Справа № 806/343/15
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Житомир справа № 806/343/15

час прийняття: 14 год. 45 хв. категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

за участю секретаря Карплюк А.І.,

за участю позивача,

за участю представника відповідача Кравцова М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільнені і виплатити безпідставно утриманий податок на доходи фізичних осіб в розмірі 16151,32 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати мені грошової допомоги при звільненні без урахування додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, відповідно до Постанови КМ України від 22.09.2010 року № 889;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 щодо перерахувати та виплати мені грошову допомогу при звільненні з урахуванням додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, відповідно до Постанови КМ України від 22.09.2010 року № 889;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо утримання з суми виплаченої грошової допомоги при звільненні податку з доходів фізичних осіб;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити мені безпідставно утриманий податок з доходів фізичних осіб в розмірі 16151,32 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що при його звільненні відповідач не здійснив повний розрахунок та не виплатив на день виключення зі списків військової частини грошову допомогу при звільненні. У подальшому позивачу була нарахована та виплачена грошова допомога при звільненні в запас в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік календарної вислуги, без урахування у складі цього грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% за останньою штатною посадою на день звільнення з військової служби. Окрім того, з грошової допомоги при звільненні було утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 16 151,32 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та позицію представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частина НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ) на посаді заступника командира по роботі з особовим складом - начальника відділу по роботі з особовим складом управління 8 армійського корпусу.

Наказом Міністра оборони України № 829 від 20.12.2014 року позивача звільнено з військової служби в запас за пунктом "б" частини шостої (за станом здоров`я) ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом № 203 від 31.12.2014 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 12).

Як пояснив в судовому засіданні позивач, при звільненні з військової служби відповідач не провів повного розрахунку належних виплат, що призвело до порушення прав позивача та необхідності звернення до суду з метою їх захисту.

Щодо позивних вимог в частині виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, відповідно до Постанови КМ України від 22.09.2010 року №889 суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 року (далі - Закон) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За приписами ч. 2 ст. 15 Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У пунктах 1 , 2 постанови Кабінету міністрів України № 889 від 22.09.2010 року "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби). Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони № 595 від 15.11.2010 року, виплата винагороди військовослужбовцям із 01 січня 2014 року здійснюється в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення.

За пунктом 5 вказаної Інструкції визначено, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою № 889 та Інструкцією, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду України від 04 листопада 2014 року (реєстраційний номер рішення 41970923).

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо утримання з суми виплаченої грошової допомоги при звільненні податку з доходів фізичних осіб та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити безпідставно утриманий податок з доходів фізичних осіб в розмірі 16151,32 грн суд вважає, що вони підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Всупереч цим вимогам, позивача виключили зі списків особового складу військової частини без його згоди, не виплативши йому одноразової грошової допомоги. Ця допомога була виплачена йому через 3 дні після звільнення, що й потягло за собою небажані для позивача наслідки.

Так, відповідно до пункту 168.5 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Згідно п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 січня 2005 р. N 17 (17-2005-п) (далі - Порядок) грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця або є особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції.

Згідно із п. 3 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Абзацом 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що військовослужбовці, звільнені з військової служби мають право на виплату одноразової грошової допомоги, при цьому суми податку з доходів фізичних осіб спрямовується виключно на виплату компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Розрахунок з даними особами на день їх звільнення зі списків особового складу військової частини повинен бути здійснений в повному обсязі.

Встановлено, що відповідач помилково вважав, що позивач не має права на відповідну компенсацію, оскільки на час виплати одноразової грошової допомоги вже не був військовослужбовцем, а тому повинен платити податок на загальних підставах. Суд з таким висновком не погоджується, оскільки в судовому засіданні представник військової частини не заперечував той факт, що затримка виплати грошової допомоги при звільненні відбулась з вини відповідача.

Враховуючи те, що одноразова допомога була нарахована позивачеві у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби, а затримка з її виплатою сталася з вини самого відповідача, суд вважає, що до спірних правовідносин повинно застосовуватись правило пункту 168.5 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду від 06.11.2014 року у справі № К/800/3705/14.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу компенсації суми податку з доходів фізичних осіб в розмірі 16 151,32 грн, утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні є протиправними, а тому позовні вимоги щодо обов`язку військової частини виплатити утриманий податок на доходи фізичних осіб підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо утримання з суми виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні податку з доходів фізичних осіб.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 податок з доходів фізичних осіб в сумі 16151 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят одна) грн 32 (тридцять дві) коп., утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 23 лютого 2015 р.