Справа № 820/14332/14
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. Справа № 820/14332/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2014р. по справі № 820/14332/14

за позовом ОСОБА_1

до Управління Служби безпеки України в Харківській області

про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача в частині невиплати на користь позивача грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 27.02.2014 року включно та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки; стягнути з відповідача на користь позивача суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 27.02.2014 року включно у розмірі 6037,84 грн. та суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 864,56 грн.; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 2, ідентифікаційний код 20001711) в частині невиплати на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 27.02.2014 року включно та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 2, ідентифікаційний код 20001711) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 27.02.2014 року включно у розмірі 6037 (шість тисяч тридцять сім) грн. 84 коп. та суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 864 (вісімсот шістдесят чотири) грн. 56 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення з урахуванням положень статті 203 КАС України.

Представники сторін в судове засідання не прибули, повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Згідно зі статтею 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 05 квітня 2012 року між Службою безпеки України в особі Першого заступника голови Служби безпеки України генерал-полковника Шатковського Петра Миколайовича та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, укладено контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України строком на п'ять років.

11 жовтня 2013 року Управлінням Служби безпеки України в Харківській області, у зв'язку з організаційно-штатними змінами, видано наказ № 191-ос, відповідно до якого старшого лейтенанта ОСОБА_1 по посаді оперуповноваженого зараховано у розпорядження начальника Управління за підпунктом "б" пункту 48 з 30 вересня по 30 грудня 2013 року зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплат та преміювання.

19 грудня 2013 року позивачем подано рапорт начальнику УСБУ в Харківській області, в якому він просив розглянути питання про його звільнення з військової служби в СБУ у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області № 37-ос від 27.02.2014 року виключено зі списків особового складу старшого лейтенанта ОСОБА_1, звільненого з військової служби наказом Першого заступника Голови СБ України від 14.02.2014 року № 129-ос за підпунктом "б" пункту 61 та підпунктом "и" пункту 62 у запас Збройних сил України, з урахуванням часу на здавання посади з 28.02.2014 року.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з неправомірності дій відповідача щодо невиплати позивачу належного йому грошового забезпечення, а також компенсації за невикористану відпустку, чим порушив його права.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

Приписами статті 30 Закону України "Про службу безпеки України" встановлено, що форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 37 "Про грошове забезпечення військовослужбовців та умови оплати праці працівників Служби безпеки України" встановлено виплачувати військовослужбовцям посадові оклади, крім затверджених цією постановою, оклади за військовими званнями, надбавку за вислугу років, грошову винагороду та матеріальну допомогу, грошову компенсацію замість продовольчого пайка, речового забезпечення та здійснювати інші виплати на умовах і в розмірах, установлених для військовослужбовців Збройних Сил України.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1.1 Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 23.01.2008 року №35/ДСК (далі - Інструкція), інструкція про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України.

Відповідно до п.п. а, г п.1.4 Інструкції грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується військовослужбовцям СБ України, які займають посади військовослужбовців в органах, підрозділах, закладах та установах СБ України; перебувають у розпорядженні відповідних начальників органів, підрозділів, закладів та установ СБ України.

Пунктом 3.2.1 Інструкції встановлено, що за військовослужбовцями, що звільнені з посад, які вони займали, і зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників, зберігається виплата грошового забезпечення на весь період перебування у розпорядженні. Строки перебування в розпорядженні відповідних начальників або керівників залежно від підстав такого зарахування визначаються відповідно до законодавства України.

Згідно з пунктом 3.2.2 Інструкції виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, зазначеним у пункті 3.2.1 цієї Інструкції, здійснюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, що були встановлені таким військовослужбовцям на момент зарахування їх у розпорядження.

Пунктом 3.2.6 Інструкції встановлено, що днем зарахування військовослужбовця у розпорядження відповідних начальників або керівників є день підписання наказу по особовому складу про таке зарахування, або день, вказаний у наказі. При цьому в наказі по особовому складу про зарахування у розпорядження також зазначається і дата закінчення строку перебування у розпорядженні.

Відповідно до п.1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі - Положення), це Положення визначає порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, рядового, сержантського і старшинського складу Служби безпеки України (далі - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов'язку в запасі та особливості проходження військової служби у воєнний час.

Згідно з ч.2 п.48 Положення після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні прямого начальника (командира), а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування в розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки строк перебування позивача у розпорядженні начальника закінчився 30.12.2013 року, то відповідач мав продовжити строк перебування ОСОБА_1 у розпорядженні начальника, або призначити його на посаду, або звільнити його в установленому порядку з військової служби.

Натомість, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби наказом від 14.02.2014 року №129-ос та виключено із списків особового складу з урахуванням часу на здавання посади з 28.02.2014 року відповідно до наказу від 27.02.2014 року №37-ос.

Відповідно до ч.8 ст.19 Закону України "Про Службу безпеки України" на співробітників Служби безпеки України поширюються інші вимоги та обмеження, встановлені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Так, відповідно до п.п.е п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення є посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, дипломатичної служби, доходів і зборів.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

З наведеного вбачається, що позивач у період з 31.12.2013 року по 27.02.2014 року не мав права займатися іншою оплачуваною діяльністю, оскільки рахувався у списках особового складу відповідача.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки в період з 31.12.2013 року по 27.02.2014 року позивач рахувався у списках особового складу Управління Служби безпеки України в Харківській області, то мав право на грошове забезпечення у розмірі, встановленому законодавством.

Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції приймав рішення на підставі доказів, які було йому надано сторонами, а відповідно до виписки з особової справи ОСОБА_1, наданої відповідачем (а.с.79) вбачається, що позивач у період з 30.09.2013 року по 28.02.2014 року перебував у розпорядженні начальника УСБУ в Харківській області. Зазначене також підтверджується наказом від 28.02.2014 року №39-ос, у якому зазначено, що старший лейтенант ОСОБА_1 знаходиться у розпорядженні начальника управління.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач у період перебування у списках особового складу відповідача мав право на грошове забезпечення.

Разом з тим колегія суддів встановила такі обставини.

Так, відповідно до наказу від 28.02.2014 року №39-ос старший лейтенант ОСОБА_1, який знаходиться у розпорядженні начальника, перебував в частині щорічної основної відпустки за 2014 рік тривалістю 5 календарних днів, з 24.02.2014 року по 28.02.2014 року (а.с.77).

Зазначений наказ в судовому порядку не оскаржувався, відповідачем не скасовувався, а тому є чинним.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, оскільки як вбачається з наказу від 28.02.2014 року №39-ос ОСОБА_1 використав всі дні належної йому щорічної відпустки.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією (254к/96-ВР) та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають зна чення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, на підставі викладених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків та порушив норми матеріального та процесуального права, через що є підстави для скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2014 року по справі №820/14332/14.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2014р. по справі № 820/14332/14 скасувати в частині визнання протиправними дій Управління Служби безпеки України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 2, ідентифікаційний код 20001711) в частині невиплати на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та стягнення з Управління Служби безпеки України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 2, ідентифікаційний код 20001711) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суми грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 864 (вісімсот шістдесят чотири) грн. 56 коп.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів - відмовити.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2014р. по справі №820/14332/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Катунов В.В. Ральченко І.М.