Справа № 804/8008/14
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2015 рокусправа № 804/8008/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року у адміністративній справі

за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Міського комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2014 року позивач Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту - Фонд) звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Міського комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» (далі по тексту - МКВП «Дніпроводоканал»), в якому просив суд стягнути з відповідача МКВП «Дніпроводоканал» на користь Фонду адміністративно-господарські санкції в сумі 310858 грн. 90 коп. та пеню у сумі 93 грн. 26 коп.

Відповідач МКВП «Дніпроводоканал» заперечував проти адміністративного позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивачем Фондом подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно ст.41 КАС України, не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що МКВП «Дніпроводоканал» до Фонду поданий Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу дорівнює 3 110 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлені інвалідність - 116 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України», дорівнює 124 одиниці.

У зв'язку із наявністю в 2013 року у позивача незайнятих робочих місць для працевлаштування інвалідів, враховуючи положення Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та розмір середньорічної заробітної плати штатного працівника, відповідачу, на думку позивача, необхідно перерахувати адміністративно-господарські санкції до Держбюджету України в розмірі 310 858,88 грн., а також пеню - 93,26грн.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» №875 (далі - Закон №875), підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч.1 ст.20 Закону №875 передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Наведені положення дають підстави для висновку, що невиконання особою - роботодавцем встановлених ч.3 ст.18 Закону №875 обов'язків, є правопорушенням, за яке законодавством визначена відповідальність у вигляді накладення штрафів.

З огляду на характер спірних правовідносин, суд вважає, що при вирішенні справи слід застосувати приписи ст.218 Господарського кодексу України, згідно з ч.1 якої підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. За правилом ч.2 ст.218 цього кодексу учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналізуючи норми права, які врегульовують спірні правовідносини, суд доходить до висновку, що проголошене ч.1 ст.17 Закону №875 забезпечення права інвалідів працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом, реалізовано законодавцем у спосіб покладення обов'язків з працевлаштування інвалідів як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

При цьому, до обов'язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування інвалідів ч.3 ст.17, ч.1 ст.18, ч.ч.2, 3, 5 ст.19 Закону №875 фактично віднесено укладання трудового договору з інвалідом, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості, а ч.3 ст.18 названого закону - виділення та створення робочих місць, надання державній службі зайнятості відповідної інформації, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Як випливає з приписів ч.3 ст.18 Закону №875 до обов'язків державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування інвалідів, бо саме з цією метою роботодавці зобов'язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.

Передбачена ч.1 ст.20 Закону №875 відповідальність має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст.18 означеного закону, а саме: невиділення та нестворення робочих місць, ненадання державній службі зайнятості інформації, незвітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) в разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст.17, ч.1 ст.18, ч.ч.2, 3, 5 ст.19, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, відповідно до копії звітів про наявність вакансій за 2013 року за формою №3-ПН та листа Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 21.05.14 року № 640, МКВП «Дніпроводоканал» протягом 2013 року кожного місяця подавав до органу державної служби зайнятості населення відповідні звіти про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів. За змістом листа Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська 1 особа отримала направлення на працевлаштування; при співбесіді було з'ясовано, що особа не відповідає вимогам у зв'язку зі станом здоров'я, а також мала недостатній досвід роботи за відповідним напрямком.

В силу викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що МКВП «Дніпроводоканал» належним чином виконував покладений на нього обов'язок щодо надання відповідним державним органам необхідної для працевлаштування інвалідів інформації, систематично повідомляв районний центр зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів, виділивши та створивши відповідні робочі місця, тим самим забезпечивши можливість працевлаштування інвалідів, звітував перед позивачем про зайнятість та працевлаштування інвалідів, факти безпідставної відмови у працевлаштуванні інваліда з його боку відсутні.

Доводами апеляційної скарги вказані обставини не спростовуються.

Оскільки судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини адміністративної справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова