Справа № 817/3275/14
Суддя: Євпак В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Кравчук Т.О.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"18" лютого 2015 р. Справа № 817/3275/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Євпак В.В.

суддів: Капустинського М.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі Волянській О.В. ,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "03" грудня 2014 р. у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, визнання протиправною та скасування податкової вимоги ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виявивши помилку при складанні податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року, що виявилось у завищенні податкових зобов'язань, позивач подав до Державної податкової інспекції у м. Рівному уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку і виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2011 року. На підтвердження прийняття даного уточнюючого розрахунку позивачем було отримано від контролюючого органу квитанцію №2, яка підтверджує прийняття уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок 31.10.2013 року за реєстраційним №. Однак, вказаний уточнюючий розрахунок останнім не був визнаний як податкова звітність з посиланням на порушення умов ст. 50 Податкового кодексу України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області щодо невизнання податковою звітністю уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2011 року, поданого Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

Зобов'язано Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийняти в якості податкової декларації уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2011 року Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, яким зменшено суму податку на додану вартість до сплати в бюджет на 219850,00 грн.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 02.09.2014 року №3507-25 про сплату суми боргу по податку на додану вартість у сумі 52898,95 грн.

В апеляційній скарзі ДПІ у м.Рівне, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову суду та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважають прийняте ними рішення законним.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 28.09.2010 року, як платник податків перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у м.Рівному та є платником податку на додану вартість (свідоцтво НОМЕР_1).

30.10.2013 року позивачем було подано до Державної податкової інспекції у м.Рівному уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2011 року, про що 31.10.2013 року отримано квитанцію №2.

17.09.2014 року позивач отримав податкову вимогу від 02.09.2014 року №3507-25 про сплату суми боргу по податку на додану вартість у сумі 52898,95 грн.

Листом від №7947/10/17-16-17-03-13 від 04.11.2013 року позивача повідомлено, що уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2011 року, в якому зменшено суму податку на додану вартість до сплати в бюджет на 219850 грн. має статус «не визнано як податкова декларація» у зв'язку з тим, що позивачем порушено умови пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року.

З листа Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області за №19196/17-16-25-10 від 08.10.2014 року видно, що сума заборгованості по податку на додану вартість у розмірі 52898,95 грн. за податкової вимогою від 02.09.2014 року №3507-25 виникла в результаті несплати задекларованої суми зобов'язань з податку на додану вартість по терміну сплати 30.08.2014 року та становить різницю між задекларованою позивачем сумою по декларації за липень 2014 року у розмірі 220347,00 грн. та сумою переплати по картці особового рахунка у розмірі 167448,05 грн., у зв'язку з чим позивачу була сформована податкова вимога №3507-25 на суму податного боргу.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

В силу ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 48.1 статті 48 ПК України передбачено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до п. 48.2 ст. 48 ПК України обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форми податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Згідно з п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

- повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

- найменування контролюючого органу, до якого подасться звітність;

- дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

- ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

- підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 48.7 статті 48 ПК України визначено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюю чого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (п. 49.9 ст. 49 ПК України).

У відповідності до п. 49.10 ст. 49 ПК України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

З наведених норм ПК України вбачається, що податковий орган зобов'язаний прийняти податкову декларацію без попередньої перевірки зазначених у ній показників та може не визнати податкову звітність як податкову декларацію виключно з підстав заповнення її всупереч правилам, зазначеним у пункті 48.3 статті 48 Податкового кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем було встановлено факт завищення податкових зобов'язань з податку на додану вартість за червень 2011 року, 30.10.2013 року ним було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2011 року за №, в якому зменшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 219850 грн.

Пунктом 50.1 статті 50 ПК України передбачено, що у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Аналіз норм статті 49 ПК України у системному взаємозв'язку з положеннями статті 50 цього Кодексу дозволяє дійти висновку, що подання платником уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань у разі самостійного виявлення помилок у розрахунку податкових зобов'язань у податковій декларації за минулий податковий період, що виявилось у завищенні суми податкового зобов'язання, є правом платника податку, якому кореспондує обов'язок податкового органу прийняти поданий уточнюючий розрахунок при умові наявності та достовірності заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивачем було самостійно виявлено факт завищення податкового зобов'язання, за відсутності підстав для відмови податкового органу у прийнятті вказаного уточнюючого розрахунку, передбачених статтею 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, а саме, відсутності заповнення обов'язкових реквізитів уточнюючого розрахунку, дії відповідача щодо невизнання податковою звітністю уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2011 року за № від 30.10.2013 року, є протиправними.

Крім того Рівненський окружний адміністративний суд вірно зазначив, що враховуючи дотримання позивачем умов статті 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, у тому числі в частині заповнення визначених статтею 48 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI реквізитів, відповідач зобов'язаний прийняти уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість позивача у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2011 року за № датою його фактичного отримання відповідачем - 31.10.2013 року, що підтверджується копією квитанції №2 в матеріалах справи.

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що оспорювана податкова вимога від 02.09.2014 року №3507-25 сформована за неіснуючим боргом, оскільки внаслідок подання позивачем уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань по податку на додану вартість за червень 2011 року збільшено суму податкового кредиту на 219850,00 грн., що мало наслідком зменшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість за червень 2011 року на 219850,00 грн., включаючи суму у 52898,95 грн. (сума за спірною податковою вимогою), а відтак підлягає скасуванню.

Позивачем своєчасно подано до податкового органу відповідну звітність, в подальшому самостійно усунуто виявлені помилки, а тому висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, рішення Рівненського окружного адміністративного суду про задоволення позову ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено. Твердження апеляційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "03" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.В. Євпак

судді: М.М. Капустинський

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "20" лютого 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,