Справа № 809/469/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2015 р. № 809/469/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гундяка В.Д., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 04.02.2015 року відкрито провадження у справі за позовом Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - позивач, Долинська об'єднана державна податкова інспекція) до ОСОБА_1 (надалі по тексту також - відповідач) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, статті 36, пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України не погашено в повному обсязі нараховані податкові зобов'язання по єдиному податку за спрощеною системою оподаткування за листопад-грудень 2014 і за січень 2015 року в загальній сумі 730,46 гривень. Крім того, у відповідача згідно даних облікової картки платника податків за несвоєчасну сплату узгоджених зобов'язань числиться заборгованість по несплаченій пені по єдиному податку в сумі 16,69 гривень. Загальна сума грошових зобов'язань є податковим боргом відповідача, який станом на день звернення до адміністративного суду в загальному становить 747,15 гривень, та несплачений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до бюджету

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Поштове повідомлення-виклик 13.02.2015 року відділенням поштового зв'язку повернуто на адресу суду із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

За змістом частини 11 статті 35 коментованого Кодексу, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яке не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи.

За таких обставин суд вважає, що, із врахуванням положень частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи можливий за відсутності позивача і відповідача в порядку письмового провадження на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Встановлено, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, на підтвердження чого в матеріалах міститься Витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 13.01.2015 року (а.с. 5), та взятий на облік Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією як платник податків і зборів.

Конституційний обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом визначений частиною 1 статті 67 Конституції України.

Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Податковий кодекс України з 01.01.2011 року регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Єдиний податок, який є предметом стягнення за даним адміністративним позовом, відповідно до підпункту 10.1.2. пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України належить до місцевих податків і зборів (обов'язкові платежі).

Досліджуючи обставини про наявність податкового зобов'язання з єдиного податку, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються Главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Згідно пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статті 291, підпунктом 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 вказаного Кодексу встановлено, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Приписами підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, встановлено, що до суб'єктів господарювання другої групи, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відносяться, зокрема, фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв - не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб, обсяг доходу не перевищує 1 000 000,00 гривень.

За змістом пунктів 293.1, 293.2 статті 293 згаданого Кодексу ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із поданою 27.01.2014 року відповідачем заявою про застосування спрощеної системи оподаткування останнього переведено на спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку - 2-га група (а.с. 8-9).

Для другої групи платників єдиного податку за видом господарської діяльності, який обрав відповідач, (49.32 надання послуг таксі) встановлено фіксовану ставку в розмірі 20% розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 27.01.2014 для фізичних осіб-підприємців платників єдиного податку встановлено ставку єдиного податку в сумі 243,60 гривень (як 20% до розміру мінімальної заробітної плати) за спірний період 2014 і 2015 років.

Згідно пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

У спірний період нарахування єдиного податку, розмір мінімальної заробітної плати визначено в сумі 1 218,00 гривень.

Таким чином, оскільки відповідачу встановлено ставку єдиного податку у розмірі 20% розміру мінімальної заробітної плати, розмір єдиного податку з листопада по грудень 2014 року і січень 2015 року становив 243,60 гривень на місяць (20% від 1 218,00 гривень).

Відповідно до пункту 295.2 статті 295 Податкового кодексу України, нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється органами державної податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач свої податкові зобов'язання належним чином не виконував та не сплачував в повному обсязі до бюджету встановлену ставку єдиного податку, що призвело до виникнення заборгованості в загальному розмірі 730,46 гривень, а саме за листопад 2014 року в сумі 243,26 гривень, грудень 2012 року в сумі 243,60 гривень і січень 2015 року в сумі 243,60 гривень.

Відповідно до підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пунктом 129.4 статі 129 вказаного Кодексу передбачено, що пеня, визначена підпунктом 129.1.1. пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Із облікової картки платника податків відповідача за період з 31.12.2014 року по 31.01.2015 року судом встановлено, що за останнім рахується пеня за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань по єдиному податку в загальній сумі 16,69 гривень (а.с. 10).

Згідно вимог підпункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як слідує з матеріалів справи 04.11.2014 року відповідач отримав податкову вимогу форми "Ф" за №1495-25 від 23.10.2014 року, про що свідчить відповідний запис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, копія якого містяться в матеріалах справи (а.с. 7). Відповідач податкову вимоги не оскаржував у строк передбачений законом.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання;

Податковий борг відповідача підтверджується витягом із облікової картки платника єдиного податку з фізичних осіб за період з 31.12.2014 року по 31.01.2015 року, податковою вимогою форми "Ф" за №1495-25 від 23.10.2014 року та довідкою про суми податкового боргу від 23.01.2015 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 10, 7, 6).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача, яка виникла в результаті несплати ним податкового зобов'язання по єдиному податку за листопад-грудень 2014 року і січень 2015 року та пеня в загальному розмірі 747,15 гривень, являються податковим боргом відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.

Пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

За таких обставин суд дійшов переконання, що відповідач зобов'язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов'язку у відповідача є визначальною для вирішення такого спору, крім того, даний обов'язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Положеннями підпункту 10.1.2. пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України визначено, що єдиний податок відноситься до місцевих податків і зборів.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 71 Бюджетного кодексу України надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають єдиний податок, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

Отже, стягнення заборгованості по сплаті єдиного податку слід здійснювати в користь місцевого бюджету.

З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу в загальній сумі 747,15 гривень є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 77500) в дохід місцевого бюджету податковий борг зі сплати єдиного податку в загальній сумі 747 (сімсот сорок сім) гривень 15 (п'ятнадцять) копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Гундяк В.Д.