Справа № 804/13555/13-а
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2015 рокусправа № 804/13555/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року у справі за адміністративним позовом Приватного науково-виробничого підприємства «ППА Комлекс» до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне науково-виробниче підприємство «ППА Комлекс» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 21.06.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем на суму 35100 (тридцять п'ять тисяч сто) грн. 00 коп., за штрафними санкціями на суму 8 775 (вісім тисяч сімсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп.

В обґрунтування позову посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо відсутності у позивача права на формування валових витрат та податкового кредиту по операціях з придбання товарів у ТОВ «Ферит-Д» та ТОВ «Ривс» через те, що угоди укладені між позивачем зазначеними контрагентами не пов'язані з веденням господарської діяльності, так як їх діяльність полягала в проведенні безтоварних операцій та не була покликана створювати реальні юридичні наслідки, оскільки у позивача є наявні належним чином оформлені первинні документи, що свідчать про реальність здійснених господарських операцій.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року позов задоволений.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Лівобережна МДПІ м. Дніпропетровська подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Приватного науково-виробничого підприємства «ППА Комлекс» щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Феріт - Д» за травень 2012 року, ТОВ «Ривс» за грудень 2011 року.

За результатами перевірки відповідачем був складений акт № 2247/22-5/31297357 від 06.06.2013, яким встановлено такі порушення:

- ч. 5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215 , ст. 216 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених Приватним НВП «ППА Комлекс» при придбані та продажу товарів (послуг). Товар (послуги) по вказаних правочинах не був переданий в порушення ст. 662, 665 та 656 ЦК України;

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 35100,00 грн., у т.ч.: грудень 2011 року в сумі 18 500,00 грн., травень 2012 в сумі 16 600,00 грн.

На підставі акту перевірки, 21 червня 2013 року Лівобережною МДПІ Дніпропетровської області ДПС було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 21.06.2013 року, про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем на суму 35100 (тридцять п'ять тисяч сто) грн. 00 коп., за штрафними санкціями на суму 8 775 (вісім тисяч сімсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп.

Висновків про допущені порушення норм податкового законодавства податковий орган прийшов на підставі актів перевірки контрагента позивача, отриманих від інших ДПІ: акт невиїзної перевірки ТОВ «Феріт- Д» від 21.12.2012 року за № 7210/224/36441206 щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків їх реальності та повноти відображення в обліку у період 2011-2012р.р.; акт невиїзної перевірки ТОВ «Ривс» від 21.12.2012 року за № 7211/224/34914473 щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків їх реальності та повноти відображення в обліку у період 2011-2012р.

З листа Головного слідчого управління Міністерства доходів та зборів України, вбачається, що межах проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 15.01.2013р. № 0000005 проводилось досудове розслідування відносно службових осіб ТОВ «Феріт - Д» та ТОВ «Ривс» за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, внесеного до Єдиного реєстру судових розслідувань 23.01.2013р. В подальшому, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, 28.10.2013 ГСУ фінансових розслідувань Міністерства доходів та зборів України винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000005 відносно службових осіб ТОВ «Феріт - Д» та ТОВ «Ривс», у зв'язку з відсутністю в їх діях ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

У перевіряємий період на підставі договору №02/05 від 25 травня 2012 року укладеного між Приватним НВП «ППА Комплекс» з ТОВ «Ферід-Д», позивач придбав товар:

- 25.05.2012 року - Трубу Ду 40 ГОСТ 3262 в кількості 6,43 т на загальну суму 48 600 грн. в т.ч ПДВ 8 100 грн., що підтверджується податковою накладною № 799, видатковою накладною №3245. Розрахунки за товар здійснювались у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №161 від 25.05.2012 року. Зазначений товар був списаний на виконання зобов'язань по договору № 1232 від 14.05.2012 року з ТОВ з іноземними інвестиціями «Вортекс», відповідно до якого Приватне НВП «ППА Комплекс» виконувало комплекс підрядних робіт по монтажу та запуску - налагодженню системи автоматичного спринклерного пожежогасіння, системи автоматичної пожежної сигналізації та сповіщення про пожежу. Зазначений товар був повністю використаний та списаний, відповідно до Довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 21.12.2012 року, та відображений в Підсумковій відомості ресурсів в позиції № 11;

- 28.05.2012 року - Трубу 57*3 ГОСТ 10704 в кількості 4,43 т. на загальну суму 33 000 грн. в т.ч. ПДВ 5 500 грн., що підтверджується податковою накладною № 800, видатковою накладною №164. Розрахунки за товар здійснювались у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №164 від 28.05.2012 року. Зазначений товар був списаний на виконання зобов'язань по договору № 1232 від 14.05.2012 року з ТОВ з іноземними інвестиціями «Вортекс», відповідно до якого Приватне НВП «ППА Комплекс» виконувало комплекс підрядних робіт по монтажу та запуску - налагодженню системи автоматичного спринклерного пожежогасіння, системи автоматичної пожежної сигналізації та сповіщення про пожежу. Зазначений товар був повністю використаний та списаний, відповідно до Довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 21.12.2012 року, та відображений в Підсумковій відомості ресурсів в позиції № 23;

- 29.05.2012 року - Зрошувач спринклерний універсальний 68 С в кількості 600 шт. на загальну суму 18 000 в т.ч. ПДВ 3 000 грн., що підтверджується податковою накладною № 801, видатковою накладною №3247. Розрахунки за товар здійснювались у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №169 від 29.05.2012 року. Зазначений товар був списаний на виконання зобов'язань по договору № 1232 від 14.05.2012 року з ТОВ з іноземними інвестиціями «Вортекс», відповідно до якого Приватне НВП «ППА Комплекс» виконувало комплекс підрядних робіт по монтажу та запуску - налагодженню системи автоматичного спринклерного пожежогасіння, системи автоматичної пожежної сигналізації та сповіщення про пожежу. Зазначений товар був повністю використаний та списаний, відповідно до Довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 21.12.2012 року, та відображений в Підсумковій відомості ресурсів в позиції № 75.

На підставі договору №02/12 від 01 грудня 2011 року укладеного між Приватним НВП «ППА Комплекс» з ТОВ «Ривс», позивач придбав товар:

- 26.12.2011 року - Оросители спринклерные СВЭо-10 (67) в кількості 714 щт. на загальну суму 36 000 грн. в т.ч. ПДВ 6 000 грн., що підтверджується податковою накладною № 184, видатковою накладною №1612. Розрахунки за товар здійснювались у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №425 від 26.12.2011 року. Зазначений товар був списаний на виконання зобов'язань по договору № 537 від 16.12.2011 року з ПП «Антисеприк», відповідно до якого Приватне НВП «ППА Комплекс» виконує роботи по монтажу автоматичного спринклерного пожежогасіння, внутрішнього протипожежного водопостачання та пусконалагоджувальні роботи на розподільному центрі. Зазначений товар відображений в Підсумковій відомості ресурсів в позиції № 101. На даний час роботи ще проводяться в зв'язку з чим Акт виконаних робіт не складався та не підписувався;

- 28.12.2011 року Оросители спринклерные СВЭо-10 (67) в кількості 1487 шт. на загальну суму 75 000 грн. в т.ч. ПДВ 12 500 грн., що підтверджується податковою накладною № 185, видатковою накладною №1613. Розрахунки за товар здійснювались у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №432 від 28.12.2011 року. Зазначений товар був списаний на виконання зобов'язань по договору № 537 від 16.12.2011 року з ПП «Антисеприк», відповідно до якого Приватне НВП «ППА Комплекс» виконує роботи по монтажу автоматичного спринклерного пожежогасіння, внутрішнього протипожежного водопостачання та пусконалагоджувальні роботи на розподільному центрі. Зазначений товар відображений в Підсумковій відомості ресурсів в позиції № 101. На даний час роботи ще проводяться, у зв'язку з чим Акт виконаних робіт не складався та не підписувався.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача податкових та видаткових накладних та розрахункових документів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів та послуг були включені до податкового кредиту, Приватне НВП «ППА Комплекс» цілком правомірно включило суми податку на додану вартість по отриманим товарам та послугам до складу податкового кредиту оскільки його право на податковий кредит підтверджується єдиним і належним, з точки зору діючого законодавства, доказом.

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від'ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.

Реальність укладених угод, підтверджені належним чином первинними документами: податковими та видатковими накладними, прибутковими накладними, банківськими виписками.

Зазначені факти спростовують посилання податкового органу на порушення позивачем ч.ч. 1, 5 ст. 203 п.п.1,2 ст. 215, ст. 216 ЦК України.

Щодо посилання відповідача, на фіктивність укладених договорів між позивачем та вказаними вище контрагентами, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97 р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що вказані правила регулюють інші правовідносини, ніж ті що склалися між позивачем та його контрагентами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій щодо відсутності підстав нарахування податкових зобов'язань через недекларування відповідних сум податкових зобов'язань контрагентами позивача, оскільки зазначені доводи суперечать практиці Європейського суду з прав людини. Так, відповідно в п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Крім того колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який відхилив доводи відповідача з приводу нікчемності угод, укладених позивачем з контрагентами позивача , враховуючи наступне.

Викладені в акті перевірки висновки про порушення позивачем вимог ст. ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України зроблені відповідачем з перевищенням компетенції органів державної податкової служби, оскільки Податковий кодекс України та Закон України «Про державну податкову службу в Україні» не надають податковим органам повноважень на встановлення фактів порушення платниками податків норм цивільного або господарського законодавства. За загальним визначенням компетенцією є сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Порядок дій органів ДПС під час реалізації владної управлінської функції контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов'язань, у тому числі щодо спірних зобов'язань, визначається Законом України «Про державну податкову службу в Україні» та Податковим кодексом України. Зазначені нормативно-правові акти не містили і не містять норм, які б наділяли відповідача повноваженнями на визнання правочинів нікчемними або такими, що не відповідають вимогам законодавства та повноваженнями на оцінку відповідності будь-якого правочину вимогам ст. ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України.

Відповідно ст. 228 ЦК України (в редакції, що діяла з 01.01.2011 року):

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін -в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне -з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Тобто, законодавець з 01.01.2011 року виключив правочини, які були укладені з метою суперечною інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів і відніс такі правочини до оспорюваних. Таким чином, повноваження на встановлення законності правочинів, вчинених позивачем за тими критеріями ознак, що містяться в складеному відповідачем акті, належать виключно до компетенції судових органів.

Крім того, відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема, правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України обов'язково має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. При цьому, доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте відповідачем під час судового розгляду справи не надано допустимих та належних доказів того, що фактична господарська діяльність позивача та вчинювані ним правочини містять наявність обставин, що перелічені у ч. 1 ст. 228 ЦК України.

Крім того, відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно висновків акту перевірки правочини, вчинені позивачем, відповідач кваліфікує як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте, за приписами ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Між тим, відповідач не наведено посилань на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми чинного законодавства України в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті рішення судом першої інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Л.М. Нагорна