Справа № 804/18567/14
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 р. cправа № 804/18567/14

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

11 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому (з урахуванням доповнення до позовної заяви від 02.12.2014 р.) просить визнати протиправною бездіяльність начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України, яка виразилась в не розгляді її заяви за вх. № 2442 від 02.10.2014 р. в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», та зобов'язати відповідача розглянути зазначену заяву та видати розпорядження щодо приватизації квартири, яку вона займає на підставі ордеру № 687 від 08.10.1984 р.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначила, що 02.10.2014 року вона звернулась із заявою до начальника КЕВ м. Дніпропетровська, що є уповноваженим органом з приватизації в смт. Черкаське, про передачу їй в приватну власність шляхом проведення приватизації квартири по АДРЕСА_1, в якій вона проживає на підставі ордеру № 687 від 08.10.1984 р., відповідно до вимог ст. ст. 40, 47 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», наказу Міністра оборони України № 1 від 03.01.1993 р., наказу Міністра оборони України № 569 від 15.09.2011 р. «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад». Проте, начальником КЕВ м. Дніпропетровська надано відповідь від 17.10.2014 року за № 3082 про відсутність повноважень у відповідача щодо проведення приватизації зазначеної квартири на підставі, нібито, її знаходження у закритому військовому містечку. Вважає такі дії протиправними, та такими які порушують її право на приватизацію житла (а.с. 3-7, 51-52).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2014 р., після усунення позивачем недоліків позовної заяви, по даній справі відкрито провадження, та призначено її до судового розгляду (а.с.1).

В судове засідання 23.12.2014 р. представник позивача за довіреністю Зєброва В.Л. не з'явилась, надала клопотання про розгляд справи на підставі наданих суду доказів, в порядку письмового провадження.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні 23.12.2014 р. надав суду заперечення на позов, які долучено до матеріалів справи, та клопотання про залучення у якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Генерального штабу Збройних сил України та Міністерства оборони України, яке судом відхилено.

Проти задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження представник відповідача не заперечував, та зазначив про відсутність потреби у виклику свідків чи проведенні судових експертиз, а також про відсутність додаткових доказів, крім тих, що долучені до матеріалів справи, та про відсутність інших обґрунтувань, крім тих, що викладені у письмових запереченнях проти позову. Так, в своїх запереченнях представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 зазначив, що згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири, розташовані на територіях закритих військових поселень. Згідно листа від 11.09.2013 року № 303/4/15/1183 Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України, рішенням начальника Генерального штабу - Головнокомандуючого ЗСУ від 19.08.2013 року до числа закритих військових містечок віднесено також й військове містечко № 3 в смт. Черкаське, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

За викладених обставин, у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно наданих паспортних даних, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 48).

Вселення в квартиру відбулося на підставі ордеру № 687 від 08.10.1984 р., виданого начальником Черкаської КЕЧ.

02.10.2014 року ОСОБА_1 звернулась до начальника КЕВ м. Дніпропетровська (який є правонаступником прав та обов'язків Черкаської КЕЧ) Зубкова Г.С. із заявою, в якій вона просить передати їй у приватну власність вищевказану квартиру шляхом приватизації (а.с.8).

Начальником КЕВ м. Дніпропетровська Зубковим Г.С. на вказану заяву позивача про приватизацію квартири надано відповідь від 17.10.2014 року за вих. № 3082 про відсутність у нього повноважень на передання квартири позивачу у приватну власність (а.с.11).

Зокрема, як слідує з наданої відповідачем відповіді на звернення, позивачу повідомлено про те, що житловий фонд військових містечок селищ Гвардійське та Черкаське не передано у комунальну власність територіальних громад, а тому є військовим майном, яке знаходиться в оперативному управлінні військових частин і КЕВ м. Дніпропетровська, управління таким майном здійснює Міністерство оборони. Також, позивачу роз'яснено, що дане містечко, згідно листа Квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ № 303/22/1/850 від 05.09.2013 р., включено до числа закритих, які не підпадають під приватизацію житлового фонду, а також те, що керівних документів щодо розпорядження зазначеним житловим фондом до КЕВ м. Дніпропетровська не надходило. Як висновок, у відповіді зазначено, що оформити передачу зазначеної квартири в приватну власність начальник КЕВ м. Дніпропетровська Зубков Г.С. повноважень не має.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Правовий режим власності визначається виключно законами (п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду», який прийнято 19.06.1992 р. за №2482-XXII (далі - Закон України № 2482-XXII).

Закон України № 2482-XXII передбачає порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом на законних підставах, з обмеженням на приватизацію, визначеним п. 2 ст. 2 цього Закону.

В абзаці другому преамбули Закону України № 2482-XXII зазначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму (ч. 1 ст. 2 Закону України № 2482-XXII).

Організація проведення приватизації та оформлення права власності закріплені в статті 8 Закону № 2482-XXII, відповідно до якої, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Процедуру вилучення військового майна з оперативного управління військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил, та його безоплатної передачі до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям, які провадять свою діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність регулює Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 1282 від 29.08.2002 р.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку, військове містечко - майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом із житловим фондом, об'єктами соціальної та інженерної інфраструктури, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони.

Відповідно до п. 2-1 Порядку, об'єктами передачі є військові містечка, що вивільняються в процесі реформування Збройних Сил і не плануються до використання за цільовим призначенням, нерухоме майно (будівлі, споруди, об'єкти незавершеного будівництва, приміщення, інше нерухоме майно), інше окреме індивідуально визначене (рухоме) майно та житловий фонд, інші об'єкти соціальної та інженерної інфраструктури, що перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі майнових комплексів.

Повноваження для передачі військового майна передбачені п. 4 Порядку, згідно до якого, передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених у підпунктах 1 і 2 пункту 2-1 цього Порядку та Міноборони - щодо об'єктів, визначених у підпунктах 3 і 4 пункту 2-1 цього Порядку.

Наказом Міністра оборони України «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» № 569 від 15.09.2011 р. зобов'язано Головне КЕУ Збройних сил України організувати безоплатне вилучення з балансу Гвардійської КЕЧ району військового майна та його безоплатну передачу в комунальну власність територіальних громад згідно з Переліком військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади селища Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області (додаток 1 до наказу), Переліком військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади селища Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області (додаток 2 до наказу), Переліком військового майна, що безоплатно передається в спільну власність Новомосковської районної ради Дніпропетровської області (додаток 3 до наказу).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, а тому житловий фонд у військовому містечку № 3 (зокрема, і квартира, в якій проживає гр. ОСОБА_1) підпадають під дію Закону України № 2482-XXII.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності встановлені статтею 8 цього Закону.

Отже, як вбачається з вищевказаних нормативно-правових актів, повноваження щодо вирішення питання про наявність або відсутність у позивача підстав для приватизації державного житлового фонду, що входить до складу нерухомого військового майна, має вирішуватися начальником КЕВ м. Дніпропетровська в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», з прийняттям відповідних рішень з огляду на вимоги діючого законодавства.

Таким чином, надаючи відповідь про те, що оформити передачу вищевказаної квартири в приватну власність начальник КЕВ м. Дніпропетровська Зубков Г.С. повноважень не має, відповідач порушив законні права та інтереси позивача на об'єктивний розгляд уповноваженим на це органом державної влади чи місцевого самоврядування по суті його звернення з прийняттям обґрунтованого рішення про наявність або відсутність підстав для проведення приватизації в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Без прийняття такого рішення Квартирно-експлуатаційного відділом м. Дніпропетровська Міністерства оборони України, позивач фактично позбавлений можливості оскаржити його в порядку цивільного судочинства у відповідності до ст. 15 ЦПК України, якою передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У зв'язку з наведеним, суд погоджується з доводами позивача про підтвердження факту бездіяльності начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України, яка виразилася у не розгляді заяви ОСОБА_1 за вх. № 2442 від 02.10.2014 р. в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому позовні вимоги про визнання такої бездіяльності протиправною, та про зобов'язання відповідача належним чином розглянути заяву позивача від 02.10.2014 р. в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Водночас, адміністративний суд не наділений повноваженнями приймати рішення, які належать виключно до дискреційних повноважень відповідача, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача видати розпорядження щодо приватизації квартири, яку займає позивач на підставі ордеру № 687 від 08.10.1984 р., задоволенню не підлягають. При цьому, суд враховує, що для прийняття рішення про приватизацію житла існує передбачена законом процедура, яка поряд з іншим, передбачає визначення площі житла, що підлягає приватизації, його вартості, встановлення наявності або відсутності обмежень та інших даних, для перевірки яких потрібна інформація, що не була предметом судового розгляду по даній справі, та не досліджувалася відповідачем під час розгляду звернення позивача.

З огляду на сукупність встановлених обставин справи, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України, яка виразилась в не розгляді заяви ОСОБА_1 за вх. № 2442 від 02.10.2014 р. в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Зобов'язати начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 за вх. № 2442 від 02.10.2014 р. в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна