Справа № 813/2671/14
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 5911/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року у справі № 813/2671/14 за позовом Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» до Територіальної державної інспекції з питань захисту праці у Львівській області про скасування акта та припису,-

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2014 року Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс» звернулося в суд з позовом до Територіальної державної інспекції з питань захисту праці у Львівській області в якому просило скасувати Акт перевірки № 2 та припису від 07.03.2014р. № 13-01-006/0222-0156.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс» подало апеляційну скаргу в якій просить винести постанову, якою скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року, якою задовольнити позовні вимоги позивача та скасувати Акт перевірки № 2 та припису від 07.03.2014р. № 13-01-006/0222-0156.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що у ході перевірки з дослідження представлених документів, а саме: - відомостей нарахування та виплати заробітної плати встановлено порушення вимоги ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці" - в частині проведення виплати заробітної плати рідше двох разів на місяць через проміжок часу що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, заробітна плата за грудень 2013 року - виплачена 28.02.14 відповідно до виписки по рахунках від 28.02.14; заробітна плата за січень 2014 року - виплачена частково - 04.03.14 відповідно до виписки по рахунках від 04.03.14; та 06.03.14 - відповідно до виписки по рахунках від 06.03.14. З представлених документів, а саме: відомостей нарахування та виплати заробітної плати, виписок по рахунках встановлено, що станом на день проведення перевірки заробітна плата за січень 2014 року виплачена частково, що призвело до формування заборгованості з виплати заробітної плати, яка станом на день проведення перевірки згідно представленої довідки становить 1393,5 тис. грн. Слід зазначити, що представлена довідка підписана головним бухгалтером без проставлення підпису керівника та печатки Підприємства.

В ході проведення перевірки директором ЛКП «Львівелектротранс» не представлено довідку про рух коштів за період з січня по лютий 2014 року (період виникнення заборгованості з виплати заробітної плати), що унеможливлює вивчення питання додержання адміністрацією Підприємства вимог ч.3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» та ч.5 ст. 97 КЗпП України в частині першочерговості скерування коштів на оплату праці при наявності заборгованості із виплати заробітної плати.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Дана перевірка проводилася на підставі звернення голови Первинної профспілкової організації Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» Конфедерації вільних профспілок Львівщини Олексіва О. щодо порушення термінів виплати заробітної плати, відповідності тарифної сітки вимогам Галузевої угоди, стан виконання припису щодо не оплати за час перебування працівників у медичному закладі при проходженні обов'язкового медичного огляду.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт № 2, припис № 13-01-006/0222-0156 від 07.03.2014 року та протокол № 13-01-006/0186 від 07.03.2014 року про адміністративне правопорушення.

Внаслідок встановленого у акті перевірки порушення відповідачу винесено припис № 13-01-006/0222-0156 від 07.03.2014 року, яким керівництво підприємства зобов'язано:

- на виконання вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» зі змінами і доповненнями згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів країни щодо строків виплати» № 2559-VI від 23.09.2010 року забезпечити виплату заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата;

- на виконання вимоги п.2.2. Генеральної , галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 роки, ст.ст. 96, 97 КЗпП України та ч.3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» забезпечити дотримання вимог п.п. 2.2 Генеральної, галузевої угоди;

- на виконання вимоги ч.4 ст. 115 КЗпП України забезпечити виплату заробітної плати працівникам за весь час щорічної відпустки не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Також надано строк до 07.04.2014 року про письмове інформування відповідача про виконання вимог припису.

Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. (Пункт 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України № 386 від 06.04.2011 року).

Відповідно до п.п. 1 п. 4 цього Положення, Інспекція з питань праці здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці тощо.

У відповідності до п.4.1 Порядку за результатами кожної перевірки обов'язково складається акт перевірки, а в разі виявлення порушень законодавства про працю чи загальнообов'язкове державне соціальне страхування - припис щодо їх усунення.

Процедура проведення перевірок додержання законодавства про працю у межах наданих повноважень Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами встановлена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 року.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України (ст. 1) № 322-VIII від 10.12.1971 року (із наступними змінами та доповненнями).

Позивач у даному позові заявив дві позовні вимоги, а саме: про скасування акта перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування №2 та припису від 07.03.2014 року №13-01-006/0222-0156.

Акт перевірки - документ, у якому за результатами дослідження наданих адміністрацією підприємства первинних документів, ведення як передбачено законодавством про працю фіксуються виявлені порушення законодавства про працю( тобто має описовий характер), проте не породжує будь - які правові наслідки та не є рішенням посадових осіб Територіальної державної інспекції з питань захисту праці у Львівській області. Рішення, у свою чергу є припис, який надається керівникам підприємств на усунення виявлених порушень законодавства про працю і може бути оскаржений.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що акт перевірки не має обов'язкового характеру, не встановлює для позивача обов'язків, інших правових наслідків.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд зазначає, що позивач в обґрунтування своєї правової позиції вказує на те, що несвоєчасна та неповна виплата заробітної плати зумовлена виключно об'єктивними причинами неплатоспроможності підприємства, що на 2013 рік у Державному бюджеті були передбачені кошти в сумі 42,0 млн. грн., які у IV кварталі 2013 року були скореговані до суми 37,1 млн. грн., з яких по факту підприємство отримало лише 35,8 млн. грн. та компенсувати суму коштів з Державного бюджету мали б внески у статутний фонд підприємства, у сумі 5 млн. грн.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до представлених відомостей нарахування та виплати заробітної плати встановлено, що порушення термінів виплати заробітної плати призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати перед працівниками.

Чинним законодавством не передбачено порушення термінів виплати заробітної плати у зв'язку із з фінансовим становищем, як зазначає позивач. Крім цього, немає жодних обставин, які б спростували вину роботодавця. Відповідно до ст. 43 Конституції України, яка є Основним законом «Кожний має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом…»

Відповідно до п. 2 спірного припису позивачеві приписано забезпечити дотримання вимог п.2.2. Генеральної, галузевої угоди, ст. 96, 97 КЗпП України та ч.3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці».

У відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 3 ст. 96 КЗпП України передбачено, що формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), що встановлюються у розмірах, не нижчих ніж визначені генеральною, галузевою (регіональною) угодою.

Частиною 2 ст. 97 КЗпП України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» визначено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, яка встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відтак, запровадження мінімальної заробітної плати, визначеної Кабінетом Міністрів України, в установлених законом розмірах є обов'язковим на підприємствах усіх форм власності і господарювання в Україні.

Судом першої інстанції було встановлено, що під час перевірки інспектору було представлено Галузеву угоду між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України», Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 роки.

Галузевою угодою передбачено встановлення мінімального гарантованого розміру тарифної ставки робітника І розряду за повністю виконану місячну норму праці не менше 120% розміру мінімальної заробітної плати.

Зміни до колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс», на котрі покликається позивач, як на підставу обгрунтування позовних вимог, суд до уваги не бере, оскільки вони суперечать зазначеній вище галузевій угоді та погіршують становище працівників підприємства щодо нарахування їм заробітної плати.

Врахувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що оскаржуваний позивачем п.2 Припису є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Судом першої інстанції встановлено, що заробітна плата нарахована позивачем у розмірі, який не відповідає розміру мінімальної заробітної плати, який встановлений Законом України «Про бюджет України на 2013 р.», а саме: з 01.01.13 року мінімальна заробітна плата становить 1147 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Станом на день проведення перевірки - 25.01.2014 року, - тарифна ставка робітника І розряду з 01.01.13 розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати у розмірі 1102,0 грн., що суперечить встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальної заробітної плати з 01.01.13 року у розмірі 1147,0 грн.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.. 41, ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року у справі № 813/2671/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко