Справа № 2а/0570/4640/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/41474/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Кочана В.М.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій та зобов'язання вчинити дії щодо перегляду питання про визнання учасником бойових дій, визнання учасником бойових дій з видачею посвідчення встановленого зразка, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії щодо перегляду питання про визнання учасником бойових дій, а також визнання його учасником бойових дій з видачею посвідчення встановленого зразка.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року позов задоволено частково. Скасовано рішення Комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з питань розгляду матеріалів про визначення учасником бойових дій від 7 грудня 2010 року щодо відмови у визначенні ОСОБА_4 статусу учасника бойових дій. Зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасником бойових дій вчинити дії щодо перегляду питання про визначення ОСОБА_4 статусу учасника бойових дій з видачею посвідчення встановленого зразка. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2011 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2011 року і залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області подало письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 курсантом під час навчання у Вищому політичному училищі імені 60-річчя ВЛКСМ Міністерства внутрішніх справ СРСР, а потім офіцером Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ СРСР в період з 3 березня 1988 року по 8 липня 1991 року направлявся у службові відрядження для виконання спеціальних завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов'язаних з антигромадськими проявами в республіках Закавказзя колишнього СРСР, а саме: в міста Баку, Фергана, Азербайджанської СРСР, місто Єреван, Вірменської РСР, місто Махачкала, Дагестану, що підтверджується архівною довідкою Центрального архіву внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Російської федерації від 26 жовтня 2010 року № 4/А/Л-4616.

Згідно висновку Комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій від 7 грудня 2010 року ОСОБА_4 відмовлено у визнанні учасником бойових дій, оскільки територій держав та періодів, визначених позивачем, в Переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63, немає, а інших доказів, які б підтвердили факт участі у бойових діях ним не надано.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що хоча Азербайджанська РСР, Вірменська РСР та Дагестан не включені до зазначеного вище Переліку, участь позивача у військових операціях доведена, оскільки він виконував завдання по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану та при збройних конфліктах із застосуванням вогнепальної зброї, піддаючи ризику своє життя і здоров'я.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для визнання позивача учасником бойових дій.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За змістом абзаців 1 і 3 пункту 2 частини 1 статті 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для присвоєння статусу учасника бойових дій позивач вважає службу в період 1988-1991 років на території Азербайджанської РСР, Вірменської РСР та Дагестану.

Проте, у Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зазначені країни відсутні.

Зі змісту примітки 6 до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року, та не названі у Переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Оскільки цієї довідки ОСОБА_4 не надав та в зв'язку з відсутністю країн, на території яких позивач виконував завдання із забезпечення охорони громадського порядку, в Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, не вбачається підстав вважати протиправною відмову відповідача у визнанні його учасником бойових дій.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2011 року прийнята з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій та зобов'язання вчинити дії щодо перегляду питання про визнання учасником бойових дій, визнання учасником бойових дій з видачею посвідчення встановленого зразка - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Кочан В.М.

Олексієнко М.М.