Справа № 802/3642/14-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3642/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

18 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Швець А.І.,

представника відповідача - Заводнюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ" до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області,третя особа - ТОВ "Медхауз-Україна" про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

13.10.2014 року позивач - ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області,третя особа - ТОВ "Медхауз-Україна" про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

17.02.2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшла заява із запереченнями на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, решта сторін в судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 травня 2012 року від імені ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ" на ім'я ТОВ "Медхауз-Україна" видано простий вексель серії АА № 2145451 номінальною вартістю 3 001 530 (три мільйони одна тисяча п'ятсот тридцять) гривень 00 коп. із строком погашення за пред'явленням.

28 травня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено протест у неплатежі за вказаним вище векселем (запис у реєстрі №579), а 07 червня 2012 року вчинено виконавчий напис за реєстровим № 627 про стягнення з позивача на користь ТОВ "Медхауз-Україна" суми платежу за векселем.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Вінницькій області від 27 липня 2012 року відкрито виконавче провадження №33626211 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 07 червня 2012 року №627.

27 липня 2012 року до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Вінницькій області надійшла заява представника ТОВ "Медхауз-Україна" ОСОБА_4 про накладення арешту на рахунок боржника ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ", а саме: п/р 4428 в АТ "ОТП Банк", м. Вінниця, код ЗКПО 37357566, МФО 300528. Постановою від 31 липня 2012 року за наслідком розгляду вищезазначеної заяви, відповідачем накладено арешт на кошти, що містяться на відповідному рахунку.

Проте, 07 серпня 2012 року зазначена постанова повернута ПАТ "ОТП Банк" відповідачу без виконання, оскільки остання оформлена з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме не відповідає п. 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5.

17 вересня 2012 року представник ТОВ "Медхауз-Україна" ОСОБА_4 повторно звернувся до відповідача із заявою про накладення арешту на рахунок боржника ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ", а саме: п/р 4428 в АТ "ОТП Банк", м. Вінниця, код ЗКПО 37357566, МФО 300528, за наслідками розгляду якої відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Вінницькій області прийнято постанову, якою накладено арешт на вищезазначений рахунок позивача.

Крім того, виконавчою службою на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 № 627 від 07 червня 2012 року та керуючись ст. 5, 11 Закону України "Про виконавче провадження" вчинялися дії щодо виявлення у боржника - ТОВ "Медхауз-Україна" рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Згідно відповіді Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах №405610 від 22 жовтня 2012 року, встановлено, що у ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ" наявні відкриті рахунки в банківських установах, а саме :

4428 в ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528;

4428 в ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528.

31 жовтня 2012 року постановою відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Вінницькій області накладено арешт на кошти, що містяться на зазначених рахунках ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ", відкритих в банківських установах.

30 листопада 2012 року постановою відповідача виконавчий напис приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 № 627 від 07 червня 2012 року повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю майна, на яке можна звернути стягнення, на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте, на думку позивача, при поверненні виконавчого документа стягувачу відповідачем не застосовано наслідки, передбачені нормою ч.1 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження", та не знято арешт, накладений на кошти, які містяться на рахунках позивача, відкритих в ПАТ "ОТП Банк", що порушує його права та інтереси, що стало причиною звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про виконавче провадження", прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Частина 1 статті 8 Закону передбачає, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом, що встановлено ч.2 даної норми Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до статті 32 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Зі змісту статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема, у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Перелік підстав, за наявності яких виконавче провадження підлягає закінченню, визначено частиною 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 50 вказаного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 33626211, відповідачем вчинялися дії щодо виявлення у боржника - ТОВ "Медхауз-Україна" рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, зокрема були надіслані запити до Інспекції державного технічного нагляду "Держтехнагляд", КП "ВМБТІ", Головного управління Держкомзему у Вінницькій області, Вінницького ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області, Управління Держкомзему у м.Вінниці та встановлено, що у відповідача відсутнє зареєстроване рухоме та нерухоме майно.

Разом з тим, згідно відповіді ДПС України №309810 від 23 жовтня 2012 року за боржником рахуються відкриті рахунки в банківських установах. Наклавши арешт на рахунки боржника відповідачем встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні. Згідно акту державного виконавця від 30 листопада 2012 року встановлено, що ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ" за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова 131-А не знаходиться, майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено.

Постановою державного виконавця від 30 листопада 2012 ВП№33626211 виконавчий напис № 627, виданий 07 червня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, повернуто стягувачу - ТОВ "Медхауз-Україна у зв'язку з відсутністю у боржника ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ" майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Разом з тим, в постанові зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред"явлений до виконання в строк до 30.11.2013 року.

Оскільки виконавче провадження №33626211, в рамках якого накладено арешт на кошти ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ", не було закінчено, а виконавчий напис № 627, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 07 червня 2012 року, повернуто стягувачу в зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, а не нотаріусу, який видав виконавчий документ, у державного виконавця, з огляду на вимоги статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", не було правових підстав для зняття накладеного арешту.

Крім того, на момент винесення державним виконавцем постанови від 30 листопада 2012 року №33626211 про повернення виконавчого документа стягувачу, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання не сплив.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Вінницькій області зняти арешт з коштів, що містяться на рахунках ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ", а саме: 4428 в ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528; 4428 в ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528, який був накладений постановою про арешт коштів боржника від 31 листопада 2012 року у виконавчому провадженні №33626211, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок зняття арешту з майна передбачено статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, частиною третьою зазначеної статті визначено, що арешт з майна боржника може бути знято за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Аналогічні положення щодо звільнення майна з-під арешту визначені також і пунктом 5.15 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Так, зокрема пунктом 5.15.3. Інструкції про проведення виконавчих дій передбачено, що майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обов'язковою передумовою звільнення з-під арешту майна (коштів) боржника за постановою начальника відповідного органу державної виконавчої служби є подання таким боржником до виконавчої служби відповідної заяви (скарги).

Як встановлено судом з наданих до суду матеріалів та пояснень представників сторін, станом на день розгляду справи в суді, позивач (боржник) не звертався до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Вінницькій області з заявою про зняття арешту, що накладений на кошти, які містяться на рахунках ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ", відкритих в ПАТ "ОТП Банк". Отже, відповідач не мав правових підстав для зняття накладеного арешту.

Таким чином, передчасним є звернення позивача за захистом своїх прав та інтересів до суду, оскільки вищенаведеними нормами чинного законодавства передбачений інший (досудовий) порядок вирішення даного спору.

Крім того, відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушенні права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Оскільки судом не встановлено порушень з боку відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Вінницькій області, а, як передбачено з ч. 3 ст. 60 Закону, арешт з майна боржника може бути знято за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, на підставі заяви ( скарги ) боржника, то суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача зняти арешт з коштів, що містяться на рахунках ТОВ "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ", в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач діяв на підставі та в межах закону.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, які обгрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ ПОДІЛЛЯ" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року - без змін.

ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.