Справа № 821/4673/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4673/14

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю представників: позивача - Літвінової Т.В., відповідача - Митницької О.О., Ростальної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатек-Україна" до Херсонської митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління державного казначейства України у Херсонській області про скасування рішень про коригування митної вартості товарів, карток відмови і стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегатек-Україна" (далі - позивач, ТОВ "Мегатек-Україна"), звернулось до суду із позовом до Херсонської митниці Міндоходів (далі - відповідач-1, Херсонська митниця), в якому просить визнати протиправними і скасувати: рішення про коригування митної вартості товарів №508050000/2014/000147/1, №508050000/2014/000148/1 від 17.10.2014р.; картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів від 17.10.2014р. №508050000/2014/00152, №508050000/2014/00153.

Позивач вказує, що ним були укладені зовнішньоекономічні контракти із компаніями "JiangSu BaiXiong Machinery Co., LTD" та "Hubei Puhui Plastics Technology Development Co., LTD", за умовами яких він придбав певні товари.

З метою їх митного оформлення до відповідача-1 було надано належним чином оформлені митні декларації та передбачені митним законодавством обов'язкові документи. Митну вартість товарів було визначено позивачем за основним методом, передбаченим Митним кодексом України, а саме за ціною контракту.

Не зважаючи на це, відповідачем-1 витребовано у позивача додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, які були надані йому своєчасно.

За результатами їх розгляду відповідачем-1 прийняті оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.

При цьому відповідач-1 визначив митну вартість товарів за резервним методом, що позивач вважає протиправним, так як подані ним для митного оформлення товарів документи містили всі необхідні дані і не мали розбіжностей або неточностей.

Також позивач вказує, що з метою випуску у вільний обіг ввезених товарів, які необхідні йому для провадження господарської діяльності, він був змушений сплатити митні платежі у сумі, визначеній митним органом за резервним методом.

Посилаючись на те, що визначення митної вартості товарів відповідачем-1 за резервним методом є протиправним, позивач вважає, що ним надмірно сплачені митні платежі, які він просить стягнути з Головного управління державного казначейства у Херсонській області як органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позові вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач-1 подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що адміністративний позов не визнає, в запереченнях вказав, що визначити митну вартість товарів за основним методом виявилось неможливим у зв'язку із не підтвердженням Товариством числових значень складових митної вартості товарів і ненаданням на запит Митниці всіх необхідних для цього документів.

Представники відповідача-1 у судовому засіданні також заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Відповідач-2 у письмових запереченнях та представник відповідача-2 у вирішенні цього спору поклались на розсуд суду, просили винести законне і обґрунтоване рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

Між ТОВ "Мегатек-Україна" як покупцем та компанією "JiangSu BaiXiong Machinery Co., LTD" як продавцем укладено контракт від 15.08.2012р. №СН1508-12 на постачання товару на загальну суму 50 000,00 доларів США.

Згідно з умовами контракту найменування і кількість товарів, ціна і загальна вартість одноразової поставки зазначається в Додатках, які є невід'ємною частиною контракту; постачання товару здійснюється на умовах СРТ Одеса або Іллічівськ, Україна, згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2010, крім випадків, коли в Додатках вказані інші умови поставки; оплата здійснюється на підставі наданого продавцем інвойсу (п.п. 1.2, 2.1, 3.1, 3.2, 4.1 контракту).

24.09.2014р. сторонами контракту укладено Додаток №8, згідно якого продавець постачає, а покупець приймає і оплачує товар - вал для тампопечаті (ембосірующий вал), кількістю 1 комплект, вартістю 250,00 доларів США. Додатком визначено інші умови поставки - CPT Борісполь.

У жовтні 2014р. уповноваженою особою позивача ПП "Ексім-Україна" пред'явлено до митного оформлення отриманий від продавця товар - вал для тампопечаті (ембосірующий вал), кількістю 1 комплект, код УКТЗЕД , вартістю 250,00 доларів США та подано до Херсонської митниці митну декларацію форми МД-2 №508050000/2014/012274.

Митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту.

До митної декларації уповноваженою особою позивача ПП "Ексім-Україна" було додано: зовнішньоекономічний контракт від 15.08.2012р. №СН1508-12, банківський платіжний документ №1854 від 06.10.2014р. на суму 250,00 доларів США, інвойс ВХ-14092401 від 24.09.2014р., додаток №8 до зовнішньоекономічного контракту від 15.08.2012р. №СН1508-12, копія митної декларації країни відправлення (Китайська Народна Республіка) №14459352 від 19.09.2014р., пакувальні листи від 10 та 24 вересня 2014р., відомість про облік та розрахунок тари і пакувальних матеріалів від 16.10.2014р., авіаційні накладні від 28 та 29 вересня 2014р.

На запит митного органу для підтвердження митної вартості товару уповноваженою особою позивача повторно подано: банківський платіжний документ №1854 від 06.10.2014р. на суму 250,00 доларів США, інвойс ВХ-14092401 від 24.09.2014р., додаток №8 до зовнішньоекономічного контракту від 15.08.2012р. №СН1508-12, копія митної декларації країни відправлення (Китайська Народна Республіка) №14459352 від 19.09.2014р., а також надано виписку з бухгалтерської документації №17-10/2 від 17.10.2014р., лист №299 від 17.10.2014р. з інформацією про те, поставка згідно інвойсу ВХ-14092401 від 24.09.2014р. не страхувалась, додаткову угоду до зовнішньоекономічного контракту №2, сертифікат походження товару ССРІТ131000407 від 30.09.2014р..

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, Херсонська митниця дійшла висновку, що документи, які надані для оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару та містять наступні розбіжності: 1) у додатку до зовнішньоекономічного контракту від 15.08.2012р. №СН1508-12 по тексту при посиланні на договір зазначається його номер як СН1508/12; 2) п.4.1 контракту від 15.08.2012р. №СН1508-12, інвойсом ВХ-14092401 від 24.09.2014р. визначені умови поставки СРТ-Бориспіль, однак у митній декларації країни відправлення поряд із зазначеними умовами поставки також у графі "Транспортні витрати" вказано "100" та у графі "Маркування та примітки" наведено "CPTUSD100"; 3) згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2010 умови поставки СРТ не передбачають обов'язку продавця укладати договір страхування, проте позивачем не надано документів про вартість страхування поставки товару, що у своїй сукупності не дає змоги встановити митну вартість товару.

17.10.2014р. в оформлені митної декларації форми МД-2 №508050000/2014/012274 було відмовлено за карткою відмови №508050000/2014/00152 та прийнято рішення №508050000/2014/000147/1 від 17.10.2014р. про визначення митної вартості за резервним методом згідно вимог ст. 64 Митного кодексу України.

Товар випущено у вільний обіг за митною декларацією форми МД-2 №508050000/2014/012631 з відкоригованою відповідно до вказаного рішення №508050000/2014/000147/1 від 17.10.2014р. митною вартістю товару.

Також судом встановлено, що між ТОВ "Мегатек-Україна" як покупцем та компанією "Hubei Puhui Plastics Technology Development Co., LTD" як продавцем укладено зовнішньоекономічний контракт №СН10-09-14 від 10.09.2014р. на постачання товару - запасних частин і комплектуючих - на загальну суму 50 000,00 доларів США.

Згідно з умовами контракту асортимент і кількість товарів, ціна і загальна вартість партії товару зазначається в Додатках, які є невід'ємною частиною контракту; постачання товару здійснюється на умовах СРТ - Бориспіль, Україна, згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2010, крім випадків, коли в Додатках вказані інші умови поставки; оплата здійснюється на підставі наданого продавцем інвойсу (п.п. 1.1, 1.2, 3.3, 4.2, 4.3 контракту).

10.09.2014р. сторонами контракту укладено Додаток №1, згідно якого продавець постачає, а покупець приймає і оплачує товар - обладнання і комплектуючі W490X0.8, кількістю 1 комплект, вартістю 760,00 доларів США. Додатком визначено умови поставки - CPT Борісполь.

У жовтні 2014р. уповноваженою особою позивача ПП "Ексім-Україна" пред'явлено до митного оформлення отриманий від продавця товар - формуючий інструмент для виробництва сайдингу W490X0.8 виготовлений зі сталі, код УКТЗЕД , кількістю 1 комплект, вартістю 760,00 доларів США та подано до Херсонської митниці митну декларацію форми МД-2 №508050000/2014/012283.

Митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту.

До митної декларації уповноваженою особою позивача ПП "Ексім-Україна" було додано: зовнішньоекономічний контракт №СН10-09-14 від 10.09.2014р., банківський платіжний документ №1791 від 19.09.2014р. на суму 760,00 доларів США, інвойс PUHUI1 від 10.09.2014р., додаток №1 до зовнішньоекономічного контракту №СН10-09-14 від 10.09.2014р., копія митної декларації країни відправлення (Китайська Народна Республіка) №14459351 від 29.09.2014р., пакувальний лист від 10 вересня 2014р., відомість про облік та розрахунок тари і пакувальних матеріалів від 16.10.2014р., авіаційні накладні від 28 та 29 вересня 2014р.

На запит митного органу для підтвердження митної вартості товару уповноваженою особою позивача повторно подано вказані документи, а також надано: виписку з бухгалтерської документації №17-10/1 від 17.10.2014р., лист №298 від 17.10.2014р. з інформацією про те, поставка згідно інвойсу PUHUI1 від 10.09.2014р. не страхувалась, додаткову угоду до зовнішньоекономічного контракту №2, сертифікат походження товару С20004 від 22.09.2014р., сертифікат якості товару без номеру та дати.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, Херсонська митниця дійшла висновку, що документи, які надані для оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару та містять наступні розбіжності: у копії митної декларації країни відправлення №14459351 від 29.09.2014р. вказані відмінні від зазначених у контракті, додатку до контракту та інвойсі умови поставки - "FOB" замість "CPT Борісполь", при цьому за умовами поставки FOB до обов'язків продавця не входить оплата транспортних витрат, а відтак такі витрати не входять до фактичної ціни товару і повинні включатись до його митної вартості.

Відповідачем-1 17.10.2014р. в оформлені митної декларації форми МД-2 №508050000/2014/012283 було відмовлено за карткою відмови №508050000/2014/00153 та прийнято рішення №508050000/2014/000148/1 від 17.10.2014р. про визначення митної вартості за резервним методом згідно вимог ст. 64 Митного кодексу України.

Товар випущено у вільний обіг за митною декларацією форми МД-2 №508050000/2014/012636 з відкоригованою відповідно до вказаного рішення №508050000/2014/000148/1 від 17.10.2014р. митною вартістю товару.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України передбачено Митним кодексом України та іншими актами законодавства, прийнятими у відповідності до вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Згідно ст. 257 цього Кодексу декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, згідно з приписами пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Відповідно до цієї правової норми, документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

У той же час, частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті (тобто ті, які входять до вичерпного переліку документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення), містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного кодексу України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 13.07.2012р. №362 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п'ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Методичних рекомендацій).

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої - шостої статті 54, статті 58 Митного кодексу України та пунктів 6, 7 Методичних рекомендацій надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В силу приписів частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи представниками відповідача-1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані ТОВ "Мегатек-Україна" з митною декларацією №508050000/2014/012274 основні та додаткові документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

Подані разом із митною декларацією, а також на запит митного органу документи передбачені ст.53 Митного кодексу України.

Слід зазначити, що у оскаржених рішеннях від 17.10.2014р. №508050000/2014/00152 та №508050000/2014/000147/1 відповідачем-1 не наведено, які саме встановлені ним обґрунтовані підстави вважати, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У письмових запереченнях, а також в усних поясненнях представників відповідача-1 вказано, що такими підставами є виявлені розбіжності, а саме: відмінність у номері контракту, так як у ньому цей номер вказаний як СН1508-12, а у додатку №8 в тексті міститься посилання на контракт з номером СН1508/12; у митній декларації країни відправлення поряд із зазначеними в контракті та інвойсі умовами поставки "СРТ-Бориспіль" у графі "Транспортні витрати" вказано "100" та у графі "Маркування та примітки" наведено "CPTUSD100".

Оцінюючи ці доводи представників відповідача-1, суд не знаходить підстав вважати їх обґрунтованими.

Так, у додатку №8 взагалі по тексту замінено крапки та дефіси на знак дробу в датах та номерах документів, при цьому на думку суду це не унеможливило ідентифікацію цих документів, а тому не дає підстав для висновку про наявність у них розбіжностей.

Зі змісту митної декларації країни відправлення №14459352 від 19.09.2014р. чітко видно, що фактична загальна вартість товару становить саме 250 доларів США; таку саме вартість товару вказано у додатку до зовнішньоекономічного контракту від 15.08.2012р. №СН1508-12 та інвойсі ВХ-14092401 від 24.09.2014р.

Слід зазначити, що подані позивачем документи у своїй сукупності містять повну інформацію щодо ціни, що була фактично сплачена за отриманий товар та умови поставки.

Разом з тим, у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару митним органом не обґрунтовано наявності розбіжностей, які впливають на числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що у свою чергу призвели до виникнення обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Під час судового розгляду справи представник відповідача-1 зазначила, що сумніви стовно ціни задекларованого позивачем товару виникли у митного органу також за результатами аналізу відомостей, що містяться у базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України.

Так, відповідачем митну вартість було визначено за резервним методом згідно ст.64 Митного кодексу України і вона ґрунтувалась на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях подібних товарів.

На підтвердження цих доводів відповідачем надано витяг з цінової інформації ЄАІС Міндоходів, з якої вбачається, що раніше за митною декларацією №807100000/2014/41928 від 08.10.2014р. було здійснене митне оформлення товару за кодом УКТЗЕД , а саме запасної частини валкової машини моделі 510 марки UTON до екструзійної лінії моделі PVC155-JW для виробництва покриття для підлоги: сталевий тіснильний вал розміром 2400х450 мм., не друкарський, вагою 976 кг., виробник CHINA ELECTRONICS ZHEJIANG COMPANI. Митна вартість цього товару визначена в розмірі 88332,63 грн., або 6,98 доларів США за 1 кг.

Саме з такої вартості відповідач виходив, визначаючи митну вартість ввезеного позивачем товару.

Слід зазначити, що згідно з приписами частини першої статті 14 "Про ціни і ціноутворення" від 21.06.2012р. № 5007-VI, під час проведення експортних (імпортних) операцій у розрахунках з іноземними суб'єктами господарювання застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку.

Статтею 6 Указу Президента України від 25.08.1994 № 475/94 "Про заходи щодо запобігання експорту товарів походженням з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів" встановлено, що при здійсненні суб'єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника контактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції.

З аналізу наведених вище нормативно - правових норм вбачається, що ціна імпортованого товару повинна відповідати цінам, що склалися на ринку експорту на ідентичний або аналогічний товар, тобто на товар, який є однаковим або подібним за характеристиками, торговельною маркою, артикулом та має однакову собівартість виробництва.

Разом з цим, позивачем заявлено до митного оформлення за кодом УКТЗЕД інший товар: запасну частину лінії покраски виробів з ПВХ: ембосирующий вал (призначений для нанесення малюнку та фарби на вироби), виготовлений зі сталі, вагою 150 кг., виробник "JiangSu BaiXiong Machinery Co., LTD".

Отже, товар за митною декларацією №807100000/2014/41928 від 08.10.2014р., ціну якого відповідач поклав в основу визначення митної вартості задекларованої позивачем продукції, має інше походження, істотно відрізняється за своїми технічними характеристиками та якістю та використовується в іншій ціновій категорії та за іншим призначенням.

А відтак, порівняння відповідачем їх ціни є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Враховуючи, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Як вже зазначалось судом вище, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (частина п'ята статті 57 Митного кодексу України).

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як встановлено судом під час судового розгляду справи, документи, подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегатек-Україна" до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, містять усю необхідну інформацію про вартість товару, а також реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), суд вважає необґрунтованим.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на таке , суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи, що твердження митного органу про неможливість застосування обраного позивачем методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), у судовому засіданні були спростовані, зважаючи на те, що документи, подані позивачем до митного органу, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів, суд дійшов висновку, що визначення Херсонської митницею Міндоходів митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення №508050000/2014/000147/1 та картки відмови №508050000/2014/00152.

Отже, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В той же час суд вважає безпідставними вимоги позивача про визнання протиправними і скасування картки відмови №508050000/2014/00153 та рішення №508050000/2014/000148/1 від 17.10.2014р. про коригування митної вартості, виходячи з вищенаведених приписів законодавства та наступних обставин.

Як видно з матеріалів справи, при здійсненні митного оформлення товару за митною декларацією МД-2 №508050000/2014/012283 відповідач-1 на підставі поданих уповноваженою особою позивача документів виявив у них розбіжності, які не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Так, за умовами зовнішньоекономічного контракту №СН10-09-14 від 10.09.2014р., інвойсу PUHUI1 від 10.09.2014р., додатку №1 до зовнішньоекономічного контракту №СН10-09-14 від 10.09.2014р., поставка товару здійснюється на умовах "CPT Борісполь" згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2010.

В той же час, згідно із наданою на вимогу митниці копією митної декларації країни відправлення №14459351 від 29.09.2014р. вказані відмінні від зазначених у контракті, додатку до контракту та інвойсі умови поставки - "FOB" замість "CPT Борісполь".

Вказану обставину представники сторін не спростували.

Слід зазначити, що згідно термінів Інкотермс-2010 за умовами поставки CPT (Carriage Paid To) продавець зобов'язаний здійснити всі необхідні заходи для забезпечення перевезення товару до погодженого пункту призначення. Тобто коли фрахт оплачується продавцем, по суті він оплачується покупцем, так як витрати по фрахту звичайно включаються продавцем в загальну ціну товару.

На відміну від цього, за умовами поставки FOB (Free On Board) продавець зобов'язаний здійснити завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем, у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами, в названому порту відвантаження, у спосіб, що відповідає звичаям порту; продавець зобов'язаний нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження. Тобто укладення договору на перевезення товару та його оплата лежить на покупці, а вартість транспортування не включається до загальної ціни товару.

Враховуючи наведене, суд погоджується із доводами відповідача-1 про наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару "формуючий інструмент для виробництва сайдингу W490X0.8 виготовлений зі сталі, код УКТЗЕД , кількістю 1 комплект" в сумі 760,00 доларів США, який пред'явлений до митного оформлення за митною декларацією форми МД-2 №508050000/2014/012283.

Позивач пояснює таку розбіжність помилкою, допущеною продавцем у митній декларації та посилається при цьому на лист компанії "Hubei Puhui Plastics Technology Development Co., LTD" від 17.10.2014р. без номеру, в якому повідомляється про помилку.

Суд не може прийняти даний лист як доказ здійснення у відповідності з експортною митною декларацією країни відправлення (Китайська Народна Республіка) №14459351 від 29.09.2014р. поставки товару на умовах "CPT-Бориспіль", а не "FOB", оскільки згідно із Міжнародною конвенцією 1973р. щодо спрощення та гармонізації (узгодження) митних процедур (Конвенція Кіото), до якої Китайська Народна Республіка приєдналась 15.06.2000р., виправлення помилок передбачає виключно внесення змін до поданої декларації зі згоди митної служби, проте аж ніяк не надсилання листів з повідомленням про допущені помилки.

Експортної митної декларації зі змінами щодо умов поставки вказаного вище товару позивачем не надано.

Оскільки декларантом ні добровільно, ані на вимогу митниці не було надано належних і достовірних документів, які б усунули виявлені відповідачем розбіжності, в тому числі підтвердили факт постачання товару саме на умовах Інкотермс-2010 "CPT-Бориспіль" або дійсну вартість перевезення товару, оплачену покупцем, то відповідачем-1 обґрунтовано прийняті рішення про коригування митної вартості товару№508050000/2014/000148/1 від 17.10.2014р. та картку відмови у митному оформленні №508050000/2014/00153.

При цьому відповідачем-1 у оскарженому рішенні про коригування митної вартості послідовно доведено неможливість застосування в даному випадку основного та другорядних методів визначення митної вартості (метод 2 не застосовано через відсутність інформації в декларанта та митного органу, щодо оформлення ідентичних товарів; метод 3 не застосовано через відсутність інформації в декларанта та митного органу, щодо оформлення подібних/аналогічних товарів; методи 4-5 не застосовано через відсутність основи для віднімання та додавання вартості), у зв'язку з чим застосовано останній - резервний метод.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідач-2 надмірно сплачених митних платежів, а саме податку на додану вартість в загальній сумі 2881,32 грн., суд зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, уповноваженою особою позивача при митному оформленні товарів нараховано митних платежів у деклараціях: №508050000/2014/012274 - в сумі 647,60 грн. та №508050000/2014/012283 - в сумі 1968,71 грн.

На підставі рішень відповідача-1 про коригування митної вартості від 17.10.2014р. №№ 508050000/2014/000147/1, 508050000/2014/000148/1 та з урахуванням визначеної ними митної вартості декларантом з метою випуску у вільний обіг товарів подано митні декларації №508050000/2014/012631 та №508050000/2014/012636, у яких самостійно нараховані митні платежі в наступних розмірах: 2712,03 й 2785,60грн. відповідно, а всього - 5497,63 грн.

Таким чином, загальна сума нарахованих митних платежів збільшилась на 2881,32 грн., позивачем згідно з квитанцією від 18.10.2014р. №20-3330021/С сплачено до державного бюджету митних платежів на суму 3520,00 грн.

26.11.2014р. позивачем надіслано до Херсонської митниці листа щодо повернення надмірно сплачених митних платежів.

Питання повернення митних платежів регулюється ст.45 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 43, 102 Податкового кодексу України, ст.301 Митного кодексу України, Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364), Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1095/14362).

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст.4 Митного кодексу України поняттям "митні платежі", з-поміж іншого, охоплюється ПДВ із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, правила якого застосовуються до відносин, пов'язаних зі справлянням митних платежів, як надміру сплачені грошові зобов'язання розуміють суму коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 301 Митного кодексу України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до пунктів 43.1-43.5 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше, ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви, готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналізуючи застосування судами вказаних правових норм, Верховний Суд України у постанові від 25 листопада 2014 року у справі №21-207а14 висловив наступну правову позицію.

У разі незгоди з рішенням чи дією митних органів щодо визначення, призначення, заявлення, з'ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості; митного контролю і митного оформлення, декларант (суб'єкт господарювання, підприємство) може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.

Якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов'яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України і статті 45 Бюджетного кодексу України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених обов'язкових платежів у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) із здійсненням судового контролю над рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів з питань, пов'язаних з розмитненням і справлянням митних платежів.

Відповідно до ч.2 ст.161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно із приписами ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Однак в даному випадку позивач якраз вимагає стягнути в судовому порядку суму надмірно сплачених митних платежів одночасно із вирішенням спору щодо правомірності рішень відповідача-1, на підставі яких такі платежі сплачені позивачем.

Можливість одночасного повернення надмірно сплачених митних платежів разом із здійсненням судового контролю (оскарженням) над рішеннями митних органів з питань, пов'язаних з розмитненням і справлянням митних платежів суперечить викладеним вище правовим позиціям Верховного Суду України.

Виходячи з наведеного, суд також звертає увагу на те, що обґрунтовуючи цю позовну вимогу, позивач посилається на факт звернення до відповідача-1 щодо повернення надмірно сплачених митних платежів. З цього позивач робить висновок, що ним в повному обсязі виконано умови повернення надмірно сплачених митних платежів, які встановлені вищевказаними нормативними актами.

Проте таке звернення неможливо розцінити як виконання позивачем умов ст.45 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 43, 102 Податкового кодексу України, ст.301 Митного кодексу України, Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618, Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147, оскільки в даному випадку такому зверненню повинна передувати процедура оскарження рішень, дій чи бездіяльності митних органів, внаслідок яких позивачу донараховано певні суми митних платежів та на підставі яких такі платежі були сплачені.

За таких обставин підставою для повернення позивачу надмірно сплачених митних платежів буде саме судове рішення про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови у митному оформленні, відповідно до якого позивач вправі згідно із указаними вище правовими нормами ініціювати перед уповноваженими органами питання про повернення надмірно сплачених платежів.

Враховуючи наведене, а також викладені вище правові висновки Верховного Суду України, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача-2 надмірно сплачених митних платежів заявлені позивачем передчасно, тому у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідачем-1 не доведено правомірності рішення про коригування митної вартості товарів №508050000/2014/000147/1 та картки відмови у митному оформленні №508050000/2014/00152, які прийняті ним 17.10.2014р.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність підстав для їх задоволення.

В решті позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними і скасувати прийняті Херсонською митницею Міністерства доходів і зборів України картку відмови у митному оформленні товарів №508050000/2014/00152 та рішення про коригування митної вартості товарів №508050000/2014/000147/1 від 17 жовтня 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 16 лютого 2015 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 5.2.2