Справа № 826/11317/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Київ К/800/51877/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І.,

Винокурова К.С.,

здійснивши попередній розгляд справи за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (далі - ПАТ «Діамантбанк») до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції (далі - ВДВС), треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Декор-Стиль» (далі - ТОВ «Декор-Стиль»), Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії направлені на примусову реалізацію майна в рамках виконавчого провадження, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року,

встановила:

У липні 2013 року представник ПАТ «Діамантбанк» звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив:

визнати протиправною бездіяльність ВДВС, яка полягає у не проведенні в рамках виконавчого провадження ВП №28413497 заходів щодо примусової реалізації квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2;

зобов'язати відповідача провести заходи примусової реалізації квартири № 92 належної на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 без отримання згоди на те Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Посилався на те, що державний виконавець помилково визначив, що для проведення реалізації квартири на прилюдних торгах необхідно отримати згоду Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації. Звернення стягнення на квартиру відбувається в рамках кредитного договору, а отже така згода не потрібна.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ВДВС, яка полягає у не проведенні в рамках виконавчого провадження заходів щодо примусової реалізації квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, без отримання згоди Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Зобов'язано відповідача провести заходи з примусової реалізації зазначеного житла без згоди Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами попередніх інстанцій, просить рішення судів скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що майнові права дитини підлягають захисту відповідно до закону.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 14 липня 2010 року між Акціонерним банком «Діамантбанк» та ТОВ «Декор-Стиль» укладений кредитний договір, за умовами якого кредитодавець відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію, а позичальник зобов'язується повернути кредити й сплатити проценти на умовах, установлених договором.

Позичальник, серед іншого, забезпечує надання кредитодавцю громадянами України ОСОБА_5. ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в іпотеку квартири № 92 загальною площею 68,5 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1.

На виконання зобов'язань за кредитним договором, між Акціонерним банком «Діамантбанк» та громадянами України ОСОБА_5. ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, 19 серпня 2010 року укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку банку вище згадану квартиру. На момент укладення договору квартира не перебувала у користуванні малолітніх або неповнолітніх дітей.

1 серпня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру для задоволення вимог кредитного договору.

2 вересня 2011 року ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

12 липня 2013 року повідомлено позивача, що ним не проводяться дії по реалізації квартири, шляхом її продажу на прилюдних торгах, оскільки в квартирі зареєстрована та проживає малолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За даними житлово-експлуатаційної контори фірми «Квартет», у квартирі АДРЕСА_1, 20 вересня 2011 року зареєстрована малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент укладення договору іпотеки, права малолітньої дитини порушені не були, а відтак отримання дозволу на реалізацію предмета іпотеки від Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації є необов'язковим.

Висновок судів є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (в редакції Закону від 26 квітня 2001 року №2402-III) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Стаття 12 Закону України від 2 червня 2005 року №2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції Закону від 2 червня 2005 року №2623-IV) вимагає, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

При укладенні договору іпотеки, іпотекодавець гарантував, що йому невідомі права інших осіб на предмет іпотеки, отже при укладенні договору, права малолітніх або неповнолітніх дітей порушені не були.

Як установлено судами, що відповідає дійсним обставинам справи, на момент укладення договору іпотеки малолітня ОСОБА_6 не була власницею та не користувалася квартирою, яка передавалося в іпотеку, оскільки її було зареєстрована на постійне місце проживання лише 20.09.2011 року, в той час коли договір укладався 19.08.2010 року.

Згідно зі статтею 12 Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов'язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв'язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки.

Аналізуючи вище наведені норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позову.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 221, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

В.І. Винокуров