Справа № 826/15974/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 28.07.2014 року та № від 06.10.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» (надалі - ПАТ «Центренерго») звернулися в суд з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (надалі - Міжрегіональне ГУ Міндоходів) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 28.07.2014 року та № від 06.10.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказів 29.05.2014 року №521 та від 19.06.2014 року №603 відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питань достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість по фінансово господарських взаємовідносинах з Державним агентством резерву України за грудень 2012 року, що вплинуло на показники декларації за січень 2013 року, за результатами якої складено відповідний Акт від 18.07.2014 року №767/28-10-41-1/22927045.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пунктів 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (надалі - ПК України), встановлено завищення податкового кредиту у розмірі 17 400 326 грн. за грудень 2012 року, в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у розмірі 17 400 326 грн. за грудень 2012 року та занижено суму податку на додану вартість у розмірі 17 400 326 грн. за січень 2013 року.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 28.07.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 17 400 326,00 грн..

Позивачем оскаржено зазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, за результатом якого, рішенням Державної фіскальної служби України 29.09.2014 року №4154/6/99-99-10-01-15 зобов'язано Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників застосувати штрафні санкції відповідно до вимог п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, а скаргу залишено без задоволення.

На підставі рішення вищезазначеного рішення Державної фіскальної служби України, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.10.2014 року №, яким збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 8 700 163,00 грн..

Згідно з пунктом 1 Розпорядження Кабінету міністрів України від 21.12.1999 року №1432-р, дозволено Держкомрезерву відпустити в грудні 1999 року тепловим електростанціям Міненерго в порядку тимчасового позичання 1 млрд. м3 природного газу для потреб підприємств енергетичного комплексу зі сплатою щомісяця 0,5 відсотка вартості відпущеного газу за користування.

На виконання зазначеного Розпорядження 24.12.1999 року між Державним комітетом України по матеріальних резервах, правонаступником якого є Державний комітет України з державного матеріального резерву, (надалі - Комітет) та ВАТ «Центренерго» (правонаступником якого є позивач) укладено Договір №юр-7/959-99 від 24.12.1999 року.

Відповідно до пунктів 2.1-2.4 Договору №юр-7/959-99, Державним комітетом України по матеріальних резервах відпускає із державного резерву в грудні 1999 позивачу природний газ в кількості до 297,0 млн. м3 по ціні 280,3286 грн., податок на додану вартість -0. Позивач зобов'язаний повернути у травні-червні 2000 року до державного резерву природний газ в фактично відпущеному обсязі, або оплатити його вартість по ціні, що діятиме на час повернення, але не нижчою ціни відпуску; здійснювати оплату на поточний рахунок Комітету щомісячно 0,5 % від вартості фактично поставленого природного, газу за користування тимчасовою позичкою до повного повернення. Позивач надає заставу або банківську гарантію або фінансову гарантію відповідно органів місцевого самоврядування або органів державної влади по розрахункам з Комітетом.

Згідно з пунктом 3.1 Договору №юр-7/959-99, вартість газу, що підлягає відпуску із державного резерву складає 83 257 594,20 грн., податок на додану вартість - 0.

Договором №юр-7/959-99 передбачено також, що відпуск газу здійснювався без урахування податку на додану вартість.

Водночас, рішеннями Господарських судів міста Києва від 12.12.2003 року у справі №4/9, від 05.07.2005 року у справі № 42/311, від 13.10.2008 року у справі №37/314 встановлено факт відпуску в 1999 році з державного резерву м3 природного газу за договором № юр-7/959-99 від 24.12.1999 року на суму 87 011 754,11 грн. без податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 року «Про погашення заборгованості та впорядкування розрахунків підприємств електроенергетики з Державним комітетом з державного матеріального резерву» продовжено строк повернення природного газу, відпущеного на підставі рішень Кабінету Міністрів України, у тому числі і розпорядження № 1432-р від 21.12.1999 року, до 01.01.2023 року.

При цьому, згідно з Актом №2 звірки заборгованості на виконання Постанови Кабінету міністрів України №517 від 11.06.2012 року, станом на 01.10.2012 року у ПАТ «Центренерго» по Договору від 24.12.1999 року №юр-7/959-99 рахується кредиторська заборгованість природного газу без ПДВ у сумі 87 011 754,81 грн. та картка взаєморозрахунків з Державним агентством по рахунках 5500 «інші довгострокові зобов'язання», 6850 «розрахунки з іншими кредиторами».

Погашення вищезазначеної заборгованості здійснено позивачем у грудні 2012 року.

У Додатку 5 декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року відповідно до первинних документів віднесено відпущений у 1999 році природний газ вартістю 87 011 754,81 грн. та 17 400 326,00 грн. податку на додану вартість.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997, чинного на час виникнення спірних правовідносин, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 11.6 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», до 01 січня 2000 року діють положення цього Закону, які стосуються встановлення нульової ставки податку на додану вартість з поставки: вугілля, та продуктів його збагачення, вугільних ї торфових брикетів, електроенергії, газу, імпортованого в Україну.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, чинного з 01.01.2011, датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до п. 187.9 ст.187 є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку першою подією за Договором № юр-7/959-99, яка відбулася до 01.01.2000 року є саме поставка газу, що оподатковувалась податком на додану вартість за ставкою 0%. У свою чергу, ані Законом України «Про податок на додану вартість», ані Податковим кодексом України не передбачено обов'язку платника податку двічі формувати податкові зобов'язання за однією і тією ж операцією тобто, як на дату поставки товару, так і на дату оплати товару.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що до 01.01.2000 поставка газу оподатковувалась за ставкою 0% податку на додану вартість, перша подія для податкових накладних виникла в 1999 році на момент розрахунків існувала кредиторська заборгованість, про що свідчать акти звірки з Державним агентством резерву України та рішеннями судів, а тому право на податковий кредит з податку на додану вартість у відповідача відсутнє.

Як вже зазначалось, на підставі рішення Державної фіскальної служби України від 29.09.2014 року №4154/6/99-99-10-01-15 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.10.2014 року №, яким збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 8 700 163 грн., у тому числі, за основним платежем 0 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 8 700 163 грн..

Водночас, як вбачається з ухвали Господарського суду від 25.06.2014 року у справі №15/76-б-43/624-б, процедура банкрутства ПАТ «Центренерго» триває.

Відповідно до ст. ст. 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

На час винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в матеріалах справи відсутні докази того, що позивача визнано банкрутом і відкрито ліквідаційної процедури, провадження у справі про банкрутство не закінчено, а дія мораторію не припинена.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення, а тому податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2014 року є правомірним.

Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, правову позицію з приводу яких аргументовано виклав в мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено 20.02.5015 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С