Справа № 813/4824/14
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 876/10999/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В. та Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Міндоходів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

08.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: з 01.11.2013 року по 06.06.2014 року за мінусом 2058,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/8539/13-а від 24.12.2013 року скасовано наказ Львівської митниці Міндоходів «Про звільнення ОСОБА_1» та поновлено позивача на посаді головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою і стягнуто на його користь середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2058,00 грн.. Однак, з грудня 2013 року до 6 червня 2014 року позивач перебував у вимушеному прогулі через незаконні дії роботодавця, а відтак вважає, що слід стягнути з Львівської митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що дана постанова прийнята з неправильним застосуванням норм права, як матеріального так і процесуального, є незаконною та необґрунтованою. Просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Зокрема звертає агу суду на те, що відповідач не може стверджувати, що йому було не відомо про прийняту і звернену до негайного виконання в грудні 2013 року постанову Львівського окружного адміністративного суду оскільки представник митниці Міндоходів, з відповідними повноваженнями був присутній в судовому засіданні, виплату середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць на підставі цього рішення було здійснені бухгалтерією відповідача в січні 2014 року.

Зазначає, що в свою чергу, не звертався до примусового виконання рішення, згідно ст. 258 КАС України, оскільки отримавши виплату за один місяць був впевнений в належному виконанні відповідачем повністю постанови суду у встановлені терміни - негайно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/8539/13-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці Міндоходів від 01.11.2013 року №674-о «Про звільнення ОСОБА_1»; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Львівської митниці з 01.11.2013 року; стягнуто з Львівської митниці Міндоходів на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання судового рішення без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 року апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року змінено, виклавши абзац третій резолютивної частини постанови в такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил Управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Львівської митниці Міндоходів з 01 листопада 2013 року.». В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року залишено без змін.

Наказом Львівської митниці Мінходів № 559-с від 23.05.2014 року, з яким ОСОБА_1 ознайомлений 06.06.2014 року, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати середнього заробітку за один місяць в сумі 2058,00 грн. - виконано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення ОСОБА_1 з новим позовом насправді має на меті вирішення правових питань, що виникли у зв'язку із виконанням постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року та захисту його прав як позивача, підтверджених такою постановою, зокрема права на оплату праці за час вимушеного прогулу за період з грудня 2013 року до 6 червня 2014 року. А відтак розгляд заяви повинен відбуватись в межах того самого публічно-правового спору, тобто спору про поновлення позивача на публічній службі з 24.12.2013 року, що вже вирішений судом, та в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, що набрало законної сили.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно із вимогами ч.1 ст.258 КАС України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

З наведених норм КАС України зрозуміло, що у випадку добровільного невиконання постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, таке судове рішення виконується примусово після отримання позивачем в суді виконавчого листа та його пред'явлення у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку для примусового виконання до органів державної виконавчої служби.

З огляду на вимоги ст.236 КЗпП України, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу.

При цьому, враховуючи конституційно закріплений принцип свободи вибору громадянами виду своєї трудової діяльності, та з метою визначення свого бажання працювати після прийняття судового рішення про поновлення на посаді, необхідна ініціатива поновленої особи з цього питання перед працедавцем. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника.

Більше того, відновлення в правах працівника без його ініціативи може призвести до порушень законодавства (нез'явлення на роботі без поважних причин, тобто прогулу, безпідставної виплати заробітної плати, зокрема, у разі перебування особи на обліку в центрі зайнятості, порушення антикорупційного законодавства у разі працевлаштування особи під час вимушеного прогулу в іншій структурі, що у разі поновлення призведе до роботи за сумісництвом, тощо).

Крім того, статтею 29 КЗпП України передбачено певні обов'язки власника або уповноваженого ним органу щодо працівників, які прийняті, поновлені на посаді. Виконання цих обов'язків можливе лише за ініціативними діями обох сторін у трудових правовідносинах (працівника та працедавця).

Колегія суддів вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення щодо поновлення на посаді з 01.11.2013 року по 06.06.2014 року, зважаючи на те, що період з 01.11.2013 року є початком відліку періоду вимушеного прогулу який закінчується датою винесення судового рішення про скасування наказу та поновлення звільненого працівника на роботі , а саме - 24.12.2013 року. Підстави нарахування середнього заробітку за невиконання рішення суду наступають після дати винесення судового рішення про поновлення на роботі та не можуть розглядатися у спорі про скасування наказу про звільнення працівника.

Також слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Львівській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа про поновлення його на посаді головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Львівської митниці лише 07.03.2014 року. Заявником не представлено обґрунтування твердження щодо наявності порушень зі сторони відповідача щодо порушення строків виконання постанови державного виконавця щодо виконання рішення суду в частині поновлення звільненого працівника, умисне ухиляння від виконання цієї дії чи створення перешкод для його реалізації.

Вимога державного виконавця про виконання виконавчого листа від 24.12.2013 року № 813/8539/13-а виданого Львівським окружним адміністративним судом про зобов'язання Львівської митниці Міндоходів поновити ОСОБА_1 на посаді на адресу митниці надійшла 22.05.2014 року.

25.05.2014 року Львівською митницею Міндоходів на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року, на підставі поданої особистої письмової заяви ОСОБА_1 та постанови державного виконавця від 11.03.2014 року, Наказом № 559-с ОСОБА_1 поновлено на посаді.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач вжив всіх необхідних заходів щодо виконання рішення суду та поновлення позивача на посаді, а тому задоволення вимог заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді є безпідставним.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, доводи апеляційні скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року у справі № 813/4824/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль