Справа № 825/123/15-а
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2015 року Чернігів Справа № 825/123/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Заяць О.В.,

за участю секретаря Прокіної А.С.,

представника позивача Дубіна В.І.,

представника відповідача Стасюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Козелецьрайагролісгосп" до Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання надати дозвіл, -

В С Т А Н О В И В:

Козелецьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Козелецьрайагролісгосп" звернулося до суду з адміністративним позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації, в якому просить визнати протиправними дії відповідача, виражені у відмові в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок лісового фонду орієнтовною площею 14 333,6 га. для реєстрації права держави на землях лісового фонду за межами населених пунктів та права постійного користування цими землями ДП «Козелецьрайагролісгосп»; зобов'язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок лісового фонду орієнтовною площею 14 333,6 га. для реєстрації права держави на землях лісового фонду за межами населених пунктів та права постійного користування цими землями ДП «Козелецьрайагролісгосп»; зобов'язати відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішення законної сили.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що для реєстрації (посвідчення) права постійного користування вказаними земельними ділянками лісового фонду, керуючись статтею 123 Земельного кодексу України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-УІ, позивач листом від 21.11.2014 № 278 звернувся до Чернігівської облдержадміністрації з клопотанням про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення лісового господарства та оформлення відповідних правовстановлюючих документів, що посвідчують право постійного користування. Проте, листом від 26.12.2014 №06-05/5479 Чернігівською обласною державною адміністрацією у наданні такого дозволу було, на думку позивача, безпідставно відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що пунктом 1 рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» надано земельні ділянки лісового фонду, які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, що припинили своє існування в процесі реформування, і належать до земель запасу, в постійне користування підприємствам для ведення лісового господарства, зокрема згідно з п. 7 додатку № 1 до рішення від 27.03.2001, загальна площа земельних ділянок, що надаються Козелецькому районному дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству «Козелецьрайагролісгосп» у постійне користування становить 14 333,6 га. Разом з тим, статтею 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (який діяв на момент прийняття рішення обласною радою) було визначено, що право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Статтею 23 вказаного Кодексу встановлено, що право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Позивачем державного акту на право постійного користування отримано не було, а тому право постійного користування у нього не виникло.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, судом встановлено наступне.

Пунктом 1 рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» надано земельні ділянки лісового фонду, які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, що припинили своє існування в процесі реформування, і належать до земель запасу, в постійне користування підприємствам для ведення лісового господарства, зокрема згідно з п. 7 додатку № 1 до рішення від 27.03.2001, загальна площа земельних ділянок, що надаються Козелецькому районному дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству «Козелецьрайагролісгосп» у постійне користування становить 14 333,6 га. (а.с. 21-22,23-24).

Пунктом 3 Рішення доручено районним радам видати підприємствам, яким надаються земельні ділянки лісового фонду, державні акти на право постійного користування землею.

Для реєстрації (посвідчення) права постійного користування вказаними земельними ділянками лісового фонду, керуючись статтею 123 Земельного кодексу України, позивач листом від 21.11.2014 № 278 звернувся до Чернігівської обласної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення лісового господарства та оформлення відповідних правовстановлюючих документів, що посвідчують право постійного користування (а.с. 28).

Проте, листом від 26.12.2014 №06-05/5479 Чернігівською обласною державною адміністрацією у наданні такого дозволу було відмовлено (а.с. 29).

Згідно частини 1 та 5 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, рішенням 15 сесії 23 скликання Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 року "Про надання у постійне користування земель лісового фонду" ДП "Козелецьрайагролісгосп" надано земельні ділянки лісового фонду, які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, що припинили своє існування в процесі реформування, і належать до земель запасу, в постійне користування підприємствам для ведення лісового господарства. У відповідності до Додатку №1 до даного рішення загальна площа земельних ділянок, що надаються у постійне користування позивачу склала 14333,6 га.

Як встановлено, до його прийняття дане питання було узгоджене з Чернігівським обласним управлінням земельних ресурсів, Чернігівським державним лісогосподарським об'єднанням "Чернігівліс", Козелецькою районною радою, Козелецькою районною державною адміністрацією, Козелецьким районним відділом земельних ресурсів.

Пунктом 3 Рішення облради доручено районним радам видати підприємствам, яким надаються ділянки лісового фонду, державні акти на право постійного користування землею.

Для забезпечення виконання даного пункту ДП "Козелецьрайагролісгосп" (замовник) за дозволом Козелецької районної державної адміністрації (Розпорядження від 30.04.2004 р. №198) було укладено договір №01_2007-НТП з Приватним підприємством "Руслана" (виконавець) на створення науково-технічної продукції на право користування вказаною землею. На виконання договору від 05.01.2005 р., укладеного між Чернігівським обласним спеціалізованим комунальним агролісогосподарським підприємством "Чернігівоблагроліс" (замовник) та Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням, останнім виконані польові лісовпорядні роботи по вищевказаним ділянкам. Судом встановлено, що в розроблених проектах лісовпорядкування, планів лісонасаджень ДП "Козелецьрайагролісгосп" (лісовпорядкування 2005 року) надана якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що підтверджує також використання таких ділянок у відповідності до господарській діяльності позивача.

Крім того, рішення від 27.03.2011, яким надано ДП «Козелецьрайагролісгосп» в постійне крристування для ведення лісового господарства земельні ділянки лісового фонду на території Козелецького району загальною площею 14333,6 га, на даний час чинне та ніким не скасовано.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Чернігівською обласною державною адміністрацією протиправно відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок лісового фонду орієнтовною площею 14 333,6 га. для ведення лісового господарства, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок лісового фонду орієнтовною площею 14 333,6 га., то вони задоволенню не підлягають, оскільки суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Щодо вимог про зобов'язання відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішення законної сили слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, встановлення такого зобов'язання є правом, а не обов'язком суду.

Враховуючи наведене, в даному випадку суд не вбачає підстав для застосування заходів, про які просить позивач у позовній заяві.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наведених обставин, позовні вимоги Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Козелецьрайагролісгосп" до Чернігівської обласної державної адміністрації необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Козелецьрайагролісгосп" задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Чернігівської обласної державної адміністрації щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок лісового фонду орієнтовною площею 14 333,6 га. для ведення лісового господарства на території Козелецького району.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис О.В. Заяць

З оригіналом згідно

Суддя О.В. Заяць