Справа № 2а-10185/09/9/0170
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/800/18933/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Шведа Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11.12.2009 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду АР Крим з адміністративним позовом до Головного управління СБУ в АР Крим про визнання необґрунтованим та незаконним рішення житлово-побутової комісії ГУ СБУ в АР Крим про виключення ОСОБА_2 зі списків осіб які мають право на позачергове отримання житла від 04.02.2009 року, скасування цього рішення та спонукання керівника відповідача надати вказівку про поновлення ОСОБА_2 у списках на отримання житлового приміщення за попереднім місцем служби з 21.12.2005 року як такого, що потребує поліпшення житлових умов та отримання житла поза чергою.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11.12.2009 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

На підставі частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Розгляд касаційної скарги здійснено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неприбуттям сторін у судове засідання.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач проходив військову службу в органах держбезпеки (у подальшому Служба безпеки України) з 1988 по 2005 рік. Вислуга років позивача складає 27 років 14 днів.

Відповідно до протоколу засідання керівництва і житлово-побутової комісії Управління СБ України по Чернівецькій області від 12.10.1994 року позивачу на родину з трьох осіб було надано 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_4, при цьому з квартирного обліку позивач не знімався.

Ця квартира у 1998 році була приватизована позивачем та членами його родини, а 16.07.1998 року продана позивачем та його жінкою за договором купівлі-продажу.

02.05.1998 року позивача призначено на посаду в ГУ СБУ в АР Крим.

На підставі протоколу № 4 засідання житлово-побутової комісії ГУ СБУ в АР Крим від 08.04.1999 року та рішення виконкому Сімферопольської міської ради №716 від 28.05.1999 року позивачу на родину з чотирьох осіб (позивача, жінку, дитину та мати позивача) надано 3-кімнатну квартиру житловою площею 40,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, яка надавалася регіональним структурним підрозділом «Кримаерорух» державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» для забезпечення житлом співробітників ГУ СБУ в АРК.

30.09.1999 року квартира АДРЕСА_1 приватизована матір'ю позивача ОСОБА_3 та продана 05.04.2000 року позивачем, який діяв від імені своєї матері, за договором купівлі-продажу гр. ОСОБА_4

У той же день (05.04.2000) жінкою позивача за договором купівлі-продажу придбано 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_2.

З 07.04.2000 року до 30.08.2005 року позивач був зареєстрований у АДРЕСА_2.

01.09.2005 позивача зареєстровано в 1-кімнатній квартирі АДРЕСА_3, де мешкає його мати.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополь від 21.11.2005 року шлюб між позивачем та ОСОБА_5 розірвано.

У 2005 році позивач звернувся до відповідача з проханням прийняття його на квартирний облік як потребуючого поліпшення житлових умов (у зв'язку з розірванням шлюбу та переїздом до іншого населеного пункту до матері), додавши до заяви довідку з місця проживання за адресою: АДРЕСА_3, довідку БТІ від 13.09.2005 року про відсутність у власності будь-якого нерухомого майна.

21.12.2005 року на засіданні Головного управління Служби безпеки України в АР Крим прийнято рішення про постановку позивача на квартирний облік.

рішенням житлово-побутової комісії Головного Управління Служби Безпеки України в Автономної Республіці Крим від 21.12.2005 року офіцера запасу ГУ СБУ в АРК ОСОБА_2 прийнято на квартирний облік та включено до списку працівників, які мають право на позачергове отримання житла по місту Алушта.

18.12.2008 до ГУ СБУ в АР Крим надійшов лист за підписом заступника голови Служби Безпеки України, відповідно до якого житлово-побутовій комісії ГУ СБУ в АР Крим рекомендувалося протягом місяця розглянути питання про подальше перебування позивача на квартирному обліку у зв'язку з порушенням вимог чинного законодавства про його зарахуванні на облік.

Рішенням житлово-побутової комісії ГУ СБУ в АР Крим від 04.02.2009 позивача виключено зі списків квартирного обліку в ГУ СБУ в АР Крим зі списків осіб, які мають право на позачергове отримання житла.

У відповідності з частиною першою статті 40 Житлового кодексу УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Згідно з пунктом 5 частини другої цій статті громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Суди попередніх інстанцій на підставі статей 60, 68 Сімейного кодексу України дійшли висновку, що позивач на час прийняття його на квартирний облік у грудні 2005 року був співвласником 3-кімнатної квартири АДРЕСА_2, тобто позивач не потребував поліпшення житлових умов.

Проте, суди не послались на наявність будь-яких доказів в обґрунтування такого висновку. При цьому, слід врахувати, що встановлення права спільної сумісної власності позивача на квартиру АДРЕСА_2 не є предметом спору у цій справі.

Натомість, суди не надали належної оцінки доводам позивача відносно того, що зазначене питання було предметом розгляду у іншій справі. Так, рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АРК від 07.10.2010 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5 про поділ спільно набутого майна.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АРК від 07.10.2010 року як преюдиціальне у цьому спорі, посилаючись на те, що судове рішення від 07.10.2010 року прийнято після зняття позивача з квартирного обліку.

Проте, з тексту рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АРК від 07.10.2010 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у позові з тих підстав, що квартира АДРЕСА_2 була придбана за кошти його дружини, які вона отримала у дар, а тому квартира є її власністю. Тобто, квартира не належала до спільної сумісної власності подружжя з моменту її придбання, а не з моменту набрання законної сили судовим рішенням про відмову у позові.

Суди на вказану обставину уваги не звернули.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що висновок судів щодо подання позивачем відомостей, що не відповідають дійсності, є передчасним та необґрунтованим.

Крім того, суди попередніх інстанцій, в обґрунтування прийнятих рішень послались на положення статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, що не була чинною на час спірних правовідносин, а тому вказана редакція не підлягала застосуванню.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, судами попередніх інстанцій в порушення вказаних норм процесуального права не було враховано всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

У разі, якщо на підставі належних та допустимих доказів буде встановлено обґрунтованість доводів позивача щодо перебування спірної земельної ділянки у його користуванні, судам необхідно перевірити обґрунтованість усіх доводів, які покладені в основу позовних вимог.

При цьому, необхідно враховувати, що статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене і в залежності від встановленого вирішити справу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 на задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11.12.2009 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 року у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: