Справа № 804/8350/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2014 р. Справа № 804/8350/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача Копань А.В.,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2014 відкрито провадження по адміністративній справі №804/8350/14 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 10.07.2014.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача проти позову заперечила в повному обсязі, просила суд відмовити в його задоволенні повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 перебуває на податковому обліку в Дніпропетровській ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та є платником податку на додану вартість на підставі свідоцтва НОМЕР_3 від 01.10.2012.
Статтею 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (пп. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України).
Як встановлено п. п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
Пунктом 78.4 ст. 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
На підставі наказу від 14.04.2014 № 273 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_5» та відповідно до повідомлення від 14.04.2014 № 7136/10/17-03/19, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, результати якої оформлені актом від 30.04.2014 № 258/17-03/НОМЕР_2 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 (р. н. о. к. п. п. НОМЕР_2), документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «АСТ - Консалтінг» (код 38397327) та їх реальності та повноти відображення в обліку за серпень, вересень 2013 року».
В означеному акті відповідач зазначив, що Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області був отриманий акт Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 21.02.2014 № 267/2204/38397327/77, складений у відношенні Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТ - Консталтінг» ( далі - ТОВ «АСТ - Консталтінг»), в якому встановлено відсутність фактичного постачання товарів (робіт/послуг) фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5
Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 є вигодонабувачем по ланцюгу постачання товарів від ТОВ «АСТ - Консталтінг» у серпні, вересні 2013 року.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну , повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція суду викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, в якому зазначено з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
Щодо реальності здійснення господарських операцій позивача із контрагентом ТОВ «АСТ - Консалтінг» судом встановлено наступне.
Як свідчать матеріали справи, між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «АСТ - Консалтінг» були укладені наступні договори: договір купівлі - продажу запчастин від 12.08.2013 № 10 та договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів від 12.08.2013 № 11.
Згідно договору купівлі - продажу запчастин від 12.08.2013 № 10 позивачем було задекларовано у податковій звітності придбання у ТОВ «АСТ - Консалтінг» у серпні - вересні 2013 року запасні частини та деталі на автомобілі.
Відповідно до умов договору купівлі - продажу запчастин від 12.08.2013 № 10, ТОВ «АСТ - Консалтінг» (постачальник) взяло на себе зобов'язання поставити на користь ФОП ОСОБА_5 (покупця) виробничо - технічну продукцію, яка узгоджується сторонами договору за номенклатурою, кількістю та ціною і яка зазначається в рахунках, що виставляються постачальником на підставі заявок покупця. Товар поставляється окремими партіями по мірі надходження заявок від покупця та оплати виставлених постачальником рахунків ( п. 1 договору купівлі - продажу запчастин від 12.08.2013 № 10).
На підтвердження оплати товару позивачем надані платіжні доручення, копії яких містяться в матеріалах справи. В матеріалах справи наявні: копії рахунків - фактур, копії видаткових та податкових накладних до вказаного договору.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Суд зазначає, що заявки покупця, на підставі яких здійснювалося формування замовлення постачальником (складання яких передбачено умовами п. 1 договору від 12.08.2013 № 10), позивачем не надані.
Під час перевірки до податкового органу, також і до суду позивачем не надані документи, на підтвердження походження, відповідності поставляємого товару, не надано товарно - транспортних накладних або інших документів, на підставі яких ТОВ « АСТ-Консалтінг» здійснювалося транспортування запчастин.
Крім того, у позивача відсутні акти списання відпрацьованих автомобільних запчастин або інші документи, на підтвердження використання придбаних запчастин у власній господарській діяльності та доцільності придбання нових деталей/запасних автозапчастин та проведення ремонту автомобілів.
12.08.2013 між ФОП ОСОБА_5 (замовником) та ТОВ «АСТ - Консалтінг» (виконавцем) укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів № 11, за умовами замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання протягом строку дії договору надавати комплекс послуг з технічного обслуговування та ремонту (далі - послуги) транспортних засобів (далі - ТЗ) з встановленням запчастин і використанням супутніх товарів, необхідних при проведенні зазначених робіт на станції технічного обслуговування та ремонту автомобілів ( далі - СТО) (п. 1.1 договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів від 12.08.2013 № 11).
На підтвердження надання послуг за означеним договором виконавцем робіт/послуг - ТОВ «АСТ - Консалтінг» до вказаного договору складені: рахунки - фактури, податкові накладні та акти виконаних робіт. На підтвердження проведення оплати за надані послуги позивачем надані платіжні доручення, копії яких містяться в матеріалах справи.
Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).
Відповідно до умов договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів від 12.08.2013 № 11 сторони погодили, що замовник зобов'язаний самостійно доставити ТЗ на СТО для проведення визначеного комплексу послуг. У випадку неможливості доставити ТЗ у заздалегідь визначений час, замовник зобов'язаний не пізніше ніж за один день повідомити про це виконавця і погодити з ним дату початку робіт.
Під час розгляду справи представник позивача не зміг пояснити, за якою саме адресою у м. Дніпропетровську ТОВ «АСТ - Консалтінг» надавало послуги згідно договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів від 12.08.2013 № 11, а саме: здійснювало ремонт та заміну запчастин в автомобілях позивача.
За своєю суттю акт приймання - здачі виконаних робіт/наданих послуг є тим документом, який підтверджує виконання робіт/ надання послуг, засвідчує факт такого виконання.
Таким чином, суд не приймає первинні документи: рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт, складені ТОВ «АСТ - Консалтінг» на адресу позивача, на підставі договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів від 12.08.2013 № 11 та договору купівлі - продажу запчастин від 12.08.2013 № 10 як належні докази підтвердження реальності настання наслідків фінансово - господарської діяльності позивача з контрагентом та податкового кредиту, з огляду на наступне.
Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг, або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 того ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 ( далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, з наведених положень законодавства вбачається, що підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання робіт/послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт/послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість , що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником . Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Проте, під час розгляду справи представник позивача не зміг пояснити, як саме здійснювалося постачання контрагентом позивача - ТОВ «АСТ - Консалтінг» деталей та запчастин за договором купівлі - продажу № 10 від 12.08.2013, документів на підтвердження транспортування та походження таких товарів до суду не надано. Також, представником позивача не надано пояснень та відомостей стосовно того, як саме та за якими адресами (адреси СТО) позивачем доставлялися власні транспортні засоби для проведення ремонту та яким чином ремонт таких автомобілів здійснювався у м. Дніпропетровську.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2014 у даній справі, суд витребовував зазначену інформацію та її документальне підтвердження у ТОВ «АСТ- Консалтінг». Проте, на адресу суду повернулися поштові конверти з адреси ТОВ «АСТ - Консалтінг» із відміткою поштового відділення про повернення, у зв'язку із закінченням терміну зберігання.
Позивачем не надано доказів, а судом в процесі розгляду справи не встановлена наявність у контрагента позивача ТОВ «АСТ - Консалтінг» відповідного технічного персоналу, приміщень, обладнання, матеріалів та ресурсів для здійснення господарських операцій, в тому числі з постачання запчастин та ремонту автомобілів.
Відповідно до висновку означеного акту, звіркою ТОВ «АСТ-Консалтінг» за період з 01.06.2013 по 31.12.2013 встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання робіт (послуг) у підприємств - постачальників, які мають ознаки нереальності здійснення операцій, по яких відсутній факт реального вчинення господарських операцій та по операціях з продажу цих робіт (послуг) підприємствам - покупцям.
Доказів спростування висновків вказаного вище акту від 21.02.2014 № 267/2204/30608303/77 суду також не надано.
На підставі викладеного, суд робить висновок про те, що рахунки - фактури, податкові та видаткові накладні, акти виконаних робіт до договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів від 12.08.2013 № 11 та договору купівлі - продажу запчастин від 12.08.2013 № 10, є формально складеними, а господарські операції між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «АСТ - Консалтінг» не є реальними, оскільки судом не встановлено руху активів в процесі їх здійснення та не встановленого самого факту здійснення господарських операцій.
Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
На виконання вимог Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 та Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10, суд, дослідивши первинні документи по господарським операціям позивача з вищевказаним контрагентом, дійшов висновку про відсутність руху товарів (послуг) в ході здійснення господарських операцій з означеним контрагентом.
Відтак, фінансово - господарська діяльність контрагента позивача здійснюється поза межами правового поля, та в свою чергу свідчить про те, що фінансово - господарські взаємовідносини між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «АСТ-Консалтінг» є фіктивними правочинами, та такими, що вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами (ст. 234 Цивільного Кодексу України).
Вищевикладені обставини свідчать про відсутність у вказаного контрагента позивача адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань. Останнє в свою чергу, підтверджує відсутність наміру у ФОП ОСОБА_5 при укладенні договорів із ТОВ «АСТ - Консалтінг» на створення правових наслідків.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем не підтверджено реальність здійснення господарської операції по правовідносинам з вищевказаним контрагентом, а саме: факт виконання договору купівлі - продажу запчастин від 12.08.2013 №10 та договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів № 11 від 12.08.2013, складання сторонами податкових накладних не може свідчити про реальність здійснення господарських операцій за вказаними договорами, з урахуванням вимог ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази свідчать про те, що господарські операції з постачання товарів та надання послуг фактично не мали реального характеру, замовлення товарів і послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийнято в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
У відповідності до статті 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Судом встановлено, що позивач під час подання адміністративного позову сплатив згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" лише 10% від суми судового збору, який належить до сплати, а саме: 182,70 грн. Отже, позивач повинен доплатити судовий збір у розмірі 1644, 30 грн.
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на користь Державного бюджету України судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2014 року.

Суддя О.В. Царікова