Справа № 2а-9684/12/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/800/10716/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі міста Харкова Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013

у справі № 2а-9684/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник»

до Державної податкової інспекції у Московському районі міста Харкова Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельник» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Будівельник») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі міста Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Московському районі міста Харкова) про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.08.2012 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 676789,00 грн. (сума збільшеного податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Харківський завод свічок запалювання та електрообладнання»).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2012, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013, позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Будівельник» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.03.2012, за результатами якої складено акт від 30.07.2012 №1359/2220/31061880.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.08.2012 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 697149,00 грн.

Підставою для збільшення суми грошового зобов'язання слугував висновок податкового органу про порушення позивачем п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок безпідставного формування валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями позивача з ТОВ «Харківський завод свічок запалювання та електрообладнання» з огляду на їх нікчемність, як таких, що не були спрямовані на реальне настання наслідків.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пп. 138.2 ст. 138 Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, обов'язковою умовою для врахування витрат для визначення об'єкта оподаткування є наявність первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків цих витрат.

Згідно 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 визначено поняття витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім зміни капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Під господарською діяльністю згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі по тексту - Закон №996-ХІV) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинно бути складено при здійсненні господарської операції. Первинні документи може бути складено на паперових або машинних носіях, вони повинні мати наступні обов'язкові реквізити: назва документу (форми); дата та місце складання; назву підприємства, від особи якого складено документ; зміст та об'єм господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, що приймала участь в здійсненні господарських операцій.

Отже, Законом заборонено відносити до складу валових витрат, що зменшують базу та об'єкт оподаткування податку на прибуток, витрати, які не підтверджені будь-якими розрахунковими, платіжними та іншими документами взагалі. При цьому Законом не визначено конкретного переліку підтвердних документів, що є підставою для формування валових витрат платника.

Судами встановлено, що 02.08.2010 між позивачем та ТОВ «Харківський завод свічок запалювання та електрообладнання» було укладено угоду №02/08-сЗ, відповідно до умов якої Продавець зобов'язується передавати в узгоджені сторонами строки, а Покупець зобов'язується приймати та сплачувати товар відповідно до специфікації до договору. На виконання умов угоди відвантаження товару здійснювалося на підставі виписаної ТОВ «Харківський завод свічок запалювання та електрообладнання» на адресу ТОВ «Будівельник» видаткової накладної №РН-0000033 від 27.08.2010.

Оплата за поставлений товар здійснена у сумі 3203370,56 грн.

З матеріалів справи вбачається, що оприбуткування товару TOB «Будівельник» здійснювалося на підставі отриманих від TOB «Харківський завод свічок запалювання та електрообладнання» видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, придбаний позивачем товар був використаний в подальшому у межах господарської діяльності позивача з метою отримання прибутку, що підтверджується: укладеним договором комісії №11/К від 03.08.2010 між TOB ПВП «Вітактум» та TOB «Будівельник», відповідно до умов якого Комісіонер зобов'язаний дорученням Комітента за винагороду укласти для Комітента від свого ім'я одну або декілька зовнішньоторгових угод з продажу датчиків тиску п'єзоелектричних, що іменуються в подальшому «Товар» у кількості та за ціною, зазначеною у специфікації до договору на загальну суму 6020800,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі №1 від 27.08.2010 до договору комісії, що в рамках договору комісії №11/К від 03.08.2010 Комітент передає, а Комісіонер приймає датчики тиску п'єзоелектричні (коробок) у кількості 848 штук на загальну суму 3010400,00 грн.

На виконання умов вищевказаного договору TOB ПВП «Вітактум» складений звіт від 12.08.2011, яким повідомлено, що Комісіонер на виконання своїх зобов'язань за договором №11/К від 03.08.2010 року від свого ім'я за рахунок Комітента уклав угоду з продажу (ВМД №807070006/2011/430363 від 08.07.2011) датчиків тиску п'єзоелектричних на суму 3042000,72 грн. за курсом 7,9717 грн., що склало 381600,00 дол. США. Комісіонер на поточний рахунок Комітента перераховані грошові кошти у сумі 3043370,56 грн.

Таким чином, придбані у ТОВ НВО «Харківський завод свічок запалювання та електрообладнання» датчики тиску використані ТОВ «Будівельник» у власній господарській діяльності, а тому, витрати з їх придбання відповідно до ст. 138 Податкового кодексу України цілком правомірно включені до складу витрат відповідного податкового періоду.

Судами встановлено, що ТОВ «Будівельник» для проведення перевірки надані всі первинні документи, в тому числі розрахункові, платіжні, на підставі яких платник податків скористався свої правом на віднесення до складу валових витрат суму витрат по взаємовідносинам з ТОВ «Харківський завод свічок запалювання та електрообладнання» з придбання товару у межах договору №02/08-СЗ від 02.08.2010, зауважень з цього приводу акт перевірки не містить.

Що стосується доводів податкового органу про нікчемність договорів, то відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання господарських операцій за спірними договорами, узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників.

А тому, твердження відповідача про нікчемність договорів, укладених між позивачем та TOB «Харківський завод свічок запалювання та електрообладнання», є необґрунтованими належними засобами доказування припущеннями, оскільки, позиція податкового органу щодо суперечності спірної угоди інтересам держави не підкріплена належними доказами чи відповідними судовими рішеннями.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі міста Харкова Харківської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров