Справа № 815/5029/14
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5029/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Белан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.12.2013 року № та № .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 28.10.2013 року по 15.11.2013 року уповноваженою особою ДПІ у Біляївському районі проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс", код за з питань дотримання вимог податкового законодаства з податку на додану вартість по взаємовідносинам із контрагентами TOB "Ферко", код за та TOB "Вторметекспорт", код за за період з 01.10.2012 року по 31.07.2013 року та податку на прибуток підприємств по взаємовідносинам із вищезазначеними контрагентами за період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт №764/22-37260797 від 22.11.2013 року, згідно висновків якого ТОВ "Бєлтранс" допущено порушення:

- п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого TOB "Бєлтранс" занижено податок на прибуток на загальну суму 426355 грн., у тому числі за: за IV квартал 2012 року в сумі 426 355 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого TOB "Бєлтранс" занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1499745 грн., в т.ч.: за жовтень 2012 року на суму 167762 грн., за листопад 2012 року на суму 122563 грн., за грудень 2012 року на суму 115798 грн., за лютий 2013 року на суму 170660 грн., за березень 2013 року на суму 30825 грн., за квітень 2013 року на суму 218773 грн., за травень 2013 року на суму 168668 грн., за червень 2013 року на суму 246306 грн., за липень 2013 року на суму 258390 грн.

13.12.2013 року на підставі акту перевірки №764/22-37260797 від 22.11.2013 року ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення: № про збільшення грошового зобов'язання ТОВ "Бєлтранс" з податку на додану вартість на загальну суму 2249617,50 грн., із них: за основним платежем - 1499745 грн., штрафними санкціями - 749872,50 грн.; № про збільшення грошового зобов'язання ТОВ "Бєлтранс" з податку на прибуток на суму 639532,50 грн., із них: за основним платежем - 426355 грн., штрафними санкціями - 213177,50 грн. Як зазначив позивач, податковим органом зроблено висновок, що в результаті недотримання вимог ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ст.228 Цивільного кодексу України в частині здійснення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, господарські операції по ланцюгу постачання TOB "Ферко" - TOB "Бєлтранс" на суму ПДВ 1241355 грн. в частині надання послуг з транспортного експедирування, та господарські операції по ланцюгу постачання TOB "Вторметекспорт" - TOB "Бєлтранс" на суму ПДВ 258390 грн. в частині організації послуг із перевезення вантажу - є недійсними. TOB "Бєлтранс" не погоджується з висновками, викладеними в Акті перевірки, оскільки відповідачем не з'ясовано фактичних обставин справи та не зроблено жодного аналізу правочинів з участю TOB "Бєлтранс". Висновки акту перевірки ґрунтуються на встановлених іншими актами перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (№950/22.8-15/31681342 від 13.09.2013 року, №962/22.8-15/31681342 від 16.09.2013 року, №643/22-40/31681342 від 16.08.2013 року) обставинах, а саме: висновках щодо неможливості підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських операцій TOB "Регіональне Агропостачання - Сервіс" з його контрагентами-продавцями за період з 01.03.2012 р. по 31.08.2012р. Службові особи відповідача дійшли висновку про недійсність правочинів між позивачем та контрагентами внаслідок того, що TOB "Ферко" та TOB "Вторметекспорт", на думку відповідача, не могли бути виконавцями послуг із транспортного експедирування для TOB "Бєлтранс", оскільки операції TOB "Ферко" та TOB "Вторметекспорт" не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Тому відповідач вважає, що TOB "Ферко" та TOB "Вторметекспорт" виконували лише функції мінімізатора для несплати податків TOB "Бєлтранс" та переводу його безготівкових коштів у готівку. Позивач вказав, що, виходячи з логіки Акту перевірки, послуги за договорами, перелік яких наведено в Акті перевірки, не виконувались та не надавались ніким, так як відповідач не вбачає, хто саме є реальним виконавцем/замовником. Позивач не згоден з висновками Акту, вважає їх необгрунтованими, а винесені податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню, оскільки при проведенні перевірки TOB "Бєлтранс" надало усі первинні документи, які запитувалися відповідачем, що підтверджують реальність господарських операцій з вказаними контрагентами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з наведених вище підстав. Додатково представник позивача пояснив, що контрагенти TOB "Ферко" та TOB "Вторметекспорт" надавали позивачу експедиторські послуги, забезпечуючи схоронність вантажу на маршруті перевезення, що виключало додаткові витрати позивача на страхування та охорону вантажу. Крім того, навіть за умови укладення договору струхування вантажу не всі випадки нестачі товару є страховими, а звернення до страхової компанії через нестачу кожних 100 літрів олії - додатковий клопіт для підприємства. При цьому, велика плинність кадрів (водіїв) та їх невисока зарплатня не давали б позивачу можливість відшкодування збитків за рахунок водіїв у разі виникнення нестачі товару, і підприємство втрачало б великі кошти. Тому позивач уклав договори надання транспортно-експедиторських послуг з контрагентами, і на підставі цих договорів контрагент (експедитор) отримував у пункті навантаження товару усю транспортну документацію на вантаж, контролював процес навантаження транспортних засобів олією, який в залежності від заводу-постачальника тривав від 3 до 5 годин, а водій у цей час відпочивав перед подорожжю. Також експедитор був присутній на зважуванні продукції, контролював калібрування вагів на підприємстві чи в порту (калібрування має здійснюватися кожні 6 місяців), супроводжував вантаж до пункту призначення, відповідаючи за його схоронність, та контролював розвантаження. Крім того, після розвантаження олії в цистерні залишається фуз - олія гіршої якості, який експедитор опломбовує та зливає у суворо відведених для цього місцях, якщо представник заводу скаже, що фуз необхідно злити та не доставляти його на завод. Таким чином, позивач зазначив, що під час організації транспортного процесу з перевезення олії експедитор виконував дуже важливі функції, які не входили до обов'язків водія. При цьому, водій отримував заробітну плату суто за перевезення вантажу, за кілометраж. Послуги ж експедиторів розраховувалися в залежності від кількості машин на маршруті, відстані перевезення, стану доріг та погодних умов. Викладене, вказував позивач, свідчить про економічну доцільність використання послуг експедиторів та наявність ділової мети в господарських угодах позивача з контрагентами.

Представник відповідача позов не визнав, надав заперечення, згідно яких позовні вимоги вважає безпідставними, податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області від 13.12.2013 року № та № законними, тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2010 року Біляївською районною адміністрацією Одеської області зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" за № 1 001 751.

TOB "Бєлтранс" взято на податковий облік в органах державної податкової служби 14.10.2010 року за №15281, станом на момент перевірки підприємство перебувало на обліку в ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області.

Судом встановлено, що у період з 28.10.2013 року по 15.11.2013 року уповноваженою особою ДПІ у Біляївському районі проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс", код за з питань дотримання вимог податкового законодаства з податку на додану вартість по взаємовідносинам із контрагентами TOB "Ферко", код за та TOB "Вторметекспорт", код за за період з 01.10.2012 року по 31.07.2013 року та податку на прибуток підприємств по взаємовідносинам із вищезазначеними контрагентами за період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт перевірки №764/22-37260797 від 22.11.2013 року (том 1 а.с.15-44).

Згідно вказаного акту №764/22-37260797 від 22.11.2013 року, перевіркою встановлено порушення ТОВ "Бєлтранс":

- п.п.14.1.27. п.14.1 ст.14, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1. ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого TOB "Бєлтранс" занижено податок на прибуток на загальну суму 426 355 грн., у тому числі за: за IV квартал 2012 року в сумі 426 355 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого TOB "Бєлтранс" занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 499 745 грн., у т.ч.: за жовтень 2012 року на суму 167762 грн., за листопад 2012 року на суму 122563 грн., за грудень 2012 року на суму 115798 грн., за лютий 2013 року на суму 170660 грн., за березень 2013 року на суму 30825 грн., за квітень 2013 року на суму 218773 грн., за травень 2013 року на суму 168668 грн., за червень 2013 року на суму 246306 грн., за липень 2013 року на суму 258390 грн.

13.12.2013 року на підставі акту перевірки №764/22-37260797 від 22.11.2013 року ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов'язання ТОВ "Бєлтранс" з податку на додану вартість на загальну суму 2249617,50 грн., із них: за основним платежем - 1499745 грн., штрафними санкціями - 749872,50 грн. (том 1 а.с.58).

Також 13.12.2013 року на підставі акту перевірки №764/22-37260797 від 22.11.2013 року ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання ТОВ "Бєлтранс" з податку на прибуток на суму 639532,50 грн., із них: за основним платежем - 426355 грн., штрафними санкціями - 213177,50 грн. (том 1 а.с.59).

Судом встановлено, що 01.04.2012 року між TOB "Бєлтранс" (Клієнт) та TOB "Ферко" (Експедитор) було укладено договір транспортного експедирування від 01.04.2012 року № 0104/12 (том 1 а.с.204-208).

Судом також встановлено, що 01.07.2013 року між ТОВ "Вторметекспорт" (Виконавець) та TOB "Бєлтранс" (Замовник) укладено Договір про надання послуг № 07У (том 1 а.с.166-167).

В зазначеному вище акті №764/22-37260797 від 22.11.2013 року податковим органом зроблено висновок, що в результаті недотримання вимог ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ст.228 Цивільного кодексу України в частині здійснення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, господарські операції по ланцюгу постачання TOB "Ферко" - TOB "Бєлтранс" на суму ПДВ 1241355 грн. в частині надання послуг з транспортного експедирування, та господарські операції по ланцюгу постачання TOB "Вторметекспорт" - TOB "Бєлтранс" на суму ПДВ 258390 грн. в частині організації послуг із перевезення вантажу - є недійсними.

Такі висновки грунтуються на використаних відповідачем під час перевірки наступних актах ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві (том 1 а.с.96-155):

- від 16.08.13 №643/22-40/31681342 про результати документальної позапланової виїзної перевірки TOB "Ферко" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з TOB "Частерхауз" TOB "Квентін" та подальшої реалізації придбаних у TOB "Честерхауз", TOB "Квентін" товарно-матеріальних цінностей за період березень 2013 року";

- від 13.09.13 №950/22.8-15/31681342 про результати документальної позапланової виїзної перевірки TOB "Ферко" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з TOB "К-В-С" та подальшої реалізації придбаних у TOB "К-В-С" товарно-матеріальних цінностей за період з 01.11.2012 по 31.07.2013; з TOB "ВЕРНОН ШИППІНГ" та подальшої реалізації придбаних у TOB "ВЕРНОН ШИППІНГ" товарно-матеріальних цінностей за період з 01.01.2012 по 31.07.2013р.;

- від 16.09.13 №962/22.8-15/31681342 про результати документальної позапланової виїзної перевірки TOB "Ферко" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Квентін" та подальшої реалізації придбаних у TOB "Квентін" товарно-матеріальних цінностей за період з 01.04.2013 по 30.04.2013.

Відповідач вказує в акті перевірки, що вищевказаними актами встановлено відсутність ознак реальності вчинення господарських операцій між TOB "Ферко" та контрагентами-постачальниками і покупцями за періоди, охоплені перевірками.

З такими доводами відповідача суд не погоджується з наступних підстав.

Згідно акту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 16.08.13 №643/22-40/31681342, перевіркою було охоплено період - березень 2013 року. У цей період, 01.03.2013 року ТОВ «Ферко» уклало три договори купівлі-продажу з ТОВ «Честерхауз», предметом яких є купівля ТОВ «Ферко» продукції маслопереробки (соєва та соняшникова олія, шпроти, макуха та ін.), сільськогосподарської продукції в асортименті, продукції промислового виробництва (запчастини, добриво та інше). Також в згаданому акті зазначено, що 01.03.2013 року між ТОВ «Ферко» та ТОВ «Квентін» укладено шість договорів, з яких: три договори є договорами купівлі-продажу продукції маслопереробки (соєва та соняшникова олія, шпроти, макуха та ін.), сільськогосподарської продукції в асортименті, продукції промислового виробництва (запчастини, добриво та інше); один договір - про надання послуг з адміністрування парку лізингових автомобілів; один агентський договір, за яким ТОВ «Квентін» надає ТОВ «Ферко» допомогу в пошуку продавців зернових культур (кукурудза, рапс, пшениця) на експорт та укладенні договорів транспортно-експедиторського обслуговуваання з врахуванням вказаних зернових культур; і один договір з організації надання транспортних послуг з перевезення вантажу залізничним або автомобільним транспортом. Як вбачається з наведенного в акті переліку податкових накладних, отриманих ТОВ «Ферко» від ТОВ «Честерхауз» та ТОВ «Квентін», у графі «номенклатура» товарів/послуг продавця зазначено - «сільськогосподарська продукція в асортименті» або «сільськогосподарська продукція в асортименті/послуги». Вищевказані договори купівлі-продажу товарів та агентський договір взагалі не пов'язані з предметом договору № 0104/12 від 01.04.2012 року між TOB "Бєлтранс" та TOB "Ферко", і в разі допущення ТОВ «Ферко» порушень податкового законодавства під час укладення та виконання наведених вище договорів, це не свідчить про відсутність ознак реальності вчинення господарських операцій між TOB "Ферко" та позивачем.

На вищезгаданий договір між ТОВ «Ферко» та ТОВ «Квентін» з організації надання транспортних послуг від 01.03.2013 року також міститься посилання в акті ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 16.09.13 №962/22.8-15/31681342, яким охоплено період - квітень 2013 року. Слід зазначити, що такі послуги за договором організації транспортних послуг від 01.03.2013р. надавалися виключно протягом березня-квітня 2013 року, в той час як правовідносини між ТОВ «Ферко» і позивачем виникли 01.04.2012 року, і договір № 0104/12 від 01.04.2012 року між вказаними особами виконувався, в тому числі в період з жовтня 2012 року по лютий 2013 року. Наведене свідчить про те, що безпосереднього зв'язку між послугами, отриманими ТОВ «Ферко» від ТОВ «Квентін» за договором від 01.03.2013 року, та послугами, отриманими позивачем від ТОВ «Ферко» за договором від 01.04.2012 року - не існує. Доказів того, що ТОВ «Ферко» виконувало чи могло виконати свої зобов'язання перед позивачем у березні- квітні 2013 року виключно за рахунок послуг, отриманих від ТОВ «Квентін», відповідач суду не надав.

Крім того, згідно п.2.9 Акту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 16.08.13 №643/22-40/31681342 у ТОВ «Ферко» згідно поданого звіту 1-ДФ за ІV квартал 2012 року працювало 82 особи (том 1 а.с.98), а згідно п.2.6 Акту від 13.09.13 №950/22.8-15/31681342 - ТОВ «Ферко» мало три зареєстровані у встановленому порядку філії (том 1 а.с.122). Вищевказане свідчить про те, що ТОВ «Ферко» мало усі необхідні власні людські ресурси для виконання послуг з експедирування вантажів за замовленням ТОВ «Бєлтранс», без залучення до цього процесу ТОВ «Квентін».

Таким чином, суд вважає, що відсутній ланцюг постачання експедиторських послуг від ТОВ «Квентін» через ТОВ «Ферко» до ТОВ «Бєлтранс».

Щодо взаємовідносин ТОВ «Ферко» з ТОВ «Честерхауз», то як зазначено вище, ТОВ «Честерхауз» послуги ТОВ «Ферко» взагалі не постачав.

Згідно акту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 13.09.13 №950/22.8-15/31681342, за результатами аналізу інтегрованої автоматизованої інформаційної системи ДПС Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Ферко» сформувало податкові зобов'язання за рахунок придбаного товару у ТОВ «К-В-С» (), який був реалізований, зокрема, у листопаді 2012 року ТОВ «Бєлтранс» на загальну суму 913698 грн., у т.ч. ПДВ 152283 грн. Як вже зазначалося вище, предметом договору № 0104/12 від 01.04.2012 року між ТОВ «Ферко» та позивачем є надання послуг з експедирування вантажу, а не придбання позивачем будь-якого товару. Тому причинного зв'язку між придбанням товару ТОВ «Ферко» у ТОВ «К-В-С» та наданням послуг ТОВ «Ферко» позивачу - суд не вбачає.

Крім того, як вже зазначалося вище, іншим актом ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 16.08.13 №643/22-40/31681342 встановлено, що на підприємстві ТОВ «Ферко», згідно поданого звіту 1-ДФ за ІV квартал 2012 року, працювало 82 особи, а це свідчить про те, що ТОВ «Ферко» мало усі необхідні власні ресурси для виконання послуг з експедирування вантажів за замовленням ТОВ «Бєлтранс», без залучення до цього процесу ТОВ «К-В-С».

Таким чином, суд вважає, що відсутній ланцюг постачання експедиторських послуг від ТОВ «К-В-С» через ТОВ «Ферко» до ТОВ «Бєлтранс».

Згідно ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 14.1.36 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконання робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на вищевикладене, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцію є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

01.04.2012 року між TOB "Бєлтранс" (Клієнт) та TOB "Ферко" (Експедитор) було укладено договір транспортного експедирування від 01.04.2012 року № 0104/12 (том 1 а.с.204-208).

Згідно п.1 "Предмет договору", експедитор бере на себе зобов'язання за винагороду і за рахунок Клієнта здійснити транспортне експедирування і перевезення експортного, імпортного та транзитного вантажу автомобільним транспортом на території України, СНД та інших зарубіжних країн, а саме: сухопутне перевезення та пошук перевізника; складання договору перевезення від свого імені; оформлення або отримання необхідних для перевезення документів; виконання навантажувально-розвантажувальних робіт; здійснення перевірки кількості і якості вантажу; забезпечення зберігання вантажу на шляху слідування; забезпечення оплат зі всіма учасниками транспортного процесу, забезпечення відправки та отримання вантажу в пункті призначення; інші послуги по завданню Клієнта.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за вказаним договором TOB "Бєлтранс" подано наступні Акти надання послуг: № 2512 від 08.01.2013 року; №2513 від 14.01.2013 року; №2514 від 21.01.2013 року; №2515 від 31.01.2013 року; № 2743 від 28.02.2013 року; №3185 від 07.03.2013 року; №3186 від 11.03.2013 року; №3187 від 13.03.2013 року; №3188 від 28.03.2013 року; №3471 від 30.04.2013 року; №3803 від 03.06.2013 року; №3804 від 03.06.2013 року; №3805 від 03.06.2013 року; №3806 від 04.06.2013 року; №3807 від 04.06.2013 року; №3808 від 05.06.2013 року; №3809 від 05.06.2013 року; №3810 від 06.06.2013 року; №3811 від 07.06.2013 року; № 3812 від 10.06.2013 року; №3813 від 10.06.2013 року; №3815 від 11.06.2013 року; №3816 від 11.06.2013 року; №3817 від 11.06.2013 року; №3818 від 14.06.2013 року; №3819 від 17.06.2013 року; №3820 від 17.06.2013 року; №3822 від 17.06.2013 року; №3823 від 18.06.2013 року; №3824 від 18.06.2013 року; №3825 від 20.06.2013 року; №3826 від 21.06.2013 року; №3827 від 24.06.2013 року; №3828 від 28.06.2013 року; №1659 від 31.10.2012 року; №1658 від 31.10.2012 року; №2094 від 01.11.2012 року; №2095 від 02.11.2012 року; №2096 від 05.11.2012 року; №2097 від 06.11.2012 року; №2098 від 07.11.2012 року; №2099 від 08.11.2012 року; №2100 від 09.11.2012 року; №2101 від 10.11.2012 року; №2102 від 12.11.2012 року; №2103 від 13.11.2012 року; №2105 від 13.11.2012 року; №2106 від 13.11.2012 року; №2104 від 13.11.2012 року; №2107 від 14.11.2012 року; №2108 від 15.11.2012 року; №2109 від 16.11.2012 року; №2249 від 10.12.2012 року; №2250 від 11.12.2012 року; №2251 від 12.12.2012 року; №2252 від 13.12.2012 року; №2253 від 14.12.2012 року; №2254 від 17.12.2012 року; №2256 від 20.12.2012 року; №2257 від 21.12.2012 року; №2255 від 18.12.2012 року. Згідно вищеперелічених Актів контрагентом - TOB "Ферко" були надані позивачу послуги з організації транспортних перевезень за договором № 0104/12 від 01.04.2012 року (том 1 а.с.209-250, том а.с.1-20).

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту в періоді, що перевірявся, за результатами господарських відносин з платником податків TOB "Ферко", позивачем надано суду копії податкових накладних, виписаних вказаним контрагентом-продавцем, а саме: податкову накладну № 257 від 02.11.2012 року; податкову накладну № 258 від 05.11.2012 року; податкову накладну №259 від 06.11.2012 року; податкову накладну №260 від 07.11.2012 року; податкову накладну №261 від 08.11.2012 року; податкову накладну № 262 від 09.11.2012 року; податкову накладну №263 від 10.11.2012 року; податкову накладну №264 від 12.11.2012 року; податкову накладну №265 від 13.11.2012 року; податкову накладну №266 від 13.11.2012 року; податкову накладну №267 від 13.11.2012 року; податкову накладну №270 від 13.11.2012 року; податкову накладну №268 від 14.11.2012 року, податкову накладну №269 від 15.11.2012 року; податкову накладну №271 від 16.11.2012 року; податкову накладну №273 від 16.11.2012 року; податкову накладну №273 від 16.11.2012 року, податкову накладну №216 від 10.12.2012 року; податкову накладну №217 від 11.12.2012 року, податкову накладну №218 від 12.12.2012 року; податкову накладну №219 від 13.12.2012 року; податкову накладну №220 від 14.12.2012 року; податкову накладну №221 від 17.12.2012 року; податкову накладну №222 від 18.12.2012 року, податкову накладну №223 від 20.12.2012 року, податкову накладну №224 від 21.12.2012 року, податкову накладну №43 від 03.01.2013 року; податкову накладну №44 від 03.01.2013 року; податкову накладну №45 від 10.01.2013 року; податкову накладну № 46 від 11.01.2013 року; податкову накладну №110 від 22.01.2013 року; податкову накладну №260 від 25.02.2013 року; податкову накладну №269 від 08.10.2012 року; податкову накладну №271 від 31.10.2012 року; податкову накладну №288 від 31.10.2012 року; податкову накладну №256 від 01.11.2012 року; податкову накладну №156 від 13.07.2012 року; податкову накладну №232 від 22.08.2012 року; податкову накладну № 251 від 14.09.2012 року; податкову накладну №180 від 30.01.2013 року; податкову накладну №186 від 31.01.2013 року; податкову накладну №261 від 26.02.2013 року; податкову накладну № 262 від 28.02.2013 року; податкову накладну №150 від 07.03.2013 року; податкову накладну №151 від 11.03.2013 року; податкову накладну №152 від 13.03.2013 року; податкову накладну №317 від 28.03.2013 року; податкову накладну №319 від 30.04.2013 року; податкову накладну №75 від 03.06.2013 року; податкову накладну №76 від 06.06.2013 року; податкову накладну №77 від 06.06.2013 року; податкову накладну №97 від 04.06.2013 року; податкову накладну №96 від 04.06.2013 року, податкову накладну №98 від 05.06.2013 року; податкову накладну №99 від 05.06.2013 року; податкову накладну №100 від 06.06.2013 року; податкову накладну №101 від 07.06.2013 року; податкову накладну №104 від 10.06.2013 року; податкову накладну №103 від 10.06.2013 року; податкову накладну №102 від 10.06.2013 року; податкову накладну №107 від 11.06.2013 року; податкову накладну №106 від 11.06.2013 року; податкову накладну №105 від 11.06.2013 року; податкову накладну №108 від 14.06.2013 року; податкову накладну №109 від 17.06.2013 року; податкову накладну №111 від 17.06.2013 року; податкову накладну №110 від 17.06.2013 року; податкову накладну №114 від 18.06.2013 року; податкову накладну №112 від 18.06.2013 року; податкову накладну №115 від 20.06.2013 року; податкову накладну №116 від 21.06.2013 року; податкову накладну №117 від 24.06.2013 року; податкову накладну №118 від 28.06.2013 року (том 2 а.с.21-96).

01.07.2013 року між ТОВ "Вторметекспорт" (Виконавець) та TOB "Бєлтранс" (Замовник) укладено Договір про надання послуг № 07У (том 1 а.с.166-167).

Згідно п.1 "Предмет договору", за цим договором виконавець зобов'язується за плату та за рахунок замовника організувати виконання транспортних послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу залізничним або автомобільним транспортом. Згідно з письмовою заявою Замовника, виконавець може також надавати додаткові послуги: розвантаження вантажу та здавання вантажоодержувачу, перевірка кількості та стану вантажу, зважування вантажів, визначення якості товару, підбір зразків товару, сплата мита, зборів та витрат, покладених на замовника, виконання митних формальностей, одержання інших необхідних документів.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за вказаним договором TOB "Бєлтранс" надано наступні Акти надання послуг: № 1006 від 03.07.2013 року; №1077 від 17.07.2013 року; 1069 від 19.07.2013 року; № 1007 від 24.07.2013 року; № 1008 від 24.07.2013 року; №1009 від 24.07.2013 року; №1071 від 26.07.2013 року; № 1074 від 26.07.2013 року; №1010 від 26.07.2013 року; №1076 від 27.07.2013 року; №1078 від 30.07.2013 року; № 1079 від 30.07.2013 року; №1080 від 31.07.2013 року; №1081 від 31.07.2013 року; №1082 від 31.07.2013 року; №1083 від 31.07.2013 року; №1011 від 31.07.2013 року; №1013 від 31.07.2013 року; №1012 від 31.07.2013 року (том 1 а.с.185-203).

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту в періоді, що перевірявся, за результатами господарських відносин з платником податків ТОВ "Вторметекспорт", позивачем надано суду копії податкових накладних, виписаних вказаним контрагентом, а саме: податкову накладну №313 від 03.07.2013 року; податкову накладну №356 від 17.07.2013 року; податкову накладну №335 від 19.07.2013 року; податкову накладну №316 від 24.07. 2013 року; податкову накладну №314 від 24.07.2013 року; податкову накладну №315 від 24.07.2013 року; податкову накладну №336 від 26.07.2013 року; податкову накладну №337 від 26.07.2013 року; податкову накладну № 338 від 27.07.2013 року; податкову накладну №357 від 30.07.2013 року; податкову накладну №358 від 30.07.2013 року; податкову накладну №359 від 31.07.2013 року; податкову накладну №360 від 31.07. 2013 року; податкову накладну №361 від 31.07.2013 року; податкову накладну №362 від 31.07.2013 року; податкову накладну №319 від 31.07.2013 року (том 1 а.с.168-184).

Крім вищеперелічених первинних документів, позивач надав суду товарно-транспортні накладні, виписані позивачем, по господарським операціям з перевезення вантажу, за якими експедиторські послуги надавалися контрагентами TOB "Ферко" та ТОВ "Вторметекспорт". При цьому, позивач не заперечував, що власне перевезення вантажу здійснювалося орендованим позивачем транспортом та водіями позивача.

За період з 01.10.2012 року по 31.07.2013 року TOB "Бєлтранс" задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 7299678 грн., у тому числі по контрагентам TOB "Ферко" у сумі 1241355 грн., та ТОВ "Вторметекспорт" у сумі 258390 грн., що було встановлено актом перевірки.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках, такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201. 4 ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 2 Перехідних положень Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість -продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 500000 грн. - з 01 квітня 2011 року, понад 100000 грн. - з 01 липня 2011 року, понад 10 тисяч гривень - з 01 січня 2012 року. До платників податку, до яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців 8 і 9 п. 201.10 ст. 201 цього Кодексу.

Таким чином, Податковим кодексом України, передбачені випадки не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку: відсутність податкової накладної, оформлення її з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу, складання податкової накладної особою, яка у встановленому порядку не зареєстрована як платник податку на додану вартість та/або відсутність мети їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у передбачених законом випадках. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість даний Закон не передбачає.

Судом встановлено, що податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит з податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, у сумі 1499745 грн. по господарським операціям з контрагентами TOB "Ферко" та ТОВ "Вторметекспорт", оформлені у встановленому законом порядку з дотриманням вимог ст.201 ПК України, особами, які були зареєстровані платниками податку на додану вартість на момент їх виписки, придбані у контрагентів послуги використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, порушень умов реєстрації податкових накладних продавцями в ЄРПН допущено не було.

Таким чином, передбачених законом підстав для невключення до складу податкового кредиту позивача податку на додану вартість у сумі 1499745 грн. у відповідача не було.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 09.09.2008р. (в ЄДРСР № 2362425), у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумнівів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит, та/або бюджетне відшкодування, достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. При цьому, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу само собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі, достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема, про несплату податків, чи неподання податкової звітності).

З огляду на досліджені судом первинні документи позивача, вчинені ним господарські операції з контрагентами TOB "Ферко" та ТОВ "Вторметекспорт" - не викликають сумнівів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

В Акті перевірки №764/22-37260797 від 22.11.2013 року відповідач зазначає, що TOB "Бєлтранс" фактично фінансово - господарські операції з вищепереліченими контрагентами не здійснювало, а це означає, що правочини укладалися без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, що є ознакою фіктивних правочинів, згідно ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Указана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданного на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов"язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об"єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України, фіктивним правочин може бути визнаний тільки в судовому порядку, однак жодного судового рішення про визнання фіктивними договорів позивача з вищевказаними контрагентами відповідач суду не надав.

Також, не можна вважати правочини позивача з вказаними контрагентами нікчемними.

Частиною 1 статтею 228 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, законодавцем чітко зазначено, що саме є порушенням публічного порядку і відповідно, який правочин може вважатися нікчемним.

Висновками, зазначеними в акті перевірки, не доведено, яким саме чином угоди між позивачем та контрагентами були спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним з боку позивача.

З аналізу письмових доказів вбачається, що в ході перевірки податковим органом не був встановлений умисел позивача на порушення чинного законодавства України чи його обізнаність з наявністю таких намірів у контрагентів.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Проте, в судовому порядку правочини між TOB "Бєлтранс" та контрагентами ТОВ «Ферко» і ТОВ «Вторметекспорт» недійсними не визнавалися, ані як фіктивні правочини (ч.2 ст.234 ЦК України), ані як правочини, що порушують публічний порядок (ч.3 ст.228 ЦК України).

Таким чином, судом не встановлено жодного факту, який би свідчив про те, що зміст правочинів між TOB "Бєлтранс" та вищепереліченими контрагентами не відповідають дійсним намірам сторін і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання договорів.

Наданими позивачем платіжними дорученнями за період з грудня 2012 року по січень 2014 року та довідками ТОВ «Бєлтранс» підтверджується фактична оплата позивачем контрагентам ТОВ «Ферко» і ТОВ «Вторметекспорт» послуг з організації транспортування вантажів (транспортно-експедиторських послуг) у розмірі 7445125 грн. та 2046063 грн., відповідно, а також наявність у позивача заборгованості перед ТОВ «Ферко» у сумі 380975,68 грн. (том 18 а.с.77-109, 133, 134).

Рух активів позивача в процесі здійснення господарської діяльності також підтверджується карками рахунку 631 за період з 01.10.2012р. по 31.01.2015р. по контрагентам ТОВ «Ферко» і ТОВ «Вторметекспорт» (том 18 а.с.110-130).

Наведені документи свідчать про зміни в майновому стані підприємства і, як наслідок, про реальність господарських операцій позивача з контрагентами.

Надані позивачем товарно-транспортні накладні за період, що перевірявся, містять печатки контрагентів позивача на підтвердження участі ТОВ «Ферко» і ТОВ «Вторметекспорт» у процесі експедирування вантажу.

Згідно ст.1 Закону України «Про траснпортно-експедиторську діяльність», транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Тобто, експедитор, згідно визначення ст..1 Закону, може виконувати або організовувати виконання транспортно-експедиторських послуг.

У частині 3 ст.8 Закону наведено перелік послуг, які можуть надаватися експедиторами за дорученням клієнтів. Це, зокрема, забезпечення оптимального транспортного обслуговування, організація перевезення вантажів різними видами транспорту, здійснення роботи, пов'язаної з прийманням, зберіганням, перевезенням вантажів; ведення обліку надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об'єктів; організація охорону вантажів під час їх перевезення, перевалки та зберігання; здійснення оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надання інших допоміжних та супутніх перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

При цьому, суд бере до уваги пояснення представника позивача у судовому засіданні щодо функцій, які виконувалися контрагентами (експедиторами) під час транспортного процесу (контроль навантаження олії, зважування, супроводження та охорона вантажу під час транспортування, контроль розвантаження, злиття фузу), вважає ці пояснення переконливими та такими, що доводять наявність екомомічної доцільності використання позивачем послуг експедиторів та наявність ділової мети у господарських операціях позивача з ТОВ «Ферко» та ТОВ «Вторметекспорт».

Суд не бере до уваги посилання відповідача на ті обставини, що контрагенти не надавали позивачу послуги саме з транспортування вантажу, як то передбачено умовами договорів № 0104/12 від 01.04.2012 року з ТОВ «Ферко» та № 07У від 01.07.2013 року з ТОВ «Вторметекспорт», і перевезення здійснювалися самим позивачем (його водіями та орендованим позивачем транспортом), - оскільки вказані договори містять широкий спектр транспортно-експедиторських послуг, які в межах цих договорів могли надаватися позивачу. І якщо будь-яка з перелічених у договорі послуг фактично не надавалася, то ця послуга відповідно і не оплачувалася позивачем.

Згідно наданих суду довідок ТОВ «Ферко» від 01.01.2014р. № 01/01/14/А та ТОВ «Вторметекспорт» від 01.01.2014р. № 03-01-14 на запит позивача, вартість організації транспортних послуг вираховувалася залежно від маршруту транспортування вантажів та кількості машин на маршруті, погодних умов та стану доріг (том 18 а.с.131, 132).

Таким чином, суд вважає відповідач дійшов неправильного висновку про недійсність правочинів між позивачем та контрагентами TOB "Ферко" та TOB "Вторметекспорт" та про нереальність господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що податковий кредит позивача за результатами господарських операцій, які мали місце між позивачем та контрагентами - TOB "Ферко" та TOB "Вторметекспорт", сформований у повній відповідності з положеннями р.5 Податкового кодексу України, і підстав для невключення до складу податкового кредиту з ПДВ у періоді, що перевірявся, суми 1499745 грн. у відповідача не було.

Згідно п.п.14.1.27. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1. ст.138 Податкового кодексу України, передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1. 138.1. ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п.138.2.ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.138.8. ст.138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З урахуванням вищевикладених осбтавин, суд вважає необгрунтованим висновок відповідача в акті перевірки про завищення витрат операційної діяльності за перевіряємий період на 2030261,68 грн., оскільки такі витрати були фактично понесені позивачем при оплаті послуг, наданих контрагентами - TOB "Ферко" та TOB "Вторметекспорт". Тому ці витрати правомірно віднесені до складу валових витрат позивача, оскільки наданими позивачем первинними документами повністю підтверджується факт надання послуг позивачу зазначеними підприємствами. Отримані від цих контрагентів послуги безпосередньо пов'язані зі здійсненням господарської діяльності TOB "Бєлтранс".

Таким чином, суд вважає, що відповідач безпідставно збільшив грошові зобов'язання TOB "Бєлтранс" з податку на прибуток на 426355 грн. та нарахував та цю суму штраф у розмірі 213177,50 грн.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені судом факти суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 13.12.2013 року № та № , при тому, що позивач довів суду реальність здійснення господарських операцій з контрагентами та відсутність порушень податкового законодавства, зазначених у висновках Акту перевірки від 27.06.2014 року №1553/22-02/37282040.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов TOB "Бєлтранс" підлягає повному задоволенню, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача підлягають скасуванню як протиправні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо, судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому судові витрати, понесені позивачем та підтверджені належними доказами, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області від 13.12.2013 року № та № .

Стягнути судові витрати у сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) із Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" ().

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2015 року.

Суддя: В.В.Андрухів