Справа № 813/1242/14
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. Справа № 876/6573/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Коваля Р.Й.,

суддів: Судової-Хомюк Н.М., Макарика І.Я.,

з участю секретаря судового засідання: Малетич М.М.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Ортинської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3.) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 року в адміністративній справі № 813/1242/14 за позовом ФОП ОСОБА_3 до Дрогобицької об'єднаної державної інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (надалі - Дрогобицька ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У лютому 2014 року ФОП ОСОБА_3 звернувся з позовом до Дрогобицької ОДПІ про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.01.2014 року № НОМЕР_1, яким позивачу визначено грошове зобов'язання по податку на додану вартість (надалі - ПДВ) у розмірі 65 537,00 грн, в тому числі: основний платіж - 43 691,00 грн, та 21 846,00 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Вказує, що ним правомірно сформовано податковий кредит, а висновки податкового органу стосовно безтоварності господарських операцій з контрагентом є необґрунтованим та спростовуються первинними документами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду оскаржив позивач. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права й підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Дрогобицька ОДПІ подала заперечення на апеляційну скаргу, де зазначила, що апеляційна скарга позивача є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з підстав, викладених у запереченні. Тому, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу апелянта необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Дрогобицькою ОДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2012 р. по 31 грудня 2012 p., за результатами якої складено акт від 19 грудня 2013 р. за № 293/17-20/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 43691,00 грн.

На підставі наведеного вище акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 09 січня 2014 р. за № НОМЕР_1, яким позивачу визначено зобов'язання з ПДВ в розмірі 65537,00 грн, в тому числі: основний платіж - 43691,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 21846,00 грн.

Підставами для проведення перевірки позивача та нарахування податкових зобов'я-зань з ПДВ є акти перевірок ДПІ у Печерському районі м.Києва, в яких зазначено, що провести перевірки (зустрічні звірки) ТзОВ «САНА ПРИМ», ТзОВ «МАШТРЕЙД», ТзОВ «ВАЙЗ ЮНІОН ЛТД», ТзОВ «КОНДІ-50» неможливо, оскільки товариства не знаходяться за юридичною (податковою) адресою, а укладені ними угоди є нікчемними.

На підставі вищевказаних актів Дрогобицькою ОДПІ зроблені висновки про нереальність господарських операцій між позивача зі згаданими вище контрагентами і про недійсність (нікчемність) укладених сторонами угод.

Колегія суддів погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступні обставини справи.

Основними видами діяльності позивача є оптова та роздрібна торгівля будівельними матеріалами, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами, посередницька діяльність.

Судом встановлено, що між позивачем та ТзОВ «САНА ПРИМ» був укладений договір від 09.04.2012 р. № 09/04, відповідно до якого ТзОВ «САНА ПРИМ» зобов'язується надати позивачу послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом та завантажувально-розвантажувальні роботи.

Визначені договором послуги були позивачем зазначені як отримані, про що, на думку позивача, свідчать акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000007 від 18 квітня 2012 року на суму 33000 грн, в т.ч. ПДВ - 5500 грн, № ОУ-0000025 від 31.05.2012 р. на суму 41100 грн, в т.ч. ПДВ - 6850 грн, № ОУ-0000033 від 30.06.2012 р. на суму 47000 грн, в т.ч. ПДВ - 7833,33 грн.

Платіжними дорученнями від 24.05.2012 р. № 1226, від 19.06.2012 р. № 1279 та від 24.07.2012 р. № 1330 позивач здійснив оплату за зазначені послуги повністю.

Сплачений ПДВ у зв'язку з придбанням послуг позивач відніс до податкового кредиту: в квітні 2012 р. - в сумі 5500,00 грн, на підставі отриманої від ТзОВ «САНА ПРИМ» податкової накладної від 18.04.2012 р. № 311, в травні 2012 р. - в сумі 6850,00 грн на підставі отриманої від ТзОВ «САНА ПРИМ» податкової накладної від 31.05.2012 р. № 469, в червні 2012 р. - в сумі 7833,30 грн. на підставі отриманої від ТзОВ «САНА ПРИМ» податкової накладної від 30.06.2012 р. № 522.

Також, між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ «МАШТРЕЙД» був укладений договір від 12.03.2012 р. № 12, відповідно до якого ТзОВ «МАШТРЕЙД» зобов'язується поставити позивачу будівельні матеріали.

Визначені договором від 12.03.2012 р. № 12 товарно-матеріальні цінності, за твердженням позивача, були отримані на підставі видаткової накладної № РН-4-10009 від 10.04.2012 р. на суму 6527,52 грн, в т.ч.ПДВ - 1087,92 грн.

Платіжним дорученням від 11.05.2012 р. № 1198 позивач здійснив оплату за вказані товарно-матеріальні цінності повністю.

У квітні 2012 р. сплачений ПДВ, у зв'язку з придбанням будівельних матеріалів в сумі 1087,92 грн, позивач відніс до податкового кредиту на підставі отриманої від ТзОВ «МАШТРЕЙД» податкової накладної 10.04.2012 р. № 202.

Крім того, між позивачем та ТзОВ «ВАЙЗ ЮНЮН ЛТД» був укладений договір від 01.08.2012 р. № 11, відповідно до якого ТзОВ «ВАЙЗ ЮНЮН ЛТД» зобов'язується надати послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом та завантажувально-роз-вантажувальні роботи.

Визначені договором від 01.08.2012 р. № 11 послуги позивач вважає отриманими, про що на його думку, свідчать акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000385 від 31.08.2012 р. на суму 9000 грн, в т.ч.ПДВ - 1500 грн, № ОУ-0000477 від 28.09.2012 р. на суму 10800 грн, в т.ч.ПДВ - 1800 грн, № ОУ-0000478 від 28.09.2012 р. на суму 2500 грн, в т.ч.ПДВ - 416,67 грн, № ОУ-0000185 від 16 .10.2012 року на суму 10000 грн, в т.ч.ПДВ - 1666,67 грн.

Платіжними дорученнями від 12.09.2012 р. № 1403, від 11.10.2012 р. № 1447, від 16.10.2012 р. № 1456 та від 15.11.2012 р. № 1501 позивач здійснив оплату за зазначені послуги повністю.

Сплачений ПДВ позивач відніс до податкового кредиту в серпні 2012 р. в сумі 1500,00 грн, на підставі отриманої від ТзОВ «ВАЙЗ ЮНЮН ЛТД» податкової накладної від 31.08.2012 р. № 521, у вересні 2012 р. - в сумі 2216,67 грн на підставі отриманих від ТзОВ «ВАЙЗ ЮНЮН ЛТД» податкових накладних від 28.09.2012 р. № 637 та від 28.09.2012 р. № 584, у жовтні 2012 р. в сумі 1666,67 грн, на підставі отриманої від ТзОВ «ВАЙЗ ЮНЮН ЛТД» податкової накладної від 16.10.2012 р. № 342.

Між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ «КОНДІ-50» був укладений договір від 01.08.2012 р. № 15, відповідно до якого ТзОВ «КОНДІ-50» зобов'язується поставити будівельні матеріали.

Визначені договором від 01.08.2012 р. № 15 товарно-матеріальні цінності за твердженням ФОП ОСОБА_3 були отримані на підставі видаткових накладних № РН-8-23007 від 23.08.2012 р. на суму 1443,68 грн, в т.ч.ПДВ - 2405,28 грн, № РН-8-31020 від 31.08.2012 р. на суму 52690,51 грн, в т.ч.ПДВ - 8781,75 грн, № РН-9-06017 від 06.09.2012 р. на суму 3014,94 грн, в т.ч.ПДВ - 502,49 грн, № РН-9-28018 від 28.09.2012р. на суму 14317,20 грн, в т.ч.ПДВ - 2386,20 грн, № РН-10-1613 від 16.10.2012 р. на суму 17762,03 грн, в т.ч.ПДВ - 2960,34 грн.

Платіжними дорученнями від 07.09.2012 р. № 1394, від 07.09.2012 р. № 1395, від 11.10.2012 р. № 1448, від 15.11.2012 р. № 1502 позивач здійснив оплату за товарно-матеріальні цінності повністю.

Сплачений ПДВ ФОП ОСОБА_3 відніс до податкового кредиту в серпні 2012 р. в сумі 11187,03 грн, на підставі отриманих від ТзОВ «КОНДІ-50» податкових накладних від 23.08.2012 р. № 328, від 31.08.2012 р. № 429; у вересні 2012 р. - в сумі 2888,69 грн, на підставі отриманих від ТзОВ «КОНДІ-50» податкових накладних від 06.09.2012 р. № 87, від 28.09.2012 р. № 555; у жовтні 2012 р. в сумі 2960,34 грн, на підставі отриманої від ТзОВ «КОНДІ-50» податкової накладної від 16.10.2012 р. № 343.

Позивач вказує ,що отримані від ТзОВ «САНА ПРИМ», ТзОВ «МАШТРЕЙД», ТзОВ «ВАЙЗ ЮНЮН ЛТД», ТзОВ «КОНДІ-50» будівельні матеріали та послуги були використані в його підприємницькій діяльності, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000171 від 10.04.2012 p., довіреністю № 15 від 10.04.2012 p., податковою накладною від 10.04.2012 р. № 18, випискою банку від 10.04.2012 p., видатковою накладною № РН-0000227 від 30.04.2012 p., податковою накладною від 30.04.2012 р. № 79, випискою банку від 31.05.2012 p., видатковою накладною № РН-0000184 від 18.04.2012 p., податковою накладною від 18.04.2012 р. № 38, випискою банку від 04.05.2012 p., видатковою накладною № РН-0000590 від 16.10.2012 p., податковою накладною від 16.10.2012 р. № 41, випискою банку від 19.10.2012 p., видатковою накладною № РН-0000554 від 28.09.2012 p., податковою накладною від 24.09.2012 р. № 51, видатковою накладною № РН-0000555 від 28.09.2012 p., податковою накладною від 24.09.2012 р. № 52, видатковою накладною № РН-0000556 від 28.09.2012 p., податковою накладною від 24.09.2012 р. № 53, випискою банку від 24.09.2012 p., видатковою накладною № РН-0000495 від 06.09.2012 p., податковою накладною від 06.09.2012 р. № 6, випискою банку від 22.10.2012 p., видатковою накладною № РН-0000524 від 24.09.2012 p., податковою накладною від 14.09.2012 р. № 14, випискою банку від 14.09.2012 p., видатковою накладною № РН-0000542 від 28.09.2012 p., податковою накладною від 28.09.2012 р. № 75, випискою банку від 28.09.2013 року видатковою накладною № РН-0000488 від 31.08.2012 p., податковою накладною від 09.08.2012 р. № 4, випискою банку від 09.08.2012 p., видатковою накладною № РН-0000467 від 29.08.2012 р. довіреністю № 166 від 28.08.2012 p., податковою накладною від 27.08.2012 р. № 39, випискою банку від 27.08.2012 p., видатковою накладною № РН-0000463 від 23.08.2012 p., податковою накладною від 23.08.2012 р. № 32, випискою банку від 30.08.2012 р.

ФОП ОСОБА_3 вважає, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку перевезення товарно-матеріальних цінностей автомобільним транспортом, а її відсутність не може свідчити про нереальність (безтоварність) фінансово-господарських операцій між продавцями та постачальниками.

Надаючи правову оцінку вказаним відносинам, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно зрозділом V цього Кодексу.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень видно, що податкові наслідки у виді зменшення бази оподаткування ПДВ на суму понесених витрат по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними лише за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Необхідно також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що зменшує суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету, на суму пред'явленого постачальником податку в ціні поставленого товару (робіт, послуг).

Суд першої інстанції, оцінивши викладені в акті перевірки доводи податкового органу, у контексті перевірки реальності розглядуваних господарських операцій з поставки названими контрагентами товару позивачеві, дійшов вмотивованого висновку про те, що надані позивачем договори, видаткові накладні, податкові накладні та акти прийому-передачі не є достатніми доказами фактичного виконання розглядуваних поставок.

Так, договори поставки та про надання автотранспортних послуг, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не дають змоги ідентифікувати господарські операції та встановити їх пов'язаність з господарською діяльністю позивача.

При цьому, суд обгрунтовано виходив з того, що хоча чинне податкове законодавства не встановлює конкретного переліку документів, складенням яких має оформлюватися господарська операція, втім документування господарської операції має відповідати законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції, договірним умовам та/або звичаєвій практиці.

У розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, визначено, що товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

В силу вимог пунктів 11.1, 11.5 названих Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Таким чином, товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для обліку транспортної роботи та проведення розрахунків за договорами перевезення, надання автотранспортних послуг, при тому, що у пунктах 3.1 договорів поставки зазначено, що поставка здійснюється транспортом постачальника або транспортом покупця на підставі замовлень; такі замовлення під час перевірки не надано; доказів того, що вартість транспортування товару входить до його ціни, позивачем не надано як до суду, так і під час перевірки.

А тому необхідно погодитися з висновками податкової інспекції про те, що за відсутності товарно-транспортних накладних витрати платника за операцією з перевезення вантажу є такими, що не відповідають критерію документальної підтвердженості та не можуть бути враховані при визначенні оподатковуваного доходу.

Відсутність зазначених документів, у сукупності з виявленими ДПІ фактами щодо фіктивної діяльності спірних постачальників, було цілком об'єктивно розцінено судом першої інстанції як доказ безтоварності розглядуваних операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до частини другої статті 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачем повністю доведено правомірність своїх дій та рішення, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 року в адміністративній справі № 813/1242/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Р.Й. Коваль

Судді: Н.М. Судова-Хомюк

В.Я.Макарик

Ухвала в повному обсязі складена 23 лютого 2015 року.