Справа № 821/4960/14
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4960/1416 год. 49 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Кальченко - Булановій М.С.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області до скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3В.) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ), у якому просить скасувати податкове повідомлення - рішення № від 05.11.2014 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 162475,79 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 125492,03 грн. та за штрафними санкціями у сумі 36983,76 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що згідно уточнюючої декларації від 29.03.2013 року № про майновий стан і доходи за 2011 рік ФОП ОСОБА_3 було задекларовано суму загального річного оподатковуваного доходу у розмірі 202348,15 грн. При цьому, позивач не погоджується з висновком податкового органу щодо заниження ФОП ОСОБА_3 задекларованого валового доходу за 2011 рік на суму 105220,00 грн., оскільки вказана сума складає вартість поверненого позивачу товару, що підтверджується видатковими чеками та актами про видачу коштів, а тому є безпідставним висновок податкового органу щодо отримання ФОП ОСОБА_3 протягом останніх 12 календарних місяців сукупно валового доходу з перевищенням встановленої законодавством обмеження в сумі 300000,00 грн. від загальної вартості здійснених оподатковуваних операцій. Крім цього, позивач вказує, що податковим органом не було виключено зі складу валового доходу суми ПДВ, сплачені ФОП ОСОБА_3 при отриманні товарів від постачальників, як того вимагає пункт 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, що стало підставою для помилкового висновку про перевищення позивачем встановленої граничної суми валового доходу у жовтні 2011 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення, відповідно до яких вказав, що в ході перевірки встановлено отримання ФОП ОСОБА_3 протягом останніх 12 календарних місяців, а саме з 01.10.2010 року по 30.09.2011 року, суми валового доходу з перевищенням 300000,00 грн., що зобов'язувало його зареєструватися платником ПДВ з 01.10.2011 року в порядку, передбаченому ст. 183 Податкового кодексу України. Враховуючи, що ФОП ОСОБА_3 до 10.10.2011 року не подано до ДПІ у м. Херсоні заяву про реєстрацію платником ПДВ, тому податковим органом нараховано грошове зобов'язання з ПДВ за період з 10.10.2011 року по 03.10.2014 року в сумі 125495,12 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 25% від вказаної суми грошового зобов'язання та за неподання декларацій за вказаний період, а тому спірне податкове повідомлення - рішення є правомірним.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав письмові заперечення та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує на наступне.

Зі змісту адміністративного позову та акту перевірки вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець, перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Херсоні, на момент проведення перевірки перебував на загальній системі оподаткування та не був зареєстрованим як платник податку на додану вартість.

Судом встановлено, що відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п.78.1 ст. 78 та ст.79 Податкового кодексу України та на підставі повідомлення про проведення перевірки від 03.10.2014 року №1270/21-03-17-02, наказу від 03.10.2014 року №1214, ревізором - інспектором проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2011 року по 03.10.2014 року, за результатами якої складено акт від 16.10.2014 року №1142/21-03-17-02/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Висновками вказаного акту перевірки встановлено порушення -

- пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України щодо порушення граничних строків подання податкових декларацій з ПДВ за період з 01.11.2011 року по 31.08.2014 року;

- п. 181.1 статті 181, п.185.1 статті 185, п.187.1 статті 187 Податкового кодексу України щодо заниження податкових зобов'язань з ПДВ за період з 11.10.2011 року по 31.08.2014 року на загальну суму 125495,12 грн.

На підставі вказаних висновків податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 05.11.2014 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 162475,79 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 125492,03 грн. та за штрафними санкціями у сумі 36983,76 грн., яке є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Оцінюючи правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, суд виходить з встановлених в ході розгляду справи фактичних обставин та їх узгодженості з діючими, на момент виникнення спірних правовідносин, положеннями Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України) та інших нормативно - правових актів.

Як вбачається з акту перевірки (розділ 3), підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 125495,12 грн. став висновок ревізора - інспектора про те, що в порушення п. 183.2 ст. 183, ст. 181 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 не зареєструвався платником ПДВ до 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій. Даний висновок вмотивований тим, що протягом останніх 12 календарних місяців, що включає період з 01.10.2010 року по 30.09.2011 року ФОП ОСОБА_3 у вересні 2011 року отримав загальну суму валового доходу 329729,31 грн., що є перевищенням встановленої законодавством загальної суми 300000,00 грн. від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню.

Перевіряючи обґрунтованість даного висновку податкового органу суд встановив наступне.

Положеннями Податкового кодексу України передбачено, що -

- для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку (пп. 2 пункту 180.1 ст. 180 ПК України);

- у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку (п. 181.1 ст.181 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин);

- будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву (п. 183.1 ст. 183 ПК України);

- у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (п. 183.2 ст.183 ПК України).

Таким чином, з огляду на вищевказані норми, суд зазначає, що у разі досягнення особою обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг протягом останніх 12 календарних місяців у сумі, що перевищує 300 000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися платником податку на додану вартість, при цьому, такий обов'язок виникає у особи у місяці, наступному за місяцем, в якому вперше досягнуто такої умови.

Як зазначається в акті перевірки (стор. 6), протягом 12 календарних місяців за період з 01.10.2010 року по 30.09.2011 року ФОП ОСОБА_3 отримано валовий дохід у розмірі 329729,31 грн., що підтверджується звітами про використання РРО, книгами обліку доходів та витрат та обліку розрахункових операцій, фіскальними Z-звітами РРО та свідчить про досягнення у вересні 2011 року обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг у сумі, що перевищує 300000,00 грн. протягом останніх 12 календарних місяців.

Крім цього, в ході перевірки питань правильності визначення валового доходу (п. 2.2.1 акту перевірки), відображеного у податкових деклараціях за 2011-2013 роки, ревізором - інспектором встановлено, що згідно уточнюючої декларації від 29.03.2013 року № про майновий стан і доходи за 2011 рік ФОП ОСОБА_3 було задекларовано суму загального річного оподатковуваного доходу (код рядка 08) у розмірі 202348,15 грн., внаслідок повернення товару на суму 105220,00 грн. згідно актів повернення. При цьому, ревізор - інспектор в акті перевірки вказує, що надані ФОП ОСОБА_3 до перевірки акти повернення товару не підтверджують повернення товару на вказану суму, оскільки в порушення наказу Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 р. №417 "Про затвердження нормативно-правових актів щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій" акти повернень містять недоліки в їх оформленні, зокрема, не зазначені дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги); відомості про товар (послугу), суму виданих коштів, номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги). Отже, ревізором-інспектором зроблено висновок, що в порушення п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 занижено за 2011 рік валовий дохід на суму 105220,00 грн., оскільки повернення товару на вказану суму не підтверджено належним чином оформленими актами, і тому сума валового доходу у 2011 році фактично складає 307568,15 грн.

В судовому засіданні представник позивача не заперечив щодо факту отримання ФОП ОСОБА_3 згідно звітів РРО та КОРО за період з 01.10.2010 року по 30.09.2011 року доходу у сумі 329729,31 грн. Проте, не погодився з висновком ДПІ про заниження задекларованого валового доходу за 2011 рік на суму 105220,00 грн., оскільки вважає, що факт повернення коштів покупцям в обмін на повернений товар підтверджується наданими до матеріалів справи копіями актів повернення та видатковими чеками. Крім цього, представник позивача в судовому засіданні вказав, що податковий орган в обґрунтування недоліків при складанні актів повернення коштів застосовує нормативний документ, а саме - наказ Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 р. №417, який не був чинний на момент складання таких актів.

Перевіряючи обґрунтованість доводів сторін щодо вказаних спірних питань, суд вказує на наступне.

Відповідно до п. 5 розділу 3 Наказу Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 року №417 "Про затвердження нормативно-правових актів щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій" ( далі - Наказ № 417), який набрав чинності з 18.10.2013 р., реєстрація продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів через РРО проводиться одночасно з розрахунковою операцією. Розрахунковий документ на повну суму проведеної операції видається особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї. Розрахункова операція вважається проведеною через РРО, якщо дані про її обсяги введені в режимі реєстрації.

Згідно п. 8 Наказу №417, якщо сума коштів, виданих при поверненні товару чи рекомпенсації раніше оплаченої послуги, перевищує 100 гривень, то матеріально відповідальна особа господарської одиниці або особа, яка безпосередньо здійснює розрахунки, повинна скласти акт про видачу коштів. В акті необхідно зазначити дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги); відомості про товар (послугу); суму виданих коштів; номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги).

При цьому, суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин був чинним Наказ Державної податкової адміністрації від 01.12.2000 року №614, яким затверджено Порядок реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), в редакції з 10.01.2011 року, (далі - Порядок № 614). Зокрема, п. 4.7 розділу 4 Порядку № 614 передбачено, що реєстрація видачі коштів у разі повернення товару (відмови від послуги, прийняття цінностей під заставу, виплати виграшів у державні лотереї та в інших випадках) або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від'ємної суми тільки в разі забезпечення алгоритмом роботи РРО окремого накопичення у фіскальній пам'яті від'ємних сум розрахунків. Якщо РРО не забезпечує такого накопичення, то дозволяється реєструвати видачу коштів (скасування помилкової суми) за допомогою операції "службова видача". Забороняється реєструвати через РРО від'ємні суми з використанням операції "сторно".

Пунктом 4.8 розділу 4 Порядку № 614 передбачено, якщо сума коштів, виданих при поверненні товару чирекомпенсації раніше оплаченої послуги, перевищує 100 гривень, то матеріально відповідальна особа господарської одиниці або особа, яка безпосередньо здійснює розрахунки, повинна скласти акт про видачу коштів. В акті необхідно зазначити: дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги); відомості про товар (послугу); суму виданих коштів; номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги).

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що на момент здійснення спірних операцій діяв Порядок №614, який містить аналогічні вимоги щодо оформлення актів про видачу коштів у порівняні з Наказом № 417, чим спростовується довід позивача про неправильне застосування ревізором - інспектором вимог діючого законодавства щодо оформлення актів повернення коштів.

За результатами дослідження наданих позивачем до матеріалів справи копій актів повернення коштів судом встановлено, що вказані акти дійсно складені з порушенням вимог Порядку №614, а тому не можуть підтверджувати факт повернення коштів. При цьому, суд додатково вказує, що надані позивачем до матеріалів справи копії видаткових чеків також не підтверджують факт повернення коштів у 2011 році, оскільки фіскальні звіти, роздруковані з РРО за кожний місяць 2011 року не містять інформацію про друк видаткових чеків щомісяця у 2011 році, натомість кожний такий звіт містить запис - "видат. чеків 0".

Таким чином, суд погоджується з позицією податкового органу про відсутність документального підтвердження факту повернення ФОП ОСОБА_3 коштів покупцям за 2011 рік на загальну суму 105220,00 грн., а тому є правомірним висновок податкового органу щодо заниження ФОП ОСОБА_3 валового доходу за 2011 рік на суму 105220,00 грн.

Щодо доводу позивача про не виключення податковим органом зі складу валового доходу сум ПДВ, сплачених ФОП ОСОБА_3 при отриманні товарів від постачальників, як того вимагає пункт 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, то суд вказує наступне.

В судовому засіданні представник позивача з посиланням на Податковий кодекс України та додаток 7 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб і зайняття підприємницькою діяльності, затверджену Наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року №12 ( далі - Інструкція №12), пояснила, що здійснюючи закупівлю товару ФОП ОСОБА_3 було сплачено ПДВ у вартості такого товару, тому при визначені загальної суми здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом 12 календарних місяців сплачена сума ПДВ підлягає виключенню із суми валового доходу, отриманого під час реалізації закупленого товару.

Суд не погоджується з вказаним твердженням позивача, оскільки як вже зазначалося вище, відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України, "... загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом …….. нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість)".

Вказана норма вказує, що при розрахунку обсягу операцій за 12 календарних місяців до загального обсягу операцій за даний період включаються тільки ті операції, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість без врахування суми такого податку.

Як вбачається з фіскальних звітів за 2011 рік, продаж товарів ФОП ОСОБА_3 здійснювався без ПДВ, тобто загальна сума валового доходу у розмірі 329729,31 грн. вказана без ПДВ, при цьому, сума податку на додану вартість, сплачена ФОП ОСОБА_3, як покупцем товару, жодним чином не впливає на формування отриманого валового доходу, а включається до валових витрат ФОП ОСОБА_3

Щодо посилання позивача на додаток 7 Інструкції "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю", затвердженої Наказом Головної державної податкової інспекції від 21.04.1993 року №12, чинної до 01.01.2012 року, то у вказаному додатку зазначалося, що до складу витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, зареєстрованого як платник податку на додану вартість (далі - ПДВ), також включаються суми ПДВ, внесені до бюджету; не включаються до валових витрат і валового доходу суми ПДВ, які входять до ціни придбаних та проданих товарів (робіт, послуг) відповідно.

Таким чином, суд зазначає, що, по-перше, вказані положення Інструкції №12 розповсюджується на фізичних осіб - підприємців, які вже зареєстровані платниками ПДВ, а по-друге, вказана Інструкція не містить норми, які б дозволяли виключати з валового доходу витрати, які складають суми ПДВ, сплачені при придбанні товару.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що податковим органом правомірно встановлено факт перевищення ФОП ОСОБА_3 за період з 01.10.2010 року по 30.09.2011 року валового доходу у сумі 300000,00 грн., оскільки згідно звітів про використання РРО та КОРО загальна сума здійснених оподатковуваних операцій за вказаний період складає 329729,31 грн., а тому відповідно до положень ст. 183 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 повинен був у жовтні 2011 року зареєструватися платником податку на додану вартість.

Відповідно до п. 183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Судом встановлено, що за результатами перевірки (розділ 3.1 "Податкові зобов'язання") на підставі звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій у сфері роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах за період з жовтня 2011 року по серпень 2014 року податковим органом встановлено отримання ФОП ОСОБА_3 за вказаний період доходу, що підлягає оподаткуванню ПДВ, у розмірі 627475,16 грн., що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.

Враховуючи, що в ході розгляду справи встановлено факт перевищення ФОП ОСОБА_3 обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг протягом 12 календарних місяців у сумі 300000,00 грн. та не здійснення ним обов'язкової реєстрації, як платник податку на додану вартість, тому є правомірним застосування до позивача відповідальність за ненарахування та несплату цього податку шляхом нарахування грошових зобов'язань з ПДВ в сумі 125495,02 грн. (627 475,16 грн.*20%).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення - рішення від 05.11.2014 року № в частині нарахування грошового зобов'язання за основним платежем у сумі 125492,03 грн.

Щодо правомірності податкового повідомлення - рішення від 05.11.2014 року № в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 36983,76 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно розрахунків штрафних санкцій, наведених в додатках до акту перевірки загальна сума штрафних санкцій 36983,76 грн. складається з -

- 31373,76 грн. - 25% від суми основного зобов'язання з ПДВ (125492,03*25%), нарахована відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України;

- 5610,00 грн. - штрафна санкція за 33 випадки неподання (несвоєчасного подання) податкових декларацій (170,00 грн.*33), нарахована відповідно до п. 120.1 ст.120 Податкового кодексу України.

Щодо нарахування штрафної санкції у сумі 31373,76 грн. (125492,03*25%) (розрахунок наведено у додатку до акта перевірки), то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, враховуючи, що в ході розгляду справи встановлено правомірність нарахування грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у сумі 125495,02 грн., тому суд приходить до висновку, що податковим органом правомірно застосовано штрафну санкцію у розмірі 25% від основного зобов'язання з ПДВ, що складає 31373,76 грн.

Щодо нарахування штрафної санкції у сумі 5610,00 грн. за 33 випадки неподання (несвоєчасного подання) податкових декларацій (170,00 грн.*33) (розрахунок наведено у додатку до акта перевірки), то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 120.1 ст.120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо окремих питань, пов'язаних з обов'язковою реєстрацією осіб, як платників податку на додану вартість, затвердженої Наказом Державної податкової служби України від 06.07.2012 року №588, особа, яка не зареєстрована як платник податку на додану вартість, не має права подавати податкові декларації з податку на додану вартість, але може самостійно сплатити обраховану суму податку на додану вартість. При цьому штрафи за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість до такої особи не застосовуються.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що податковим органом не правомірно застосовано штрафну санкцію у сумі 5610,00 грн. за 33 випадки неподання (несвоєчасного подання) податкових декларацій (170,00 грн.*33), оскільки ФОП ОСОБА_3 на момент проведення перевірки не був зареєстрованим платником податку на додану вартість, а тому в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 5610,00 грн. податкове повідомлення - рішення від 05.11.2014 року № НОМЕР_2 підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ч. 1 ст. 71 КАС України, якою передбачено обов'язок кожної сторони по справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки позовні вимоги задоволені в частині грошового зобов'язання за податковим повідомленням - рішенням у сумі 5610,00 грн., що складає 3,45% від загальної суми майнових вимог (162475,79 грн.*3,45%), тому розмір судового збору за задоволені позовні вимоги складає 112,20 грн. (3,45%*3249,52 грн.), розмір судового збору за позовні вимоги, в яких відмовлено, складає 3137,32 грн. (96,55%*3249,52 грн.). Враховуючи, що при поданні адміністративного позову ФОП ОСОБА_3 було сплачено 324,95 грн., тому з позивача належить достягнути судовий збір у сумі 2812,37 грн. (3137,32 грн. - 324,95 грн.).

Керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 19, 71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 05.11.2014 року № в частині нарахування грошового зобов'язання по податку на додану вартість за штрафними санкціями у сумі 5610,00 грн.

В частині позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 05.11.2014 року № про нарахування грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у сумі 125492,03 грн. та за штрафними санкціями у сумі 31373,76 грн. - відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Державного бюджету судовий збір у сумі 2812,37 грн. (дві тисячі вісімсот дванадцять гривень 37 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19 лютого 2015 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 8.3.3