Справа № 826/17595/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2015 р. м. Київ К/800/52970/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
Пасічник С.С.,
Винокурова К.С.,
Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві, треті особи ТОВ Кийградсервіс, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання дій (рішення) протиправними (нечинними) та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві (залученого шляхом заміни протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2013р.) за участю третіх осіб (залучених ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2013р. та протокольними ухвалами цього ж суду від 18.12.2013р. та від 29.01.2014р.) ТОВ Кийградсервіс, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просила: визнати дії/рішення посадових осіб Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві щодо проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 нечинними та/або протиправними; зобов`язати Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві вчинити дії щодо скасування реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме: скасувати реєстрацію та зняти у передбаченому законодавством України порядку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 07.03.2014р. позов задоволено частково: визнано протиправними дії Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві щодо проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві провести перевірку підстав реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 та вчинити дії, передбачені приписами п.п.7.1-7.5 розділу VII Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012р. №1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012р. за № 2109/22421; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії відповідача по проведенню реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 , належній позивачці (та її неповнолітній дочці ОСОБА_4 ) на праві приватної власності, без її згоди на вчинення таких дій суперечать приписам чинного законодавства та є протиправними.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014р. постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що реєстрація відповідачем місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 , є лише наслідком відновленого відповідно до рішення Апеляційного суду м.Києва від 13.03.2013р. права ОСОБА_2 на користування вищевказаним житловим приміщенням.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 та її дочці - ОСОБА_4 на праві приватної власності (внаслідок приватизації) належить квартира АДРЕСА_2 .

Попередньо відповідно до ордеру серії «Б» №66722 від 12.08.1993р. квартиру АДРЕСА_2 займали ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (батьки ОСОБА_2 ) та ОСОБА_2 (колишній чоловік ОСОБА_1 ).

27.05.2000р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, а 11.10.2000р. від цього шлюбу народилась ОСОБА_4 , яка з 05.11.2002р. зареєстрована за вищевказаною адресою.

22.11.2006р. Шевченківським районним судом міста Києва зазначений вище шлюб було розірвано й після розлучення ОСОБА_1 разом із дитиною залишилась проживати у спірній квартирі.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09.04.2009р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.08.2009р., ОСОБА_1 було визнано такою, що набула право на користування спірною квартирою.

15.12.2009р. на підставі постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 25.11.2009 р. у справі №2а-10324/09/2670 Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві ОСОБА_1 зареєстровано в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.10.2011р. у справі №2-2038/11 за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Після набрання заочним рішенням суду законної сили позивачка звернулась із заявою про зняття ОСОБА_2 з реєстрації в квартирі як такого, що втратив право користування житловим приміщенням.

На підставі розпорядження органу приватизації від 12.10.2012р. №1092 позивачці оформлено та видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та її дочці - ОСОБА_4 в рівних частках кожній.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 13.03.2013р. заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 07.10.2011р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

15.03.2013р. позивачка звернулась із письмовою заявою до відповідача, в якій заперечувала проти реєстрації ОСОБА_2 або інших осіб в квартирі АДРЕСА_2 .

Проте, 04.10.2013р. відповідач вчинив дії щодо реєстрації місці проживання у вказаній квартирі ОСОБА_2 та його сина від нового шлюбу - ОСОБА_3 .

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Також згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382-IV (далі - Закон №1382-IV) передбачено, що останній відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до статті 3 Закону №1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно ж зі статтею 6 Закону №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання; для реєстрації особа подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України); документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

У відповідності до ст.11 Закону №1382-IV реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

За змістом ст.14 Закону №1382-IV рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п.3, п.п.20 п.4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №405, Міністерство внутрішніх справ України наказом від 22.11.2012р. №1077 затвердило Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (далі - Порядок №1077), згідно з п.1.2 якого реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - паспортний документ), довідки про звернення за захистом в Україні.

Відповідно до п.1.3 Порядку №1077 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Згідно з п.2.1 Порядку №1077 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Пунктом 2.2 Порядку №1077 визначено перелік документів, які особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру для реєстрації місця проживання, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи й у разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання, а п.2.6 Порядку №1077 передбачено, які дії (крім внесення відомостей про реєстрацію місця проживання до паспортного документа та картки реєстрації особи) вчиняє вищевказана посадова особа при отриманні таких документів, зокрема, перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання, про що ним вчиняється відповідний запис у заяві.

З огляду на викладене, слід констатувати, що дії щодо реєстрації місця проживання особи здійснюються органами ДМС України за умови подачі відповідних документів, у тому числі й тих, що підтверджують право на проживання в житлі, до яких поряд з ордером, свідоцтвом про право власності, договором найму (піднайму, оренди) віднесені й інші документи.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, який, враховуючи рішення Апеляційного суду м.Києва від 13.03.2013р. про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_2 , дійшов висновку про відновлення такого його права й, як наслідок, наявності підстав для реєстрації місця проживання у вказаній квартирі.

Проте, при цьому, суд апеляційної інстанції не встановлював й не досліджував обставин, за яких реєстраційна служба вчинила дії щодо реєстрації у цій же квартирі сина ОСОБА_2 від нового шлюбу ОСОБА_3 , та правових норм, які слугували підставою для таких дій, а отже, в цілому, не надав належної правової оцінки цьому спірному питанню й, таким чином, - висновкам суду першої інстанції щодо цього питання.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, судове рішення підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якому слід дослідити вищевказані обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014р. скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.