Справа № 758/174/15-а
Суддя: Декаленко В. С.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/174/15-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києві про визнання дій незаконними та про зобов'язання вчинити дії, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дій незаконними та про зобов'язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05.05.2011 року їй призначено пенсію державного службовця на підставі ЗУ «Про державну службу».

Зазначає, що нею для призначення пенсії було надано всі необхідні на її думку документи та довідки і вона була переконана в тому, що при складанні розрахунку пенсії відповідачем враховано всі складові її заробітної плати. Однак в листопаді 2014 року вона отримала інформацію про те що матеріальна допомога не включається до пенсій державних службовців органами пенсійного фонду і може бути включена лише за рішенням суду,

Посилається на те, що 04.12.2014 року вона звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та надала оригінал довідки № 947 від 03.12.2014 року, на яку 16.12.2014 року отримала відповідь про неможливість перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що матеріальна допомога не є складовою заробітної плати.

Вважає такі дії відповідача неправомірними та такими, що грубо порушують її права у зв'язку з чим посилаючись на ст. 33 ЗУ «Про державну службу», ст. 66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 41, 105 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» звертається з даним позовом до суду та просить суд визнати неправомірними дії УПФУ в Подільському районі м. Києва щодо не включення до розрахунку її пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань і зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії, відповідно до чинного законодавства з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань з 16.12.2014 року та здійснити пенсійні виплати згідно проведеного перерахунку.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника надано заяву згідно якої остання просить суд розглянути справу без її участі та участі позивачки, вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи без їхньої участі та заперечення проти позову, відповідно до яких вказують на те, що допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення не є складовою заробітної плати державного службовця, а тому не враховується при здійсненні перерахунку пенсії у зв'язку з чим просять суд відмовити позивачці в задоволенні її позову.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 122, 128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 працювала в Державній податковій адміністрації України на посаді головного спеціаліста. З 05.05.2011 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києві, отримує пенсію, згідно ЗУ «Про державну службу» та є Ветераном праці (а.с. 5, 9).

З наданих позивачкою доказів вбачається, що для призначення пенсії нею було надано відповідачу Довідку про складові заробітної плати (за останні 24 календарних місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу» та Довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавки за ранг або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу» згідно яких ОСОБА_1 працювала в Державній податковій адміністрації України на посаді головного спеціаліста, заробітна плата за станом на 04.05.2011 року становить: посадовий оклад - 1 707, 00 грн.; надбавка за ранг (державний службовець 9 рангу) - 90, 00 грн.; надбавка за вислугу років (20 %) (за стаж державної служби 14 років) - 359, 40 грн.; усього - 2 156, 40 грн. Крім того останньою було отримано матеріальну допомогу для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань - 8 071, 16 грн. у грудні 2009 року; 4266, 07 грн. у червні 2010 року; 4451, 00 грн. у листопаді 2010 року; 4 974, 98 грн. у січні 2011 року. Також із зазначених Довідок вбачається, що на всі виплати, включені в них, було нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 8, 9).

Судом встановлено та не заперечується відповідачем в своїх запереченнях, що останніми при призначенні та нарахуванні пенсії позивачки, не було враховано отриману нею матеріальну допомогу на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2014 року ОСОБА_1 на адресу УПФУ в Подільському районі м. Києва було подано заяву з проханням здійснити перерахунок її пенсії на підставі довідки № 947 від 03.12.2014 року про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи, або за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням суми виплаченої їй матеріальної допомоги, яка виплачувалася відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» та на яку було нараховано та сплачено страхові внески (а.с. 6).

16.12.2014 року УПФУ в Подільському районі м. Києва своїм Листом № 14868/06 повідомило позивачку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань не є складовою заробітної плати державного службовця та не є надбавкою до заробітної плати, тому не можуть бути враховані для розрахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Однак суд не може погодитись із законністю таких дій УПФУ в Подільському районі м. Києва, виходячи з наступного.

Так стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що позивачка з 05.05.2011 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Подільському районі м. Києві і отримує пенсію згідно ЗУ «Про державну службу».

Як вбачається зі змісту статті 37 Закону України «Про державну службу», пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)).

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; 2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства вбачається, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення, включаються до складу заробітної плати державного службовця та повинні враховуватись при обчисленні розміру його (державного службовця) пенсії.

Крім того, аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в своїй постанові від 20.02.2012 року по справі № 21-430а11.

Судом же встановлено, що УПФУ в Подільському районі м. Києва при обчисленні пенсії позивачки, не було враховано матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, які були отримані останньою в 2009-2011 роках, у зв'язку з чим суд вважає доведеною ту обставину, що такі його дії носять протиправний характер та порушують право позивачки, закріплене ст. 46 Конституції України на належний соціальний захист.

Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, 22 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Незважаючи на вимогу вищезазначеної норми Закону, відповідачем не надано жодного належного доказу в спростування вимог позивачки, а ті обставини на які вони посилаються об'єктивно спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами, наданими суду позивачкою доказами та суперечать Конституції України.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах Конституції України та чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, в силу статті 94 КАС України з Державного бюджету України на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 73, 08 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 158-163, 186 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва щодо не включення до розрахунку пенсії ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, яка була отримана нею за період 2009-2011 років.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва провести з 16.12.2014 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, яка була отримана нею за період 2009-2011 років, та здійснити відповідні пенсійні виплати згідно зазначеного перерахунку починаючи з 16.12.2014 року з врахуванням проведених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 73, 08 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В. С. Декаленко