Справа № 826/6111/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/47202/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.,

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-будівельна компанія "Укрбудіндустрія"

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2013

у справі № 826/6111/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-будівельна компанія "Укрбудіндустрія"

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

третя особа Приватне підприємство фірма "Володар"

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2013 позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2013 скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2013 та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2013, залишивши в силі постанову суду першої інстанції.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної зі сторін, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Торгово-будівельна компанія «Укрбудіндустрія» з питання дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із Приватним підприємством Фірма «Володар» за період з 01.01.2009 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт №152/22-08/33302445 від 18.02.2013, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог: п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР зі змінами та доповненнями; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, а саме: заниження податку на прибуток на загальну суму 305711,16 грн., в тому числі: за 1 квартал 2011 року - 88289,58 грн., за 2 квартал 2011 року - 212054,91 грн., за 2-3 квартали 2011 року - 217421,58 грн.; п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме: заниження податку на додану вартість на загальну суму 188245,57 грн., у тому числі: за квітень 2011 року - 75973,83 грн., за червень 2011 року - 112271,74 грн.

На підставі встановлених в акті перевірки порушень, відповідачем 07.03.2013 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 188246,00 грн. та штрафні санкції у розмірі 1,00 грн.;

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 305711,16 грн. та штрафні санкції у розмірі 22072,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що податковим органом доведено відповідність своїх дій вимогам діючого законодавства на момент їх вчинення, а позивачем не доведено правомірності зменшення сум ПДВ та податку на прибуток на суми, зазначені в податкових повідомлення-рішеннях.

Однак, колегія суддів, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції, беручи до уваги наступне.

Матеріали справи свідчать, що у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з контрагентом ПП Фірма «Володар», щодо виконання останнім за завданням позивача відповідно до проектної документації будівельних робіт на об'єктах ТОВ «Торгово-будівельна компанія «Укрбудіндустрія» у м. Києві та Київській області.

Як вбачається з акта перевірки, в обґрунтування висновків про порушення позивачем зазначених вище вимог податкового законодавства відповідачем зазначено про наявність кримінальної справи, порушеної за ознаками створення фіктивного підприємства ПП Фірма «Володар», а також, наявність акта про неможливість проведення виїзної перевірки ПП Фірма «Володар», зважаючи на відсутність останнього за місцезнаходженням.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів /послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, факт здійснення господарських операцій між позивачем та ПП Фірма «Володар» підтверджується наявними в матеріалах справи, належним чином оформленими первинним документами бухгалтерського обліку, зокрема: актами виконаних робіт та податковими накладними. Розрахунки за виконанні роботи позивачем здійснено у повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ПП Фірма «Володар» в загальній сумі 1 558 163,44 грн.

Вказані операції були відображені в деклараціях, згідно яких позивач сплатив всі належні податки.

Також, судом встановлено, що відповідно до Інформації про анульовані свідоцтва платників податку на додану вартість, яка розміщена на офіційному сайті Державної Податкової Адміністрації України, свідоцтва платника податку ПП Фірма «Володар» не анульовані, на момент укладання договорів ПП Фірма «Володар» було зареєстроване у встановленому Законом порядку платником податку на додану вартість та мав право виписувати податкові накладні.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з ПП Фірма «Володар», що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Слід зазначити, що чинне законодавство не ставить в залежність право на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні підстави для визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Згідно зі статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2013 підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2013.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-будівельна компанія "Укрбудіндустрія" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2013 скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2013 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль