Справа № 2а-739/10/0770
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2015 р. м. Київ К/800/6202/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2013

у справі № 2а-739/10/0770 (9104/133271/11)

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4

до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області Державної податкової служби

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2010 задоволено адміністративний позов суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 (надалі - позивач або СПД ОСОБА_4) до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області (надалі - відповідач або Ужгородська МДПІ в Закарпатській області) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень: визнано нечинними податкові повідомлення-рішення відповідача № 84/17-2/НОМЕР_1 від 21.08.2009, № 84/17-2//1 від 23.11.2009, № 84/17-2//2 від 27.01.2010.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у 2008 році на позивача не поширювалась дія Закону України «Про податок на додану вартість», отже висновки податкового органу про несплату ним податку на додану вартість є помилковими.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2013 скасовано рішення суду першої інстанції та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач зобов'язаний був з 01.01.2009 перейти на загальну систему оподаткування, зареєструватись платником податку на додану вартість та сплачувати цей податок, оскільки допустив перевищення граничного розміру виручки у четвертому кварталі 2008 року, визначеного Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». У зв'язку з цим, відповідачем правомірно донараховано позивачу податкове зобов'язання з ПДВ та застосовано штрафні (фінансові) санкції.

При цьому, суд апеляційної інстанції підтвердив правильність висновків суду першої інстанції, покладених в основу задоволення позову.

Вважаючи рішення суду апеляційної інстанцій таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2013 та залишити в силі постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2010.

Відповідач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких наводить доводи законності та обґрунтованості рішення суду апеляційної інстанції.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, що були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.12.2008 позивач подав відповідачу заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2009 рік. При цьому, 01.01.2009 позивач подав відповідачу звіт суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку за четвертий квартал 2008 року, в якому зазначив обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітній квартал наростаючим підсумком з початку дії Свідоцтва про сплату єдиного податку в календарному році на рівні 320 000,00 грн.

01.04.2009 позивач подав відповідачу звіт суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку за перший квартал 2009 року зазначивши обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітній квартал наростаючим підсумком з початку дії Свідоцтва про сплату єдиного податку в календарному році на рівні 100 000,00 грн.

В той же час, відповідачем 23.07.2009 та 24.07.2009 були подані запити, відповідно, до ВАТ «Закарпатавтотранс» та ЗАТ «Єврокар» з питань відображення у складі валового доходу та валових витрат по об'єкту оподаткування з реалізації товарно-матеріальних цінностей, надання послуг, робіт від позивача та включення до складу валових витрат і відповідно до валового доходу при отриманні матеріальних цінностей/робіт/послуг від позивача, сальдо розрахунків з вказаним контрагентом, акти звірки по розрахунках наданих послуг, робіт, отриманих коштів та інше за період з 01.04.2006 по 01.07.2009.

Так, 10.08.2009 ЗАТ «Єврокар» та ВАТ «Закарпатавтотранс» надали відповідачу, відповідно, договори про надання транспортних послуг за період з 01.04.2006 по 30.06.2009, оборотно-сальдові відомості за період з 01.04.2006 по 30.06.2009 та інформацію про взаєморозрахунки.

На підставі наведених даних, відповідачем була проведена документальна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) по питанню дотримання вимог податкового законодавства позивачем з 01.04.2006 по 30.06.2009, за результатами якої складено акт від 10.08.2009 № 62/17-2/НОМЕР_1.

Перевіркою виявлено порушення позивачем приписів: п. 2.1 ст. 2 та ст. 1 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва» в частині торгівлі моторними мастилами; п. 8 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, а саме, підприємець книгу обліку доходів і витрат вів (не вів) з порушенням встановлено порядку; ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат; пп.2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 9.3, п.п. 9.5, 9.6 ст. 9, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (надалі - Закон України «Про податок на додану вартість») в частині не здійснення реєстрації платником податку на додану вартість, не сплати зобов'язання з податку на додану вартість, перевищення отриманої виручки в 500 000,00 грн. (позивачем фактично отримано 642 906,29 грн.), в результаті чого збільшено позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 30 892,00 грн.

Отже, під час перевірки встановлено, що за 2008 рік, відповідно до наданих документів та отриманих матеріалів, виручка позивача складалася із наступних сум: 212 780,30 грн. - поступило на розрахунковий рахунок від ЗАТ «Єврокар» (нараховано 156 766,20 грн., у тому числі за четвертий квартал 2008 року - 77 542,00 грн.; 429 015,99 грн. - отримано готівкою від ВАТ «Закарпатавтотранс» (нараховано 420 615,48 грн., у тому числі за четвертий квартал 2008 року 134 189,77 грн.); 1 110,00 грн. - інших коштів відповідно до 1-ДФ (в тому числі за четвертий квартал 2008 року 605,00 грн.). Тобто, протягом 2008 року позивачем отримано всього 642 906,29 грн., що на 322 906,29 грн. більше ніж вказано позивачем в звіті за четвертий квартал 2008 року. Враховуючи викладене, на думку податкового органу, позивач здійснив перевищення 500 000,00 грн. в четвертому кварталі 2008 року.

На підставі акта відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № 84/17-2/НОМЕР_1 від 21.08.2009, яким позивачу визначено до сплати суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 46 338,00 грн.

За результатом адміністративного оскарження, відповідачем були прийняті додаткові рішення № 84/17-2//1 від 23.11.2009, № 84/17-2//2 від 27.01.2010, якими скарги позивача - залишено без задоволення.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.1. статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платником податку є будь-яка особа, яка:

а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку;

б) підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку;

в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Згідно пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку (зокрема, податку на додану вартість), коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість).

За змістом пункту 1.1. статті 1 зазначеного Закону, оподатковувана операція - це операція, яка підлягає оподаткуванню податком на додану вартість.

Виходячи з вищенаведеного, обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість з підстав, наведених у підпункті 2.3.1. пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», виникає у суб'єкта господарювання у разі здійснення ним операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх 12 календарних місяців на суму понад 300 000,00 грн., при цьому, такі операції з поставки товарів (послуг) повинні підлягати оподатковуватися згідно із Законом України «Про податок на додану вартість».

При цьому, 01.07.2006 по 31.03.2009 позивач здійснював підприємницьку діяльність по спрощеній системі оподаткування обліку згідно Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 (надалі Указ Президента «Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва») (що діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 6 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є зокрема, платником податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

Таким чином, суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, отже, фактично, не здійснює операції з поставки товарів, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Виходячи з наведеного в сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що у 2008 році на позивача не поширювалась дія Закону України «Про податок на додану вартість».

Отже, спірні правовідносини регулювалися, зокрема, Указом Президента «Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Так, статтею 1 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва» установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, крім іншого, для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

При цьому, за правилами статті 5 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Таким чином, позивач, будучи зареєстрованим фізичною особою-підприємцем та перебуваючи протягом 2008 року на спрощеній системі оподаткування, не здійснював операцій з поставки товарів, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість в розумінні Закону України «Про податок на додану вартість». А відтак, фактично, для позивача обсяг оподатковуваних операцій податком на додану вартість, згідно чинного на момент існування спірних правовідносин законодавства, повинен визначатися починаючи з періоду, коли у нього виник обов'язок переходу на загальну систему оподаткування, а не з періоду коли він перебував на спрощеній системі оподаткування. Тому у позивача 01 січня 2009 року при виникненні обов'язку переходу на загальну систему оподаткування, ще не виник обов'язок реєструватися платником ПДВ з урахуванням вимог пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість».

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду вважає висновки суду апеляційної інстанції помилковими, оскільки виходячи з системного аналізу наведених норм вбачається, що платнику податків не може бути нараховане податкове зобов'язання та штрафні санкції за період, в якому він не був суб'єктом сплати податку на додану вартість.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 226, 230, 231, ч.5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 задовольнити.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2013 у справі № 2а-739/10/0770 (9104/133271/11) скасувати.

3. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2010 у справі № 2а-739/10/0770 (9104/133271/11) залишити в силі.

4. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна