Справа № 2а-5814/12/1370
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/59466/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області правонаступника Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, як фізичної особи-підприємця, до ДПІ,

про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень ДПІ № 2161700/4451/НОМЕР_1 та № 2171700/4451/НОМЕР_1 від 21.06.2012 року.

Зазначив, що податкові повідомлення-рішення ДПІ прийняті у порушення вимог чинного законодавства України, оскільки факт здійснення господарських операцій підтверджується матеріалами адміністративної справи.

12 жовтня 2012 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2013 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № 2161700/4451/НОМЕР_1 та № 2171700/4451/НОМЕР_1 від 21.06.2012 року визнано протиправними.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, з 25.05.2012 року до 8.06.2012 року ДПІ була здійснена документальна планова виїзна перевірка ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за взаємовідносинами з ПП «Поляріс Лайт» та ТзОВ «Металбуд Центр» за період з 1.01.2009 року до 31.12.2011 року, за наслідками якої 15.06.2012 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що у порушення вимог п.,п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177, п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України № 2756-VІ від 2.12.2010 року в частині заниження оподатковуваного (чистого) доходу ОСОБА_2 донараховано 197 731,60 грн. податку з доходу фізичних осіб за 2011 рік., п. 198.1 ст. 198, п. 185.1 ст. 185 та п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України - 210 935 грн. податку на додану вартість.

ОСОБА_2 не була підтверджена дійсність взаємовідносин з контрагентами ПП «Поляріс Лайт» та ТзОВ «Металбуд Центр», оскільки відповідно до актів перевірки ДПІ від 29.11.2011 року, 10.02.2012 року зазначені підприємства не знаходяться за юридичними адресами, не мають відповідної техніки та інших засобів для провадження господарської діяльності. Контрагентом не виконувалися свої податкові зобов'язання при здійсненні операцій через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту.

21 червня 2012 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення № 2161700/4451/НОМЕР_1 щодо збільшення ОСОБА_2 податку з доходів фізичних осіб, у розмірі 247 164,50 грн., у тому числі 197 731,60 грн. - основного платежу, 49 432,90 грн. - штрафних (фінансових) санкцій, та № 2171700/4451/НОМЕР_1 про збільшення податку на додану вартість, у розмірі 263 668,75 грн., у тому числі 210 935,00 грн. - основного платежу, 52 733,75 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Податковий кредит у відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що реальність, товарність господарських операцій між ОСОБА_2 та його контрагентами підтверджена видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними. Отримані від контрагентів товарно-матеріальні цінності були оприбутковані на його складі та в подальшому реалізовані третім особам.

ПП «Поляріс Лайт» та ТзОВ «Металбуд Центр» на час здійснення господарських операцій з ОСОБА_2 були належним чином зареєстровані, як юридичні особи та платники податку на додану вартість, мали право на випуск податкових накладних.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.