання дій протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И Л А:

18.09.2014р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії відповідача Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради щодо прийняття розпорядження № 267 від 14.07.2014р. «Про відміну розпорядження голови районної адміністрації від 22.03.2010р. № 126»; скасувати розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 267 від 14.07.2014р. «Про відміну розпорядження голови районної адміністрації від 22.03.2010р. № 126» (а.с.2 і на звороті).

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 28.10.2014р. заявлений позов задоволено; визнано дії відповідача Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради щодо прийняття розпорядження № 267 від 14.07.2014р. «Про відміну розпорядження голови районної адміністрації від 22.03.2010р. № 126» неправомірними; скасовано розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 267 від 14.07.2014р. «Про відміну розпорядження голови районної адміністрації від 22.03.2010р. № 126» (а.с.24-27).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.32-34).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що станом на 2014 рік позивачем не виконано розпорядження відповідача № 126 від 22.03.2010р.; ОСОБА_1 не розпочинав робіт по встановленню тимчасового збірно-розбірного гаражу, а на заперечення мешканців щодо його встановлення звернувся до департаменту містобудування для визначення йому нового місця розташування гаражу.

Також за результатами розгляду скарг мешканців з'ясовано, що на час прийняття розпорядження № 126 від 22.03.2010р. ОСОБА_1 володів цегляним гаражем, через що відповідач відмінив вказане розпорядження.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи (а.с.7-8).

22.03.2010р. головою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на підставі заяви позивача прийнято розпорядження № 126 «Про надання дозволу на встановлення тимчасового збірно-розбірного гаража на АДРЕСА_1», яким затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 09.03.2010р. № 5); дозволено встановити тимчасовий збірно-розбірний індивідуальний гараж на земельній ділянці між будинковолодіннями АДРЕСА_1 згідно з графічним позначенням на викопіюванні з генплану м.Львова (а.с.5).

14.07.2014р. головою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради прийнято розпорядження № 267 «Про відміну розпорядження голови районної адміністрації від 22.03.2010р. № 126», відповідно до якого відмінено розпорядження голови районної адміністрації № 126 від 22.03.2010р.; підставами для прийняття цього розпорядження вказані ненадання ОСОБА_1 інформації щодо володіння ним цегляним гаражем на АДРЕСА_1, на час видачі розпорядження; скарги мешканців та службова записка начальника юридичного відділу (а.с.6).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 126 від 22.03.2010р. є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування та актом одноразового застосування, а відтак не може бути скасовано відповідачем.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Як вірно з'ясовано судом і не спростовано особами, які беруть участь в справі, після винесення розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 126 від 22.03.2010р. у позивача виникли правовідносини, що пов'язані з реалізацією його прав та обов'язків, які були визначені вказаним рішенням органу місцевого самоврядування.

Наведений висновок стверджується фактом виконання позивачем робіт з влаштування тимчасового збірно-розбірного гаражу та зняття грунту для цього.

При цьому, такі обставини як ненадання ОСОБА_1 інформації щодо володіння ним цегляним гаражем на АДРЕСА_1, на час видачі розпорядження; скарги мешканців та службова записка начальника юридичного відділу не вказують на відсутність або припинення вказаних відносин.

Таким чином, вказане рішення вичерпало свою дію фактом початку його виконання, а тому не може бути скасованим.

Разом з тим, предметом оскарження у розглядуваній справі є рішення відповідача Сихівської районної адміністрації № 267 від 14.07.2014р. «Про відміну розпорядження голови районної адміністрації від 22.03.2010р. № 126», а тому доводи апелянта, які стосуються правомірності прийняття розпорядження № 126 від 22.03.2010р., колегія суддів до уваги не приймає.

Разом з тим, під час розгляду наведеного спору колегія суддів враховує положення рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до яких у Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (ч.2 ст.144). Цьому конституційному положенню відповідають Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», у частині 10 ст.59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку, та інші закони України, зокрема «Про столицю України - місто-герой Київ», згідно з ч.3 ст.8 якого рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України зупиняються в установленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (ст.3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Наведені обставини у своїй сукупності є вирішальними для вирішення спору про правомірність рішення органу місцевого самоврядування, який в розглядуваних відносинах виступає суб'єктом владних повноважень та виконує управлінські функції, передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що законні підстави для скасування розпорядження відповідача Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 126 від 22.03.2010р. «Про надання дозволу на встановлення тимчасового збірно-розбірного гаража на АДРЕСА_1» у відповідача були відсутніми, оскільки у вказаному випадку питання про скасування спірного рішення повинно вирішуватися в судовому порядку.

Спірне розпорядження є актом одноразового застосування, вичерпує свою дію фактом початку його виконання.

Окрім цього, під час вирішення справи слід врахувати й те, що розпорядження відповідача Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 267 від 14.07.2014р. «Про відміну розпорядження голови районної адміністрації від 22.03.2010р. № 126» є невмотивованим та не містить обґрунтування прийнятого рішення.

Також в частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що позивачем вживалися заходи для реалізації розпорядження № 126 від 22.03.2010р., свідченням чого є скарги мешканців та відповідь Сихівського районного відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській обл. № 16/9-45 від 09.01.2014р. щодо дій по розкиданню землі та зникненню бордюрів по АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно листа ЛКП «Житловик-С» від 19.09.2014р. ОСОБА_1 для облаштування площадки під гараж з 15.04.2010р. завіз землю (три автомашини), розпланував та встановив бордюри (сім одиниць), а також привіз плити (у кількості вісім штук).

Відповідно до листа Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 34-353 від 05.03.2014р. за результатами розгляду 24.12.2013р. спірного питання на міжвідомчій комісії ОСОБА_1 було запропоновано у термін до 01.02.2014р. визначитися з іншим місцем розташування гаража на земельних ділянках поблизу місця його проживання; враховуючи подання ОСОБА_1 заяви від 13.11.2013р. про продовження терміну вибору нового місця розташування гаража, йому встановлено новий термін до 15.04.2014р.

Окрім цього, з метою реалізації спірного розпорядження № 126 від 22.03.2010р. позивач звертався до Департаменту містобудування щодо визначення іншого місця для встановлення гаража взамін місця на АДРЕСА_1, у чому йому було відмовлено по причині відсутності вільних територій, на яких відповідно до державних будівельних норм може бути встановлено гараж (а.с.10).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а відтак підлягає до задоволення, з вищевикладених підстав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 28.10.2014р. в адміністративній справі № 464/9569/14-а залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська