Справа № 813/1011/14
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 р. Справа № 876/3915/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року у справі за позовом приватного підприємства «Ремпромбуд-Сервіс» до Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне підприємство «Ремпромбуд-Сервіс» (далі - ПП «Ремпромбуд-Сервіс») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі ГУ Міндоходів у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 від 21.01.2014 року.

Вважає податкові повідомлення-рішення протиправними та необгрунтованими, оскільки акт перевірки, на підставі якого вони винесені, оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, а висновки, викладені в цьому акті такими, що не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача. Крім того, позивач зазначає, що правовідносини із контрагентом ТзОВ «Конді 50» мали реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року позов задоволений.

Відповідач - ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі ГУ Міндоходів у Львівській області оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права, просить постанову суду скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає про нереальність господарських операцій позивача з контрагентом ТзОВ «Конді50», зокрема, вказує, що позивачем не надано доказів транспортування продукції з м. Києва до м. Бурштина Івано-Франківської області. Апелянт зазначає, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору не свідчить про реальність вчинення відповідної операції, оскільки реалізація умов договору та його фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, що у ній зазначені.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі ГУ Міндоходів у Львівській області проводилася документальна невиїзна перевірка ПП «Ремпромбуд-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Конді 50» за період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складений акт від 30.12.2013 року №325/22-00/3310961, яким встановлені порушення п.198.2., п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.200 Податкового кодексу України, а саме, заниження ПП «Ремпромбуд-Сервіс» податку на додану вартість на 2 182, 66 гривень та завищення залишку від'ємного значення на суму 12 628 гривень; п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, а саме, завищення витрат в сумі 74 053,30 гривень та заниження податку на прибуток на загальну суму 15 551, 20 гривень. На підставі акту перевірки, 21.01.2014 року ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі ГУ Міндоходів у Львівській області винесені податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а надані позивачем докази підтверджують обставини щодо здійснення поставки позивачу товару (робіт, послуг). Відповідні первинні документи є тими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік згідно із Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом. 138.2. Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового кодексу України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати - ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між позивачем та ТзОВ «Конді 50» укладений договір купівлі-продажу фарби та грунтівки № 55 від 01.10.2012 року та договір купівлі-продажу сталевих труб № 56 від 05.10.2012 року. На підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем надані копії таких документів: договору купівлі-продажу № 55 від 01.10.2012 року, специфікації №1 до договору купівлі-продажу № 55 від 01.10.2012 року, рахунку-фактури від 19.10.2012 року, видаткової накладної № РН-10-1902 від 19.10.2012 року, договору купівлі-продажу № 56 від 05.10.2012 року, специфікації №1 до договору купівлі-продажу № 56 від 05.10.2012 року, рахунку-фактури від 22.10.2012 року, видаткової накладної № РН-10-2209 від 22.10.2012, видаткової накладної № РН-10-2215.

На виконання умов договору № 55 від 01.10.2012 року та № 56 від 05.10.2012 року ПП «Ремпромбуд-Сервіс» отримало товарно-матеріальні цінності, а саме ґрунтовку ХС-010, фарбу ХВ -785, трубу сталеву 820х8, трубу сталеву 1020х10. Оплата за отримані товари проведена позивачем в повному обсязі, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Судом встановлено, що для підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, ПП «Ремпромбуд-Сервіс» надані податкові накладні від 19.10.2012 року та 22.10.2012 року, які складені ТзОВ «Конді 50», відповідають чинному законодавству. Суми ПДВ за цими податковими накладними включені позивачем в податковий кредит відповідного періоду та відповідають даним податкової декларації з ПДВ.

Посилання апелянта на безтоварність господарських операцій між позивачем та його контрагентом у звязку відсутністю документів, що підтверджують транспортування товарів, спростовуються зібраними у матеріалах справи доказами, видатковими та податковими накладними, актами прийому-передачі виконаних робіт.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів транспортування придбаної продукції, а також про розбіжність місця постачання товару з місцем виконання робіт спростовуються матеріалами справи і встановленими судом першої інстанції обставинами про те, що витрати на перевезення товару включались згідно договорів купівлі-продажу (а.с. 52-53, 57-58) до загальної ціни товару.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі ГУ Міндоходів у Львівській області, констатовані в акті перевірки від 05.07.2013 року № 3/22.4/33755280, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі ГУ Міндоходів у Львівській області, винесені на підставі зазначеного акту перевірки, підлягають скасуванню як протиправні.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року у справі № 813/1011/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 16.02.2015 року