Справа № 802/118/15-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

17 лютого 2015 р. Справа № 802/118/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Мельника В.С.

за участю представників сторін:

позивача: Спесивцева В.В.,

відповідача: Бабія Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ Україна"

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "ВПТ Україна" (далі - позивач, ТОВ "ВПТ Україна") з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - відповідач, Вінницька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, за наслідками проведеної перевірки, результати якої відображені в акті №387/2202/32833513, прийнято податкове-повідомлення рішення, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення податку на додану вартість в розмірі 25501 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на доводи, викладені в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно до п. 1 статуту ТОВ "ВПТ-Україна", затвердженого загальними зборами ТОВ "ВПТ-Україна" Протокол №1 від 18.10.2014 року ТОВ "ВПТ-Україна" є правонаступником всіх прав та обов'язків підприємства "ВПТ-Україна", заснованого на повній власності російського закритого акціонерного товариства "ВПТ-НН" шляхом перетворення останнього (а.с. 9).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ "ВПТ-Україна" зареєстроване як юридична особа за адресою: 21009, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Київська, буд. 16, офіс 516.

Основний вид економічної діяльності оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього (а.с. 20-21).

На підставі направлення від 22.12.2014 року №346/22, виданого Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, посадовими особами Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області згідно із ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 22.12.2014 року №411, проведено позапланову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Інтерго-Плюс" за липень 2014 року.

Результати перевірки оформлено актом №387/2202/32833513 від 29.12.2014 року (а.с. 23-37), згідно якого встановлено порушення вимог: п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено:

- завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на 25501 грн.;

- завищення зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду: до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - 25501 грн.

На підставі акту перевірки у відношенні позивача Вінницькою ОДПІ сформовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 14.01.2015 року № на загальну суму 25501 грн.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення, визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, що передбачено п.п. 20.1.18, 20.1.19 цього ж Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, за наслідками проведеної перевірки, результати якої відображено в акті від 29.12.2014 року, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 14.01.2015 року №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 25501 грн.

Вказане рішення прийняте посадовими особами Вінницької ОДПІ в результаті проведення перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Інтерго-Плюс" за липень 2014 року, під час якої встановлено, що позивачем за липень 2014 року задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 34072 грн. Перевіркою повноти визначення податкового кредиту при проведенні взаєморозрахунків з ТОВ "Інтегро-Плюс" за липень 2014 року встановлено його завищення всього на суму 25501 грн.

Відповідно до п.п. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судом встановлено, що між ТОВ "Інтерго-Плюс" та підприємством "ВПТ-Україна", заснованого на повній власності російського ЗАТ "ВПТ-НН" укладено договір поставки №152 від 16.07.2014 року.

Згідно умов даного договору продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується сплатити його повну вартість та прийняти товар.

Найменування, кількість, асортимент, ціна товару, що постачається, визначається у рахунках-фактурах продавця на кожну окрему партію товару.

Продавець надає покупцю (чи його представникові) наступні документи на товар, що постачається у відповідності до договору: рахунок-фактуру на товар, видаткову накладну та податкову накладну (а.с. 40-41).

Виконання умов даного договору підтверджується первинними документами, зокрема рахунком-фактурою № 25/07-1 від 25.07.2014 року, податковою накладною №72905 від 29.07.2014 року, видатковою накладною №72905 від 29.07.2014 року та товарно-транспортною накладною форми №1-ТН №451 від 29.07.2014 року, згідно яких ТОВ "ВПТ-Україна" придбало у ТОВ "Інтерго-Плюс" свердло 2Н135 D25мм в кількості 10 шт. на суму 2472,10 грн.; пластину 10.105.03-02 150 шт. на суму 339,80 грн.; пластину 10.105.03-03 150 шт. на суму 339,80 грн., гвинти кріплення пластин TORX 3,5 кількість 20 шт. на суму 842 грн. Загальна сума товару складає 153003,60 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 25500,60 грн. (а.с. 42-46).

Сума за придбаний товар сплачена позивачем в повному обсязі, в тому числі і податок на додану вартість, що підтверджується платіжним дорученням №342 від 01.08.2014 року (а.с. 45).

Встановлені обставини відображені також податковим органом в акті перевірки (а.с.27-28), де зазначено, що взаєморозрахунки між підприємствами проводились в безготівковій формі, згідно платіжного доручення від 01.08.2014 року на загальну суму 153003,60 грн. в тому числі ПДВ 25500,60 грн. Станом на 26.12.2014 року заборгованість між підприємствами відсутня.

Таким чином, сума податку на додану вартість, сплачена позивачем, відповідає сумі податкового кредиту, що підтверджується первинними документами, а також актом перевірки.

Крім того, здійснення вказаної господарської операції підтверджується такими документами: наказом №35 від 28.07.2014 року підприємства "ВПТ-Україна", заснованого на повній власності російського ЗАТ "ВПТ-НН" "Про відрядження ОСОБА_4.", згідно якого заступника директора з фінансово-економічних питань ОСОБА_4 наказано відрядити 29.07.2014 року до м. Київ у ТОВ "Інтерго-Плюс"; договором оренди автотранспортного засобу від 12.11.2012 року, укладеного між ОСОБА_5 (орендодавець) та підприємством "ВПТ-Україна" (орендар). Згідно п. 1.1 даного договору орендодавець передає, а орендар приймає за плату в тимчасове користування автотранспорт марки (моделі) "TOYOTA CAMRY", 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; актом приймання-передачі вказаного транспортного засобу від 12.11.2012 року, за підписом ОСОБА_5 та в.о. директора підприємства "ВПТ-Україна" та скріплений печаткою останнього; подорожнім листом службового легкового автомобіля №243 від 29.07.2014 року на відрядження ОСОБА_4 на автомобілі "TOYOTA CAMRY", реєстраційний номер НОМЕР_1 із підписом останнього та фіскальним чеком на придбання пального від 29.07.2014 року; відомостями про вантаж, згідно яких водій ОСОБА_4 прийняв свердло 2Н135 D25мм, пластину 10.105.03-02, пластину 10.105.03-03 150 шт., гвинти кріплення пластин TORX 3,5 на загальну суму 153003,60 грн.

Тобто, з урахуванням вище викладених обставин, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт реального виконання укладених договорів позивача із зазначеними вище контрагентами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вирішуючи питання щодо наявності/відсутності виявлених порушень, суд виходив також з того, що ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з вимогами Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 25.05.1995р. №88, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 вищезазначеного Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Пунктами 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані головному бухгалтеру підприємства, установи для прийняття рішення.

Із наведеного слідує, що для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства, а понесені витрати на послуги повинні оформлятись відповідними документами, які б підтверджували фактичне виконання тієї чи іншої послуги.

Аналогічно закріплено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2014р. у справі №800/66360/13.

Первинні документи, які містяться в матеріалах справи, зокрема: податкова накладна, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна оформлені у відповідності до вказаних норм Закону, та під час здійснення господарської діяльності. Їх зміст підтверджує, що господарська операція щодо поставки вищевказаних інструментів здійснена між ТОВ "ВПТ-Україна" та ТОВ "Інтерго-Плюс" із зазначенням дати проведення операції, об'єкта, суми, сплаченої за отриманий товар тощо.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 14.01.2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, натомість відповідачем не наведено доводів правомірності прийнятого рішення, відтак адміністративний позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "В4" № від 14 січня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Крапівницька Н. Л.