Справа № 826/15419/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко Т.М.,

суддів Мацедонської В.Е., Лічевецького І.О.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Голови Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи : Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Голови Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3, в якому просила зобов'язати голову Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації прийняти рішення та видати ордер сім'ї позивача на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до голови Голосіївської районної в місті Киві державної адміністрації з заявою від 10 вересня 2014 року в якій просила надати їй та її дитині ордер на проживання в АДРЕСА_1.

Листом від 24.09.2014 року № 100-100/оп/х-1279-1911 ОСОБА_2 повідомлено про відсутність правових підстав для видачі ордеру. Вказане зумовлено положеннями ч.2. п. 52 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" (Рада Міністрів УРСР, № 470 від 11.12.1984; далі - Правила), оскільки при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старшими за 9 років, крім подружжя, а також особами, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Проживання ОСОБА_3, яка не пов'язана з сім'єю ОСОБА_2, родинними відносинами в кімнаті з позивачем унеможливлює видачу відповідного ордеру.

Позивач не погоджуючись з вказаною відмовою у задоволенні заяви звернулася з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, отже враховуючи обставини проживання в кімнаті 86 разом з ОСОБА_2 громадянки ОСОБА_3, тому що дії відповідача щодо відмови у задоволенні Заяви були правомірними.

Колегія суддів тільки частково погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 52 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Щодо гуртожитків, то згідно з ст. 127 ЖК України передбачається видача спеціального ордера громадянинові на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрації підприємства, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.

Як вбачається з позову ОСОБА_2, вимоги її полягають у зобов'язанні голови Голосіївського районного в місті Києві державної адміністрації прийняти рішення і видати їй та її неповнолітній дитині ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Щодо обставин, що передували поданню даного позову до суду та підстав, покладених в обґрунтування даних вимог, то колегією встановлено наступне.

З 21 липня 1987 року позивачка працювала на Київській дослідно-технічній фабриці ім.. Горького швачкою. З 11 квітня 1993 року це підприємство перейменоване на фабрику «Желань», а з 11 квітня 2011 року на Акціонерне товариство «Швейна фабрика «Воронін».

З 1987 року позивачка проживала в гуртожитку вказаного підприємства в АДРЕСА_3 і в даний час зареєстрована в ньому разом з неповнолітньою донькою, ОСОБА_4, інтереси якої і захищає в суді.

Вказане житло є квартирою готельного типу і складається з кімнати, кухні, ванної, туалету і коридора.

Із змісту позову вбачається, що позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 і проживає з ним однією сім'єю у вказаному житлі.

Разом з позивачкою в даній квартирі проживає і зареєстрована постороння їй особа, ОСОБА_3, заселена в цю квартиру як в гуртожиток приблизно в той же час, що і позивачка.

ОСОБА_2 посилається на п.2 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 28.05.1999 №813 «Про гуртожитки в жилих будинках м. Києва» відповідно до якого районним у м. Києві державним адміністраціям було надано право за місцем знаходження жилих будинків, або квартир в жилих будинках, які використовувались під гуртожитки видати сім'ям та одиноким громадянам, які постійно проживають, прописані та перебувають на квартирному oблiкy ордери на зaймaнi жилі приміщення згідно законодавства.

Вказаним розпорядженням КМДА змінила статус дев'ятиповерхового будинку в АДРЕСА_1 як гуртожитку, передавши його у комунальну власність, і визнавши таким, що втратило чинність рішення №103 від 17.01.77 р. «Про тимчасове використання жилої площі в будинку для малосімейних по АДРЕСА_1 під гуртожиток дослідно-технічної швейної фабрики імені Горького (фабрика «Желань»).

Тобто є очевидним, що з дня винесення вказаного розпорядження даний житловий будинок втратив статус гуртожитку.

Разом з тим, районним державним адміністраціям було надано право видачі ордерів, у відповідності до норм житлового законодавства, на жилі приміщення, а не на ліжко-місця, як наголошує позивачка.

Однак, 09.12.1999 року у відповідності з рішенням правління фабрики «Желань», погодженим з профспілковим комітетом від 11.02.1998 року, ОСОБА_2 був виданий ордер на житлову площу у гуртожитку №1 на право заняття одного ліжко-місця в гуртожитку АДРЕСА_1

Позивачка вважає, що фабрика «Желань» не вправі була після вказаного вище Розпорядження КМДА самостійно розпоряджатись житлом і вказувати його в ордері як гуртожиток.

Відповідно до довідок по формі №3 від 19.12.2000, 09.04.2003, 22.01.2004, 21.09.2005, 21.05.2009, 01.12.2010, 20.02.2013 ОСОБА_2 зареєстрована за кімнатою АДРЕСА_1 (займає ліжко-місце) з сусідкою ОСОБА_6 Позивачка не заперечує того факту, що і ОСОБА_3 має такий же ордер на ліжко - місце, як і вона сама.

Так, в листі Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» від 01.12.2014 №431-1114 повідомляється, що в загальній квартирі АДРЕСА_1 дві сім'ї: ОСОБА_2, її донька ОСОБА_4 та сусідка ОСОБА_3. Дані обставини підтверджуються довідкою по формі №3 від 26.11.2014 №2181, яка була долучена до матеріалів справи.

Також при комісійному обстеженні загальної квартири №86 вищезазначеного житлового будинку на предмет встановлення фактичного проживання було підтверджене те, що станом на 26.11.2014 в приміщенні (кімнаті №86) проживають постійно ОСОБА_3, зареєстрована з 11.06.1993 та її сусідка по кімнаті ОСОБА_2, зареєстрована з 19.02.1993, її дочка ОСОБА_4, а також її чоловік ОСОБА_5 проживає, але не зареєстрований, про що складено відповідний акт від 26.11.2014.

Згідно з житловим законодавством України, не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 54 цього Кодексу(абз.3 ст.50 ЖКУ), але по факту така подія відбулась і існує.

Враховуючи зазначене, а також обставини проживання в кімнаті 86 разом з ОСОБА_2 громадянки ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії відповідача щодо відмови у задоволенні Заяви є правомірними.

Колегія суддів частково погоджується з даним висновком, але не з правовим його обґрунтуванням.

Із змісту ст. 58 Житлового кодексу України вбачається, що ордер видається громадянину на підставі рішення про надання житла в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ради, як єдину підставу для вселення в надане житлове приміщення.

Щодо гуртожитків, то ордер видається громадянину адміністрацією підприємства, установи, організації, він визначений як спеціальний і теж є єдиною підставою для вселення згідно ст. 129 Житлового кодексу України.

У пункті 69 розділу ІV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень, затверджених Радою Міністрів УРСР 11.12.1984 року №470 зазначається, що ордер дійсний протягом 30 днів.

Тобто є очевидним, що ордер є документом який дає право особі на вселення в житлове приміщення і не більше.

Щодо позивачки, то вона з сім'єю у вказаній нею квартирі проживає на протязі 27 років, тобто, є давно вселеною на підставі того законодавства, яке діяло на момент отримання нею житла, незалежно від того, який статус набувало дане житло в різні періоди часу.

Тому, колегія суддів вважає, що проблеми набуття позивачкою права на дане житло на загальних підставах, а не на спеціальних чи будь-яких інших, лежить у полі його доведення в порядку цивільного судочинства та можливого розстелення сімей, з огляду на те, що ОСОБА_2 вже давно перебуває на квартобліку на поліпшення житлових умов.

Зокрема, у межах заявленого позову колегія суддів не може торкатись питання правомірності видачі позивачці існуючого ордеру, а також питань його дійсності, з огляду на те, що на одну і ту ж квартиру у будь-якому разі не може видаватись більше ніж одного ордеру.

З наведених підстав, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо обраного позивачкою неналежного способу захисту і можливості вирішення позивачкою свого житлового питання в порядку цивільного судочинства.

Щодо суті пред'явленого позивачкою позову, то він заявлений з огляду на відмову Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.09.2014 року №100-100/011/1279-1911, задовольнити її заяву з вимогою видати їй ордер на займане нею житло. При цьому, позивачка не просить визнати цю відмову неправомірною, а просить зобов'язати адміністрацію видати їй ордер.

Колегія суддів дослідивши зміст даної відмови, вважає, що вона невірна щодо застосування правових підстав, а саме недопущення заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, при тому, що вони є вже давно заселеними, але вказана відмова є вірною по суті вирішення даного питання.

При цьому, звертає увагу на себе те, що Голосіївська держадміністрація, надаючи відповідь позивачці, ухиляється від правового і фактичного вирішення проблеми, яку повинна була вирішити ще при взятті будинку АДРЕСА_1 у комунальну власність згідно з Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 28.05.1999 року № 813, яке у відношенні позивачки виконане так і не було.

З таких самих обґрунтувань колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даного позову була зайнята позиція відповідача, тим самим невірно застосовані норми матеріального права, але рішення є вірним по суті, тому що з заявлених підстав позов не може бути задоволеним.

Тому, колегія виходить з тих положень Кодексу адміністративного судочинства, що не може бути скасованим вірне по суті рішення з одних лиш формальних підстав, як це зазначено в ч. 2 ст. 200 КАС України.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.М.Грищенко

Судді В.Е.Мацедонська

І.О.Лічевецький

Головуючий суддя Грищенко Т.М.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.