Справа № 806/4282/14
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"16" лютого 2015 р. Справа № 806/4282/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

при секретарі Ковальчук А.О. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "17" грудня 2014 р. у справі за позовом Приватного підприємства "Під ключ" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014р. Приватне підприємство "Під ключ" звернулось до суду з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про визнання протиправними та скасування податкових - повідомлень рішень Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 12.06.2012 року №000053222, №000054222.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2014р. позов задоволено. Скасовано податкові - повідомлення рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 12.06.2012 року №000053222, №000054222.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Житомирська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. В скарзі відповідач зазначає про те, що поза увагою суду були залишені обставини можливості реального виконання умов договорів контрагентами позивача. Згідно податкової інформації у контрагентів відсутні основні фонди для здіснення господарської діяльності, численність працюючих на підприємствах не перевищує 1 особи. Враховуючи дефектність первинних документів, як зазначає скаржник, останні не мають юридичної сили та не дають позивачу право на формування на їх підставі даних податкового обліку - визначення витрат для визначення оподаткованого прибутку та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області проведено планову документальну виїзну перевірку приватного підприємства "Під ключ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, за результатами якої складено акт від 28.05.2012 року №847/22-2/33020013/0100 (т.1 а.с.17-65).

Відповідно до висновків акту перевірки податковим органом виявлено наступні порушення:

- ст. 92, ч. 1 ст. 203, 215, ч. 1 ст. 216, ст. 228, ст. 234, ст. 626, ст. 628, ст. 628, ст. 655, ст. 662, ст. 689 ст. 712 ЦК України, постанову Державного арбітражного Союзу РСР від 15.06.1965 №П-6 і від 25.04.1996 №П-7 в, ст. 2 п.2 ст. 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV, п.п. 1.2 п. 1 п.п.2.1 п. 2 п. 2.15 та п. 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 №88, пп.5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 п. 4.1, п.4.3 ст.4 п. 3.1 ст. 3 Закону України від 28.12.1994 року №334/94 -ВР "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого занижено податок на прибуток підприємству сумі 650273 грн., в тому числі: 9 міс. 2010 року - 522757 грн., 2010 рік - 65027 грн.

- ст. 3, ст. 4, пп.7.2.1 п. 7.2, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 22.05.1997 року за №168/97-ВР, внаслідок чого платником занижено податок на додану вартість в сумі 520218 грн., в т.ч. по періодах: серпень 2010 року - 517460 грн., жовтень 2010 року - 2758 грн. та завищено залишок від"ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду: березень 2010 року в сумі 45475 грн., квітень 2010 року в сумі 45475 грн., травень 2010 року в сумі 45475 грн., червень 2010 року в сумі 45475 грн., липень 2010 року в сумі 45475 грн. серпень 2010 року в сумі 2758 грн., вересень 2010 року - в сумі 2758,00 грн.

На підставі вказаного акту контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення від 12.06.2012 року, а саме:

- №000053222, у зв"язку з чим позивачу визначено суму податкового зобов"язання за платежем податок на додану вартість в сумі 650273 грн. в т.ч. 520218 грн. - за основним платежем, 130055 грн. - за штрафними санкціями (т.1 а.с.13).

- №000054222, у зв"язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов"язання за платежем податок на прибуток в сумі 820841 грн. в т.ч. 650273 грн. - за основним платежем, 162568 грн. - за штрафними санкціями (т. 1 а.с.15).

З приводу правомірності винесення податкового повідомлення - рішення від 12.06.2012 року №000053222, колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що враховуючи викладене в п. 2. 9, п.п.3.1.1 розділу 311 акту перевірки, у суб"єкта господарювання відсутні об"єкти, які підпадають під визначення ст. 3, ст. 4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Дані наведені в деклараціях про податок на додану вартість про обсяги поставок, податкове зобов"язання - не є дійсними та підлягають коригування у сумі 757475 грн. (а.с.52).

Підставою для зазначених висновків контролюючого органу стало те, що на думку податкового органу у позивача відсутнє право на податковий кредит та податкове зобов"язання з податку на додану варітсть сформованого по операціям з ТОВ "Аніка - А", ТОВ "Інжбуд", ТОВ "Елком", ТОВ"Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС, оскільки правочини укладені між позивачем та зазначеними контрагентами без мети настання реальних наслідків, а тому є нікчемними, і не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з їх недійсністю.

Підставою для недійсності правочину відповідно до ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст.228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року визначено, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однієї зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

При визнанні договорів нікчемними податковим органом не дотримано зазначених вимог законодавчих норм, тобто не встановлено вини та умислу позивача, спрямованих на заволодіння державним майном, порушення публічного порядку.

Реальне настання правових наслідків за вище зазначеними правочинами укладеними з контрагентами ТОВ "Аніка - А", ТОВ "Інжбуд", ТОВ "Елком", ТОВ "Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС підтверджено належними документами. Так, контрагенти позивача виконали повністю взяті на себе зобов'язання, а позивач, в свою чергу, провів повний розрахунок за отриманні ТМЦ. Позивач у своїх бухгалтерській та податковій звітностях відобразив вчинені операції, правомірно відніс вартість поставок відповідно до валового доходу та валових витрат.

В листі ДПА України №20289/16-1617 від 29.09.2010 року зазначено, що при визнанні угод нікчемними податковий орган зобов'язаний аналізувати реальність здійснення господарської діяльності на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Акт перевірки не містить жодних доказів, які б підтверджували, що зміст договорів: №2010/01/25 від 25.01.2010 року, №100813-1 від 13.08.2010 року, №1903 від 19.03.2010 року, №01/07 від 01.07.2010 року про постачання товару не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання господарських зобов'язань, що виникли на підставі цього договору.

Таким чином, правочини є правомірним, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також, в листах Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011року №742/11/13-11 та від 01.11.2011року №1936/11/13-11 проаналізовано відповідні законодавчі щодо формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами та наголошено на тому, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, та дослідивши обставини справи, суд не вбачає підстав вважати, що укладені правочини: спрямовані на фактичне настання правових наслідків, що обумовлені ним, порушують публічний порядок, або вчинені з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, чи господарські зобов'язання не відповідають вимогам закону, тощо.

Первинними документами підтверджено реальне виконання сторонами умов договорів, що спростовує висновки відповідача про їх фіктивність.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Згідно ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Підпунктом 7.2.1 п. 7.2, ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно пп.7.4.1, ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Судом встановлено, що податкові накладні по господарським операціям з зазначеним контрагентами відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, із змінами і доповненнями та підпункту 7.2.1 п. 7.2, ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

За таких обставин, з урахуванням того, що придбання позивачем ТМЦ у ТОВ "Аніка - А", ТОВ "Інжбуд", ТОВ "Елком", ТОВ "Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС підтверджується належними первинними документами, суд приходить до висновку про безпідставність податкового повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 12.06.2012 року №000053222.

Розглядаючи питання про законність та правомірність винесення податковим органом податкового повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 12.06.2012 року №000054222, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Судом встановлено, що підставою для висновків податкового органу про заниження ПП "Під ключ" грошових зобов"язань з податку на прибуток в спірному періоді, згідно акту перевірки, стало не підтвердження позивачем реальності поставок товарів та послуг від ТОВ "Аніка - А", ТОВ "Інжбуд", ТОВ "Елком", ТОВ"Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС", що свідчить про те, що правочини укладені з зазначеними контрагентами здійснені без мети настання реальних наслідків (т.1 а.с.40).

Судом встановлено, що між ПП "Під ключ" (Покупець) та ТОВ "Аніка-А" (Постачальник) укладено договір поставки №2010/01/25 від 25.01.2010 року (т.1 а.с.117-118).

За умовами вказаного договору Постачальник зобов"язується передавати (поставляти) в обумовлені строки другій стороні Покупцеві Товар, а Покупець зобов"язується приймати Товар і сплачувати за нього певні грошові суми. Предметом поставки є цегла. Вартість товару становить 1700 грн. за 1 тисячу штук, враховуючи ПДВ.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Аніка-А" виписувалась податкова накладна від 29.03.2010 року №14 (т.1 а.с.119) та видаткова накладна №РН-0000014 від 29.08.2010 року (а.с.120).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ підтверджується випискою з особового рахунку (т.1 а.с.203-228).

Також, між ПП "Під ключ" (Покупець) та ТОВ "Елком" (Постачальник) укладено договір поставки №100813-1 від 13.08.2010 року (т.1 а.с.121).

За умовами вказаного договору Постачальник зобов"язується передати у власність Покупцеві низьковольтне електротехнічне обладнання на умовах визначених даним Договором.

На виконання умов вказаного договору виписувались накладні (т.1 а.с.125, 127, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141, 143, 146, 147, 149, 151), податкові накладні (т. 1 а.с.126, 128, 130, 132, 134, 136, 138, 140, 142, 144, 148, 150, 152).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ підтверджується випискою з особового рахунку (т.1 а.с.203-228).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Судом встановлено, що податкові накладні по господарським операціям з зазначеним контрагентами відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV.

В акті перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів від продавця (ТОВ "Аніка -А" та ТОВ "Елком") до покупця в зв"язку з відсутністю (не наданням для перевірки) належним чином оформлених документів, що засвідчують транспортування (т. 1 а.с.23).

Як визначено п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Пунктом 11.2 цих Правил передбачалося, що товарно-транспортні накладні і дорожні листи вантажного автомобіля належать до документів суворої звітності, які виготовляються друкарським способом з обліковою серією та номером і форма та порядок заповнення яких замовником і перевізником визначаються відповідними нормативними актами.

Статус товарно - транспортних накладних як бланків суворої звітності також було закріплено Інструкцією про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затвердженої наказом Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 07.08.1996 № 228/253, яку було зупинено згідно з повідомленням Державного комітету України з питань розвитку підприємництва, опублікованим у газеті "Урядовий кур'єр" від 07.03.2000 № 43, з метою внесення змін. При цьому, станом на 22.02.2006 зміни до наказу Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 07.08.1996 № 228/253 внесені не було, внаслідок чого Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва Рішенням від 24.02.2006 № 27 "Про необхідність усунення порушень Державним комітетом статистики України, Міністерством транспорту та зв'язку України принципів державної регуляторної політики згідно з вимогами Закону України від 11.09.2003 № 1160-IV "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності запропонував Державному комітету статистики України, Міністерству транспорту та зв'язку України скасувати спільний наказ від 07.08.1996 № 228/253 "Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи" та п. 11.2 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом від 14.10.1997 № 363.

Однак 22.05.2006р. Міністерство транспорту та зв'язку України на виконання рішення Державним комітетом статистики України від 24.02.2006 № 27 було прийнято наказ № 493, яким п. 11.2 виключено з Правил.

Таким чином, з 30.05.2006р. (з дати реєстрації наказу № 493 в Мін'юсті) товарно-транспортні накладні втратили статус документів суворої звітності, форма яких визначалась відповідними нормативними актами.

Крім того, згідно з висновком Міністерства юстиції України від 15.05.2006 № 10/68 з Державного реєстру нормативно-правових актів виключено наказ Мінстату і Мінтрансу від 07.08.1996 № 228/253 "Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи", яким визначалась типова форма товарно-транспортної накладної. Факт виключення цього наказу з Держреєстру вказує на те, що він втратив статус нормативного, тобто обов'язкового документа.

Тим не менше, форма товарно-транспортних накладних у зв'язку із вказаними вище обставинами не змінилась, оскільки на сьогодні залишається чинним наказ Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.1995 № 488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля", який визначає форму товарно-транспортної накладної. Однак цей наказ лише затверджує типову форму товарно-транспортної накладної і не закріплює за нею статус документа суворої звітності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2014 року по справі № К-28000/10.

З огляду на вище викладене, посилання відповідача на те, що товарно - транспортна накладна як первинна транспортна документація є обов'язковою для всіх суб'єктів господарської діяльності, є безпідставними.

Судом встановлено, що позивачем провомірно сформовано склад валових витрат по господарським операціям з контрагентами ТОВ "Аніка -А" та ТОВ "Елком" на підставі належних первинних документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Матеріали справи свідчать, що між ПП "Під ключ" (Замовник) та ТОВ "ТБС" (Підрядник) було укладено договір підряду №22/9 від 22.09.2010 року (т.1 а.с.153-155).

За умовами вказаного договору Підрядник зобов"язується виконати комплекс робіт по влаштуванню тротуарної плитки на будівництві житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями і підземною автостоянкою за адресою: вул. Щербакова 52 у Шевченському районі м. Києва.Секції №1 та №2, а Замовник зобов"язується прийняти результати робіт та оплатити їх.

Фактичне виконання умов вказаного договору підтверджується: актами приймання виконаних будівельних робіт (т.1 а.с.156-159), довідками про вартість виконаних будівельних робіт (а.с.162-163), податковими накладними (т. 1 а.с.160-161).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ підтверджується випискою з особового рахунку (т.1 а.с.203-228).

В акті перевірки зазначено, що на ТОВ "ТБС" директор та головний бухгалтер в одній особі - Кляус С.В., загальна чисельність працюючих на підприємстві згідно звітності по комунальному податку складає 1 особа, залишки товарно - матеріальних цінностей на початок та кінець будь - якого звітного періоду з періоду, що перевірявся, відсутні.

Судом встановлено, що між ПП "Під ключ" (Покупець) та ТОВ"Регіонпромгруп" (Продавець) було укладено договір № 1903 від 19.03.2010 року (т.1 а.с. 164).

За умовами вказаного договору Продавець зобов"язується передати у власність Покупці, а Покупець прийняти та оплатити кабельно-провідникову продукцію, на умовах даного договору, згідно специфікацій, які є невід"ємною частиною цього договору.

До зазначеного договору між сторонами складено та підписано специфікація № 1 від 19.03.2010 року (а.с. 165).

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Регіонпромгруп" виписувалась податкова накладна від 20.04.2010 року №12004/ПК (т.1 а.с.167) та видаткова накладна №12004/ПК від 20.04.2010 року (т.1 а.с.166).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ підтверджується випискою з особового рахунку (т.1 а.с.203-228).

Судом встановлено, що між ПП "Під ключ" та ТОВ "Проектна -будівельна компанія "Інжбд" (Підрядник) було укладено договір №01/07 від 01.07.2010 року на будівництво тепломережі від ТК 105(існ.) до бройлерної буд. №52, по вул. Щербакова (т.1 а.с.168-169).

За умовами вказаного договору Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе виконання будівельних робіт по будівництву тепломережі від ТК 105(існ.) до бройлерної буд. №52, по вул. Щербакова (згідно ДБН Д 1.1-4-2000, зб.3,7,13.15,16,19,20).

Фактичне виконання умов вказаного договору підтверджується: актами приймання виконаних будівельних робіт (а.с.170-190), податковими накладними (т.1 а.с.191-202).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ підтверджується випискою з особового рахунку (т.1 а.с.203-228).

Податкові накладні по господарським операціям з зазначеним контрагентами відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем правомірно сформовано склад валових витрат по господарським операціям з контрагентами ТОВ "ТБС", ТОВ "Регіонпромгруп", ТОВ "Проектна - будівельна компанія "Інжбуд" на підставі належних первинних документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

ПП "Під ключ" отримані ТМЦ від контрагентів: ТОВ "Аніка - А", ТОВ "Інжбуд", ТОВ "Елком", ТОВ"Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС" використанні в подальшому у своїй господарській діяльності, а саме: на виконання умов договору підряду на капітальне будівництво №77/1 від 10.10.2007 року, укладеного з ТОВ "Центренергобуд" (т.2 а.с.70-74).

За умовами вказаного договору Підрядник (Центренергобуд) зобов"язується власними та/або залученими силами і засобами збудувати та передати Генеральному підряднику (ПП "Під ключ") об"єкт будівництва (житловий комплекс з вбудовано прибудованими приміщеннями та підземною автостоянкою по вул. Щербакова, 52, в Шевченківському районі м. Києва загальною площею 53566,82 кв.м), а Генеральний підрядник зобов"язується, зокрема, надати Підряднику будівельний майданчик.

Так, позивач отримав від вказаних вище контрагентів ТМЦ, спрямовані на благоустрій будівельного майданчика по вул. Щербакова, 52, в Шевченківському районі м. Києва, який в подальшому надав ТОВ "Центренергобуд" для забудови житлового комплексу.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

Згідно з п. 4.1, п.4.3 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Валовий доход включає, зокрема, доходи від операцій, передбачених статтею 7 цього Закону.

Як визначено пп.5.2.1 п. 5.2, ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів, платник податку має право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом з поданням розрахунку податкових зобов'язань звітного періоду. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, непідтверджені відповідними документами витрати не визнаються валовими витратами і на суму недосплаченого податку нараховується пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, збільшеної в 1,2 рази.

Не надання підприємством на запит податкового органу витребуваних документів (щодо відображення за період з 01.11.2010 року по 31.07.2013 року в бухгалтерському та податковому обліку підприємства фінансово господарських операцій щодо реалізації майнових прав на житлові та не житлові приміщення житлового комплексу, що знаходиться за адресою м. Київ вул. Щербакова, 52 (т. 2 а.с.77)), які були викрадені та про факт крадіжки яких у встановленому порядку повідомлено податковий орган, не є підставою для висновку податкового органу про не підтвердження такими документами складу валових витрат підприємства.

З наведених вище підстав, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 12.06.2012 року №000054222 є неправомірним та підлягає скасуванню.

Посилання податкового органу на відсутність трудових ресурсів, виробничого обладнання, складських, офісних та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини у контрагентів є безпідставними, адже порушується принцип індивідуальної відповідальності - за трудові відносини в контрагентів податковий орган намагається притягнути до відповідальності позивача; будь-які порушення трудового законодавства не стосуються сфери податкового права у даній справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "17" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "18" лютого 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Приватне підприємство "Під ключ" вул.Леніна,5,м.Монастирище,Черкаська область,19100

3- відповідачу/відповідачам: Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,