Справа № 808/3723/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 рокусправа № 808/3723/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2014 р. у справі № 808/3723/14

за позовом Державної фінансової інспекції у Запорізькій області

до Медичного реабілітаційного центру "Таврія" Державної пенітенціарної служби України

про зобов'язання виконати п.2 вимоги від 11.11.2013р. №002-14/1473, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2014 р. Державна фінансова інспекція у Запорізькій області звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила зобов'язати Медичний реабілітаційний центр "Таврія" Державної пенітенціарної служби України в повному обсязі виконати пункт 2 вимоги від 11.11.2013 р. № 002-14/1473, відповідно до якого позивач повинен в повному обсязі відшкодувати вартість зайво списаних паливно-мастильних матеріалів у розмірі 3411,07 грн., суму зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати у розмірі 1491,76 грн., зайво відшкодованих підзвітних коштів у розмірі 540 грн., шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок Центрі, у тому числі шляхом стягнення на підставі ст.1166 Цивільного кодексу України;

- провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум єдиного соціального внеску відповідно до Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення помилково сплачених коштів, затвердженого постановою правління ПФУ від 27.09.2010 р. № 21-1;

- повернути зайво виплачені внески до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах по оплаті праці у сумі 541,51 грн. або зарахувати в рахунок майбутніх платежів;

- перерахувати кошти, що надійдуть на рахунок Центра, до державного бюджету або провести коригування кошторису на відповідну суму.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправним невиконанням в добровільному порядку вимоги контролюючої установи щодо усунення порушення, виявленого під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності МРЦ "Таврія" ДПСУ.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2014 р. у справі № 808/3723/14 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що позивач вийшов за межі наданих владних повноважень, оскільки не наділений правом щодо спонукання господарюючого суб'єкта на проведення претензійно-позовної роботи та звернення до адміністративного суду з вимогою про стягнення безпідставно отриманих коштів з іншого суб'єкту.

Не погодившись з постановою суду, ДФІ у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 4 грудня 2012 р. у справі № 0870/7084/12 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не дослідив обставини по справі і не врахував того, що нормативно-правовими актами, які регулюють діяльність органів державного фінансового контролю, Інспекції надано право пред'являти вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства та, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог, звертатись до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, виходячи з приписів ч.4 ст. 196 КАС України, нез'явлення в судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду скарги.

Як вбачається з акту ревізії матеріалів справи, на підставі ухвали Приморського районного суду Запорізької області від 14.10.2013 р. у справі № 1-кс/326/324/2013 за зверненням Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ДФІ у Запорізькій області проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань МРЦ «Таврія» ДПСУ за період з 03.03.2012 р. по 01.10.2012 р., за наслідками якої складено акт від 01.11.2013 р. №002-21/8 (а. с.43-49).

Даним актом зокрема, зафіксовано необґрунтоване використання паливно-мастильних матеріалів та коштів під час відрядження директора МРЦ "Таврія" ДПСУ ОСОБА_2 в м.Запоріжжя до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, внаслідок не підтвердження виконання директором Центру ОСОБА_2 службових доручень під час відряджень до Управління, що призвело до зайвого списання коштів у загальній сумі 5 984,34 грн. за період з 03.03.2012 р. по 01.10.2012 р., у тому числі: внаслідок покриття витрат фізичної особи всупереч законодавству при відсутності дебіторської заборгованості з обліку у сумі 3 411,07 грн., внаслідок проведення завищених витрат на оплату праці у сумі 1491,76 грн., в результаті чого, зайво сплачено внесків до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах по оплаті праці у сумі 541,51 грн. та витрати підзвітних коштів при відсутності належного документального підтвердження у сумі 540 грн.

Такі висновки ґрунтуються на наступних виявлених ревізією порушеннях:

- п.1, п.4 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Мінфіну України від 13.03.98 р. № 59, яке полягає у не підтвердженні ОСОБА_2 виконання службових доручень на автомобілі під час 17 відряджень до Управління за період з 03.03.2012 р. по 01.10.2012 р. здійснено зайве списання паливно-мастильних матеріалів у сумі 3411,07 грн.

При цьому, з акту ревізії вбачається, що деякі відрядження підтверджені викликами, розпорядженнями Управління і всі відрядження підтверджені подорожними листами.

Також в ході ревізії організації фактичного контролю за використанням автомобілів проведено фактичне зняття показників спідометрів та залишків пального в баках наявних транспортних засобів Центру станом на 25.10.2013 р., за результатами якого розбіжності з даними бухгалтерського обліку не виявлено.

- за період по якому проводилася ревізія, директору Центру безпідставно відшкодовано добові на суму 270 грн., який відряджений до м.Запоріжжя на автомобілі з водієм ОСОБА_3, якому також відшкодовано добові на суму 270 грн., всього 540 грн.

- внаслідок не підтвердження ОСОБА_2 виконання службових доручень під час відряджень до Управління за період з 03.03.2012 р. по 01.10.2012 р., ревізією дотримання правильності нарахування та виплати заробітної плати за час відрядження, проведеною суцільним порядком, встановлено порушення п.1 Інструкції, п.п.«ж» п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, внаслідок обчислення заробітної плати за період з 03.03.2012 р. по 01.10.2012 р. у розмірі середньомісячної, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (водію) у сумі 1 491,76 грн., в результаті чого, зайво сплачено внесків до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах по оплаті праці у сумі 541,51 грн. та недоотримання коштів ОСОБА_3 у сумі 80,60 грн.

Так, за висновками Інспекції внаслідок допущених порушень нанесено збитки державному бюджету на суму 5 984,34 грн.

На підставі вищевказаного акту ревізії ДФІ в Запорізькій області директору Центру надіслано лист-вимогу № 002-14/1473 від 11.11.2013 р. (а. с.37-39).

У п.2 даного листа-вимоги (які позивач вважає невиконаними відповідачем), зазначено наступне:

- в повному обсязі відшкодувати вартість зайво списаних паливно-мастильних матеріалів у розмірі 3411,07 грн., суму зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати у розмірі 1491,76 грн., зайво відшкодованих підзвітних коштів у розмірі 540 грн., шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок Центрі, у тому числі шляхом стягнення на підставі ст.1166 Цивільного кодексу України;

- провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум єдиного соціального внеску відповідно до Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення помилково сплачених коштів, затвердженого постановою правління ПФУ від 27.09.2010 р. № 21-1;

- повернути зайво виплачені внески до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах по оплаті праці у сумі 541,51 грн. або зарахувати в рахунок майбутніх платежів;

- перерахувати кошти, що надійдуть на рахунок Центра, до державного бюджету або провести коригування кошторису на відповідну суму.

Зазначеною вимогою був встановлений термін для інформування Бердянської об'єднаної ДФІ про вжиті заходи до 11.12.2013 р.

Листом від 09.12.2013 р. № 289/1 відповідач повідомив позивача, що питання щодо сум необґрунтованого використання паливно-мастильних матеріалів та коштів під час відрядження ОСОБА_2 до Управління в сумі 5 442,83 грн. залишається відкритим до винесення вироку суду по кримінальному провадженню (а. с.42).

З огляду на невиконання позивачем у добровільному порядку вищенаведених вимог, викладених у п.2 листа-вимоги від 11.11.2013 р. № 002-14/1473, ДФІ у Запорізькій області звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Крім того, матеріали справи містять постанову від 06.06.2014 р. про закриття кримінального провадження у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, яка винесена Приморським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, за результатами розгляду матеріалів ревізії (вищевказаного акту позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності МРЦ «Таврія» УДПС від 01.11.2013 р.) щодо порушень при здійсненні фінансово-господарської діяльності службовими особами МРЦ «Таврія» ДПСУ (а. с.16, 17).

Даною постановою встановлено, що актом ревізії від 01.11.2013 р. та висновком експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області № 80 від 15.01.2014 р., підтверджується факт перебування керівника МРЦ «Таврія» у відрядженнях за періоди 03.03.2012 р. по 01.10.2012 р.

При цьому, керівництвом Управління підтверджується, що розпорядження щодо відрядження усно надавались ОСОБА_2 тобто ним виконувались службові завдання.

Так, старшим слідчим у даній постанові зроблено висновок про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення з огляду на те, що ОСОБА_2 не мав змоги привласнити, розтратити або заволодіти майном Управління шляхом зловживання службовим становищем, оскільки виконував усні розпорядження керівництва Управління без належного їх документального оформлення.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ДФІ у Запорізькій області не підлягає задоволенню з таких підстав:

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 КАС України з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії одночасно є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчинює дії чи допускається бездіяльності.

Так, з наведених вище обставин вбачається, що основним порушенням, яке призвело до збитків, позивач вважає порушення п.1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Мінфіну України від 13.03.98 р. № 59, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.03.98 р. за № 218/2658 (далі - Інструкція), яке полягає у не підтвердженні директором Центру ОСОБА_2 виконання службових доручень під час відряджень до Управління, з чого Інспекцією зроблено висновок про фактичну відсутність відряджень.

Інші порушення (безпідставність списання паливно-мастильних матеріалів у сумі 3411,07 грн., витрачених на такі відрядження, завищення витрат на оплату праці у сумі 1491,76 грн., зайва сплата внесків до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах по оплаті праці у сумі 541,51 грн. та витрати підзвітних коштів при відсутності належного документального підтвердження у сумі 540 грн.) виявлені внаслідок не підтвердження ОСОБА_2 виконання службових доручень під час відряджень до Управління.

Як зазначено в акті ревізії від 01.11.2013 р. порушення допущено з вини колишнього директора Центру ОСОБА_2, яким за період з 03.03.2012 по 01.10.2013 самостійно видано накази на відрядження в м.Запоріжжя до Управління, без відповідних викликів (наказів) Управління.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

Так, відповідно до п.1 Інструкції службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

З цієї норми вбачається, що перелік документів, наведений в абз.2 п.1 Інструкції, не є вичерпним, і ці документи підтверджують лише зв'язок відрядження з основною діяльністю підприємства, а не факт здійснення відрядження.

Згідно Положення про Медичний реабілітаційний центр "Таврія" Державної пенітенціарної служби України є бюджетною установою, належить до сфери управління Державної пенітенціарної служби України, яка є його власником; Центр підпорядковується Державній пенітенціарній службі України, яка здійснює управління ним безпосередньо (а у періоді, який ревізувався - управління Центром здійснювалось також через ДПтС України в Запорізькій області (а. с.11-14).

Фактичне здійснення службових відряджень директором Центру ОСОБА_2 до Управління, як вищого структурного органу, є підтверджується наказами на відрядження, авансовими звітами, подорожніми листами та посвідченнями про відрядження керівника з мокрими печатками Управління, витягами з Журналів обліку осіб, які прибули у відрядження до Управління, що позивачем не спростовується.

Відсутність же у деяких випадках у відповідача письмових викликів та письмових розпоряджень керівництва Управління щодо необхідності прибуття до останнього, адресованих директору Центру ОСОБА_2, не можуть свідчити про фактичне нездійснення ОСОБА_2 поїздок до Управління або здійснення цих поїздок не для виконання ним службових відряджень, а можуть лише свідчити про недотримання самим ДПтС України в Запорізькій області, як органом управління, порядку виклику підконтрольної особи - МРЦ «Таврія» в особі його керівника - директора ОСОБА_2

Тим більш, що самим Положенням про Медичний реабілітаційний центр "Таврія" ДПСУ підтверджується зв'язок з основною діяльністю Центру службових відряджень керівника МРЦ "Таврія" до ДПтС України в Запорізькій області, як до органу управління.

Крім того, оцінюючи дії позивача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст.2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно п.п.7, 8, 10, 15 ст.7 Законом України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" від 26.01.93 р. № 2939-XII (в редакції на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон № 2939) органу державного фінансового контролю надається право:

- пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства;

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;

- порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Частинами 1 та 2 статті 15 Закону № 2939 визначено службові особи державної контрольно-ревізійної служби є представниками органів державної виконавчої влади. Законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Таким чином, законні вимоги посадових осіб органу ДФІ є обов'язковими до виконання керівниками та іншими службовими особами підконтрольних установ (якою в даному випадку є відповідач), оскільки вказаний обов'язок кореспондується з правом посадових осіб ДФІ звертатись до суду з позовом щодо усунення виявлених порушень в разі незабезпечення підконтрольною установою виконання вимог.

Згідно п.2 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого Постановою КМУ від 20.04.2006 р. № 550 (далі - Порядок № 550), інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За визначенням, наведеним у п.3 Порядку № 550 винні особи - особи, які відповідно до покладених на них обов'язків та законодавства були відповідальні за фінансово-господарські операції, проведені з порушенням законодавства, та/або дії (бездіяльність) яких призвели до такого порушення.

У пункті 48 Порядку № 550 у разі проведення ревізії на підставі звернення правоохоронних органів, а також коли ревізією, проведеною з інших підстав, виявлено порушення, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних правопорушень, матеріали таких ревізій у визначені в пункті 46 цього Порядку строки передаються до правоохоронних органів.

Про результати розгляду матеріалів ревізії (крім проведених у зв'язку із здійсненням кримінального провадження) правоохоронні органи повідомляють контролюючому органу протягом 10 робочих днів після прийняття відповідного рішення.

З наведених вище обставин справи вбачається, що саме за матеріалами ревізії, оформленими актом від 01.11.2013 р. стосовно дій ОСОБА_2, проведене кримінальне досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України («привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем»), за результатами якого кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, про що була винесена відповідні постанова від 06.06.2014 р. (а. с.16, 17).

Отже, вина ОСОБА_2 у привласненні, розтраті або заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем відсутня.

Проте, позивач наполягає на виконанні основної вимоги відповідачем, яка полягає у зобов'язанні керівника Центру у повному обсязі відшкодувати вартості зайво списаних паливно-мастильних матеріалів у розмірі 3411,07 грн., суму зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати у розмірі 1491,76 грн., зайво відшкодованих підзвітних коштів у розмірі 540 грн., шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок Центрі, у тому числі шляхом стягнення на підставі ст.1166 Цивільного кодексу України.

При цьому, у листі-вимозі від 16.09.2013 р. не визначено за рахунок чого керівнику Центру слід відшкодувати кошти, як і не вказано винних осіб, за рахунок яких слід зробити таке відшкодування.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, необхідною умовою для відшкодування шкоди є встановлення вини певної особи у спричиненні такої шкоди, чого з матеріалів справи не вбачається.

Органам ДФІ надано ж повноваження лише встановлювати винних осіб, але питання наявності/відсутності вини таких осіб у спричиненні шкоди належить до компетенції суду.

Так, у п.49 Порядку № 550 визначено, що у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.50 вказаного Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

При цьому, враховуючи вищенаведені норми, колегія суддів звертає увагу, що ані Законом № 2939, ані Порядком № 550 не передбачені повноваження Інспекції щодо можливості висування до підконтрольної особи (у даному випадку Центра) вимог щодо відшкодування коштів шляхом їх внесення на розрахунковий рахунок такої підконтрольної особи, а передбачені повноваження щодо висування вимог лише про пред'явлення цивільних позовів до винних осіб. Зазначене підтверджується наявною судовою практикою, зокрема судовими рішеннями Верховного суду України від травня та вересня 2014 року.

Отже, оцінюючи дії позивача на відповідність критеріям зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги у п.2 листа-вимоги від 11.11.2013 р. щодо відшкодування коштів шляхом їх внесення на розрахунковий рахунок, висунуті відповідачем поза межами наданих чинним законодавством повноважень та не у спосіб, визначений цим законодавством, що свідчить про їх незаконність і відсутність, в зв'язку з цим, у відповідача обов'язку щодо їх виконання.

Доводи скаржника про те, що відповідач проти направленої вимоги не заперечив та в судовому порядку не оскаржив, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відсутність таких дій з боку відповідача не є беззаперечним свідченням законності вимог Інспекції.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог Інспекції щодо зобов'язання відповідача виконати вимоги у п.2 листа-вимоги від 11.11.2013 р.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, колегія суддів вважає, що для скасування постанови суду першої інстанції підстави відсутні.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2014 р. у справі № 808/3723/14 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2014 р. у справі № 808/3723/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко