Справа № 539/3872/14-а
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р. Справа № 539/3872/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.12.2014р. по справі № 539/3872/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Полтавського обласного військового комісаріату

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (в редакції Закону від 4 липня 2002р. № 51-ІУ) з 15 травня 2014 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04.12.2014 року до участі у справі залучено Полтавський обласний військовий комісаріат в якості другого відповідача (а.с 40).

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.12.2014 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області неправомірними.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (в редакції Закону від 4 липня 2002р. № 51-ІУ), починаючи з 15 травня 2014 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є військовослужбовцем, підполковником Збройних Сил України у відставці, був звільнений за наказом Міністерства оборони України від 18.03.1993 р. № 0540 з дійсної військової служби у віці 39 років (у зв'язку зі скороченням штатів).

Керуючись положенням п. «б» статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (в редакції Закону від 4 липня 2002р. № 51-ІУ), ОСОБА_1, починаючи з 2010 року, неодноразово звертався з заявами до Головного УПФУ в Полтавській області, УПФУ в м. Лубнах та Лубенському районі, Полтавського обласного військового комісаріату, Лубенсько-Оржицького об'єднаного міського військового комісаріату про призначення йому пільгової пенсії, однак отримав відмови.

Не погоджуючись з такими діями, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступних обставин.

Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію та членів їх сімей визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон).

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону.

Редакція пункту «б» зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.

У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років при наявності інших обов'язкових показників.

Так, відповідно до пункту «б» зазначеної статті в редакції від 04.07.2002 року право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних знань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Відповідно до пункту "б" статті 12 Закону (в редакції Закону від 04.04.2006 року № 3591-IV, що діє з 29.04.2006 року) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" -"д" цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку та за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України призначити йому пенсію за вислугу років з 15 травня 2014 року відповідно до пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції від 4 липня 2002 р. № 51- IV, яка втратила чинність з 29.04.2006 р., а отже не може бути застосована до правовідносин, які виникають з 15 травня 2014 р., оскільки призначення пенсії згідно Закону, що на даний час втратив чинність, є неправомірним.

Також, колегія суддів зазначає про те, що згідно з частиною 1 статті 48 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.

Порядок подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007р. № 3-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.02.2007р. за № 135/13402.

Відповідно до п.1 зазначеного Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства транспорту та зв'язку України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань ( далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів ( далі - уповноважені структурні підрозділи).

Уповноваженим структурним підрозділом Міністерства оборони, який здійснює підготовку та подання до органу, що призначає пенсію, документів для призначення пенсій військовослужбовцям в Полтавській області визначено Полтавський обласний військовий комісаріат.

Згідно з п. 7, 12 вищезазначеного Порядку для призначення пенсії за вислугу років уповноваженим структурним підрозділом Міністерства оборони подаються, зокрема, такі документи:

- подання про призначення пенсії;

- заява про призначення пенсії;

- грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби;

- документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що для призначення пенсії позивачу необхідно було звернутися з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області через уповноважений структурний підрозділ Міністерства оборони України - Полтавський обласний військовий комісаріат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в квітні 2010 року звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про роз'яснення щодо призначення йому пенсії за вислугою років (а.с. 19) та в листопаді 2012 року з заявою про призначення пенсії (а.с. 18, 46), на які позивачу відповідно до Закону України "Про звернення громадян" листами від 26.05.2010 р. № 288/Б-ОЗ та 24.12.2012 р. № / 650/Б-03 надані роз'яснення щодо умов призначення пенсії за вислугу років та порядку оформлення документів для цього, відповідно до яких позивачу для призначення пенсії необхідно звернутися до обласного військового комісаріату з відповідною заявою (а.с. 20-21).

30.11.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату з заявою про призначення пенсії, проте листом від 05.12.2012 року за вих. № 3/1656 йому було відмовлено в оформленні документів на призначення пенсії.

Зазначені дії відповідачів в судовому порядку ОСОБА_1 оскаржені не були.

Після зазначеної відмови в призначенні пенсії позивач згідно з даними Журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг Полтавського обласного військового комісаріату по номенклатурі справ № 10-2013 з питання призначення йому пенсії до Полтавського обласного військового комісаріату не звертався.

До Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області документи після 2012 року, оформлені відповідно до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007р. № 3-1, для призначення пенсії ОСОБА_1 не надходили та відповідно рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не приймалося.

В свою чергу, в зазначених позовних вимогах ОСОБА_1 просить призначити йому пенсію з 15.05.2014 року, проте позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано доказів звернення до відповідачів з відповідними заявами.

Навпаки, матеріалами справи підтверджено, що позивач станом на 2014 рік з відповідними заявами не звертався, а отже висновки суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії з 15.05.2014 року є помилковими, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Крім того, колегія суддів зауважує на той факт, що залучаючи ухвалою від 04.12.2014 року в якості другого відповідача Полтавський обласний військовий комісаріат, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки правомірності чи неправомірності його дій (бездіяльності) чи рішень.

В свою чергу, керуючись вищезазначеними нормами законодавства, без надання Полтавським обласним військовим комісаріатом фінансових документів про грошове забезпечення при проходженні військової служби ОСОБА_1, необхідних для призначення пенсії, постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.12.2014 р. заздалегідь виконати неможливо, оскільки Головне управління ПФУ в Полтавській області є лише органом, що призначає пенсію, та не має необхідних для її призначення фінансових документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, оскільки при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та невірно надав правову оцінку обставинам у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, були допущені порушення норм матеріального права, у зв'язку з чим дана постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.12.2014р. по справі № 539/3872/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.