Справа № К/9991/40377/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/40377/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Кочана В.М.,
Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Театру-студії ляльок «Маріонетки» про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 6722 гривень, за касаційною скаргою Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2010 року Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути з Театру-студії ляльок «Маріонетки» адміністративно-господарські санкції у розмірі 6722 гривень за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2009 році.

На обґрунтування позову послалося на те, що Театр-студія ляльок «Маріонетки» в порушення статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХII (далі - Закон № 875-ХII) не забезпечило установленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак відповідно до статті 20 цього Закону відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що діяльність роботодавців, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, які відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 875-ХII сплачують адміністративно-господарські санкції, повинна передбачати отримання прибутку. Сплата таких санкцій неприбутковими організаціями, що утримуються за рахунок коштів бюджету, не передбачається.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2011 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи та іншого доказу.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону № 875-ХII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

За змістом частини 1 статті 20 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII, а є заходом впливу

на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-XII (у редакції до 18 березня 2006 року) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» від 23 лютого 2006 року № 3483-IV зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон № 875-XII доповнено статтею 181, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

У відповідності до частини 4 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кримським республіканським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів 28 квітня 2010 року здійснена позапланова виїзна перевірка Театру-студії ляльок «Маріонетки», під час якої з'ясовано, що за звітний 2009 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 9 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХII, становить 1 особу. Фактично протягом 2009 року інваліди у відповідача не працювали.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій відсутні, оскільки відповідач є неприбутковою організацією та фактично утримується за рахунок коштів місцевого бюджету.

Однак, як вбачається з довідки Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим від 19 жовтня 2010 року № 11373/10/15-3 Театр-студія ляльок «Маріонетки» в реєстр неприбуткових організацій (установ) не включена.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, не дослідивши належним чином усі обставини справи. Разом з тим, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суду необхідно встановити, чи були вжиті відповідачем заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та чи виконані ним вимоги по інформуванню державних органів щодо наявності вакансій для працевлаштування інвалідів.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції на зазначені порушення уваги не звернув та не виправив їх.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми права, які істотно вплинули на повноту з'ясування фактичних обставин справи, рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати та вважати доведеними обставини, які не були встановлені судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2011 року - скасувати, а справу за позовом Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Театру-студії ляльок «Маріонетки» про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 6722 гривень - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Кочан В.М.

Олексієнко М.М.