Справа № 808/7920/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 808/7920/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - Тараненка О.В., Бедрик А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Запоріжжя

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного

управління Міндоходів України у Запорізькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів України у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.05.2014 №2; скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2014 №/17-02; скасувати Рішення № від 27.05.2014 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (з розрахунком).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем правомірно та у відповідності до приписів Податкового кодексу України включено до складу валових витрат відсотки за користування кредитом, отриманого з метою придбання вантажних автомобілів, для використання в господарській діяльності позивача, витрати на відрядження та вартість паливно-мастильних матеріалів, які використовувались на утримання транспортних засобів. Зазначає, що всі вищевказані витрати підтверджуються належним чином складеними первинними документами, які надані до матеріалів справи та надавались відповідачу підчас проведення перевірки. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили. В обґрунтування заперечень зазначили, що позивачем не правомірно віднесено до складу валових витрат відсотки за користування кредитом, отриманого з метою придбання вантажних автомобілів, для використання в своїй господарській діяльності, витрати на відрядження та вартість паливно-мастильних матеріалів, які використовувались на утримання транспортних засобів, оскільки позивач придбавав автомобілі за кредитним договором, як фізична особа, а не як фізична особа - підприємець. Крім того представники відповідача зазначили, що позивачем частково не підтверджено, первинними документами, витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 зареєстрований Виконавчим комітетом Запорізької міської ради від 31.01.2007, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію за номером 0030607, перебуває на податковому обліку з 31.01.2007 р. у ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя.

З матеріалів справи судом встановлено, що в період з 17.03.2014 р. по 04.04.2014 р. співробітниками ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя проводилась документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивача за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами перевірки складено акт №301/17- від 11.04.2014 р.

За результатами проведеної перевірки, з урахуванням уточнень до акту перевірки від 15.04.2014 р. №3853/10/08-28-17-02, встановлено порушення позивачем:

п.198.3, п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту всього у сумі 2572,66 грн., в т.ч. за грудень 2013 року в сумі 2572,66 грн.;

пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.138.2 ст.138, п.«а» п.176.1 ст.176, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, позивачем здійснювалось неналежне ведення обліку витрат в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. Дані книги обліку доходів та витрат не відповідають даним первинних документів (банківських виписок, рахунків, товарно-транспортних накладних, тощо), що призвело до включення в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 1-4 кв. 2011 р., 1-4 кв. 2012 р., 1-4 кв. 2013 р. перекручених даних, а саме по періодах: у 2011 р. на суму 131644,08 грн. та не утримання та не перерахування ПДФО в сумі 20235,18 грн.; у 2012 р. на суму 249308,00 грн. та не утримання та не перерахування ПДФО в сумі 39469,95 грн., у 2013 р. на суму 211773,03 грн. та не утримання та не перерахування ПДФО в сумі 33234,47 грн.;

пп.1 п.2 ст.6, п.8, п.12 ст.9, п.3 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) та на підставі п.3 ст.9, пп.6, 7, 8 п.1 ст.13, пп.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», позивачем своєчасно не нарахована та не сплачена у строки, зазначені відповідно до Закону №2464 абзацом другим пп.1 п.4.6 розділу 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, сума єдиного внеску в розмірі 206599,15 грн. та відповідно до пп.3 п.7.2 розділу 7 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фінансові санкції в розмірі 10329,96 грн.

На підставі акту перевірки №301/17- від 11.04.2014 р. та уточнень до акту перевірки від 15.04.2014 р. №3853/10/08-28-17-02, податковим органом прийнято:

податкове повідомлення - рішення № від 27.05.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 160174,50 грн., в т.ч. за основним платежем 92939,60 грн. та 23234,90 грн. за штрафними санкціями;

рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 27.05.2014 р., яким до позивача, на підставі ч.2 ст.25 Закону №2464, застосовано штрафні санкції в розмірі 19701,37 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/17-02 від 27.05.2014 р., якою позивача зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 206599,15 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятими відповідачем податковим повідомленням - рішенням, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), оскаржив їх в адміністративному порядку до ГУ Міндоходів у Запорізькій області.

За результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_5, ГУ Міндоходів у Запорізькій області прийнято рішення про:

скасування вимоги №Ф-/17-02 від 27.05.2014 р. про сплату боргу (недоїмки) в частині зайво нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 16677,88 грн.;

скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 27.05.2014 р. в сумі 19701,37 грн.;

скасування податкового повідомлення - рішення № від 27.05.2014 р., в частині 1991,96 грн. зайво нарахованого податку з доходів фізичних осіб та 497,99 грн. штрафних санкцій.

Також, з матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся з повторною скаргою до Державної фіскальної служби України, проте, рішенням ДФС України попередні рішення відповідача та ГУ Міндоходів у Запорізькій області були залишенні без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Не погодившись з прийнятими відповідачем податковим повідомленням - рішенням, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся з позовом до суду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для висновків податкового органу про завищення позивачем витрат на загальну суму 514472,06 грн. (за 2011 рік в сумі 151196,31 грн., за 2012 рік - 220347,74 грн., за 2013 рік - 178928,01 грн.), стало включення позивачем до складу витрат:

відсотків за користування кредитом, отриманого з метою придбання вантажних автомобілів на загальну суму 132152,10 грн., в т.ч. за 2011 рік - 49376,93 грн., за 2012 рік - 48209,17 грн., за 2013 рік - 34566,00 грн.;

витрат на відрядження водіїв ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, з якими у ФОП ОСОБА_5 укладені договори підряду на перевезення вантажів на загальну суму 85050,00 грн., в т.ч. за 2011 рік - 8180,00 грн., 2012 рік - 51870,00 грн., 2013 рік - 25000,00 грн.;

вартості паливно-мастильних матеріалів в розмірі 306439,77 грн., в т.ч. за 2011 рік - 78940,09 грн., за 2012 рік - 113541,00 грн., за 2013 рік - 113958,68 грн., придбання яких документально не підтверджено.

В свою чергу, заниження валового доходу призвело до викривлення сум нарахованого єдиного внеску.

Стосовно встановлених під час проведення перевірки позивача завищення валовох витрат, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_5 є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), який здійснюється за допомогою вантажних автомобілів, які належать на праві власності позивачу.

Згідно із п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно п.177.4ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу(«Податок на прибуток підприємств»).

Суд зазначає, що п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України є відправною нормою, яка вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку як у платників податку на прибуток.

Згідно із пп.139.1.5. п.139.1. ст.139 розділу III Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148цього Кодексу, з урахуванням пп.146.11 і 146.12 ст.146та п. 148.5 ст.148цьогоКодексу.

Згідно із п. 138.1. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пп. 138.4, 138.6 - 138.9, пп.138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті.

Відповідно до абз. «в» пп.138.10.2 п.138.10ст.138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на витрати на утримання основних засобів, до яких відноситься і амортизація.

Таким чином, з вищевикладеного слідує, що до складу витрат не включаються витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів. Разом з тим, ці витрати підлягають амортизації у порядку, визначному ст.ст.144 - 146 Податкового кодексу України та включаються до валових витрат у вигляді амортизаційних відрахувань. Витрати на технічне обслуговування, придбання паливно-мастильних матеріалів, також відповідно до пп.138.10.2. п.138.10.ст.138 Податкового кодексу України відносяться до інших витрат. Зокрема, це витрати позивача на ремонт техніки та забезпечення її належного функціонування для використання в господарській діяльності.

Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового кодексу Українивсі витрати на технічне обслуговування повинні бути підтверджені первинними документами, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановленихрозділом II ПК України.

Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано документи на підтвердження правомірності віднесення до складу валових витрат вартості паливно-мастильних матеріалів.

Також, суд звертає увагу, що вказані документи надавались податковому органу під час проведення перевірки (а.с. 20-22), проте, не були враховані відповідачем під час проведення перевірки.

Стосовно позиції податкового органу щодо неправомірності віднесення до складу валових витрат відсотків на користування кредитом, отриманого з метою придбання вантажних автомобілів, оскільки автомобілі придбавалися громадянином ОСОБА_5, а не ФОП ОСОБА_5, суд зазначає, що такі твердження спростовуються наявним в матеріалах справи договору купівлі-продажу від 01.02.2014 ВП №4064 укладеного між ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (продавця) та ФОП ОСОБА_5 (покупця), діючого на підставі свідоцтва (а.с.187-188).

А отже, оскільки позивачем доведено використання вантажних автомобілів у власній господарській діяльності, що також не заперечується податковим органом, суд дійшов висновку про правомірність віднесення позивачем відсотків за користування кредитом, отриманого з метою придбання вантажних автомобілів до складу валових витрат.

Згідно зі пп. 17.1.3 п. 17.1ст. 17 ПК України платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат. Частиною 3.ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства і надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Суд звертає увагу, що Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів.

Щодо правомірності прийняття відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 27.05.2014 р. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/17-02 від 27.05.2014 р., суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено в уточненнях до акту перевірки від 15.04.2014 р. №3853/10/08-28-17-02, а акт перевірки №301/17- від 11.04.2014 р. пунктів щодо порушення позивачем Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не містив.

Відповідно до п.86.3 ст.86 Податкового кодексу України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Також, суд зазначає, що наказом Державної податкової адміністрації України №984 від 22.12.2010, затверджено порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового валютного та іншого законодавства (далі - Порядок №984), який розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) та Закону України «Про державну податкову службу в Україні» для застосування посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - юридичними особами (резидентами і нерезидентами) та їх відокремленими підрозділами (далі - платники податків).

З пояснень представника відповідача встановлено, що підставою для прийняття уточнень до акту перевірки від 15.04.2014 р. №3853/10/08-28-17-02 стало виникнення технічних проблем під час складання акту перевірки№301/17- від 11.04.2014 р.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що ані Податковий кодекс України, ані Порядок №984 не передбачає можливості податковим органом вносити уточнення до акту перевірки окремим листом. Крім того, суд зазначає, що уточненнями до акту перевірки від 15.04.2014 р. №3853/10/08-28-17-02, не виправлялися описки чи арифметичні помилки виявлені при складанні акту перевірки, а фактично встановлено нові порушення не передбачені актом перевірки №301/17- від 11.04.2014 р., що суперечить вимогам чинного законодавства.

А відтак, прийняття податковим органом рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 27.05.2014 р. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/17-02 від 27.05.2014 р. на підставі уточнень до акту перевірки від 15.04.2014 р. №3853/10/08-28-17-02 є неправомірним.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати винесені Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів України у Запорізькій області податкове повідомлення - рішення від 27.05.2014 року № НОМЕР_1, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2014 року №/17-02 та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 27.05.2014 року №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В.Шара