Справа № 820/4188/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

09 лютого 2015 року м. Київ В/800/382/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі :

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Зайця В.С.,

Леонтович К.Г.,

Маслій В.І.,

розглянувши заяву Харківської митниці Міндоходів

про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2014 року (К/800/54639/13) у адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Укравтоторг»

до Харківської митниці Міндоходів

про визнання недійсними та скасування податкових-повідомлень рішень,

встановила:

Харківська митниця Міндоходів звернулася з заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2014 року, прийнятої за результатами перевірки її касаційної скарги у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Укравтоторг» (далі - ТОВ «Укравтоторг») до Харківської митниці Міндоходів про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2013 року у справі №820/4188/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2013 року, позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 29 березня 2013 року №50, №51, №52, №53.

У заяві про перегляд Верховним Судом України вказаного рішення суду касаційної інстанції, заявник ставить питання про його скасування, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, і, як наслідок, ухвалення різних за змістом судових рішень.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Коммерчиские автомобили - Группа «ГАЗ», було укладено договори з придбання автомобілів.

У той же час, позивачем було укладено договір з контрагентом - ВАТ «ГАЗ» (ліцензіар), про надання невиключної ліцензії на використання товарних знаків названого контрагента від 19.07.2010 р. №ДЛ01/0008/054.

Оскільки сплата позивачем ліцензійних платежів контрагенту - ВАТ «ГАЗ», ні прямо, ні опосередковано не була умовою продажу придбаних у контрагента - ТОВ «Коммерчиские автомобили - Группа «ГАЗ», товарів, зазначені платежі не повинні враховуватись при визначенні митної вартості товару, а тому донарахування податкових зобов'язань у цій частині суд першої та апеляційної інстанції вважає безпідставним.

Також судами встановлено, що позивачем було отримано транспортно-експедиційні послуги, у т.ч. і до митного кордону України, від контрагента - ТОВ «Альянс Автосервіс», на підставі відповідного договору про надання послуг та організацію транспортування вантажу від 29.01.2010 р. №УТ/ПГ007-05. Відповідачем під час розгляду справи не заперечувалося, що позивачем на користь названого контрагента було сплачено 95.840,68 грн. за отримані послуги перевезення товару (вартість витрат на перевезення одного автомобіля скала 1996,68 грн. без ПДВ). Зазначена сума була підтверджена позивачем документально відповідними первинними документами, що також не заперечується контролюючим органом. Саме така вартість була включена позивачем до вартості витрат на перевезення одного автомобіля.

Доводи контролюючого органу ґрунтувалися лише на тому, що ТОВ «Альянс Автосервіс» було замовлено послуги у іншого контрагента - ТОВ «Запоріжєвротранс», який здійснював безпосереднє перевезення товару, та відповідно до довідок якого вартість перевезення була вищою.

У той же час, судами встановлено, що позивач не мав жодних правовідносин з компанією ТОВ «Запоріжєвротранс».

Тому донарахування податкових зобов'язань у цій частині суд першої та апеляційної інстанції вважає безпідставним.

Суд касаційної інстанції погодився з висновками попередній інстанцій, та зазначив, що обставини, які слугували фактичною підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань, знаходяться поза межами вимог чинного митного законодавства.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 239 КАС України, у заяві про перегляд судових рішень зазначаються, зокрема, конкретні різні за змістом судові рішення, в яких має місце неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Тобто, в наведених заявником різних за змістом судових рішеннях має бути неоднакове застосування однієї і тієї ж норми матеріального права.

На підтвердження доводів заяви заявник посилається на судове рішення Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2014 року в справі № К/9991/25514/11 та судове рішення від 20 жовтня 2014 року в справі № К/800/9254/14.

У справі № К/9991/25514/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» (далі - ТОВ «Сандора») до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі Миколаївської області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, встановлено, що ТОВ «Сандора» уклало ліцензійний договір від 12.12.2008 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Микотест» (Російська Федерація) про передачу прав на використання програм для ЕВМ та бази даних. За вказаним договором ТОВ «Сандора» сплатило російському підприємству 305952,92 грн.

Зважаючи на п. 13.2 статті 13 Закону України «Про оподатковування прибутку підприємств», та на п.4 статті 12 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації від 08.12.1995 року, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що роялті, які виплачуються резидентом України резидентам Російської Федерації, мають оподатковуватись в Україні, відповідно до національних норм законодавства з урахуванням норм міжнародних угод щодо максимального розміру ставки податку та інших особливостей оподаткування за цими угодами.

Тому ТОВ «Сандора», не здійснивши нарахування та не сплативши податок на прибуток з іноземних юридичних осіб, порушило норми податкового законодавства. Відповідно, суди правильно дійшли думки щодо застосування до ТОВ «Сандора» фінансових санкцій. Даний висновок повністю був підтриманий судом касаційної інстанції.

Аналіз цього рішення та рішення, про перегляд якого заявник подав заяву, дає підстави для висновку, що ухвалення різних за змістом судових рішень зумовлено наявністю різних обставин, на яких ґрунтувалися висновки судів.

Окрім того, в даному випадку одних і тих самих норм матеріального права, що мали б неоднаково застосовуватися в наведених рішеннях, не виявлено, адже в справі № К/800/54639/13 застосовуються норми митного законодавства, зокрема щодо митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, а в справі № К/9991/25514/11 порушено норми податкового законодавства в частині податку на прибуток з іноземних юридичних осіб.

У справі № К/800/9254/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нечипорук Транспорт Сервіс» (далі - ТОВ «Нечипорук Транспорт Сервіс») до Тернопільської митниці Міністерства доходів та зборів України про скасування податкових повідомлень-рішень, встановлено, що Тернопільська митниця Міністерства доходів та зборів України провела планову документальну перевірку стану дотримання ТОВ «Нечипорук Транспорт Сервіс» вимог митного законодавства України. В ході перевірки було виявлено, що фактичні дані про витрати на транспортування оцінюваних товарів не відповідають даним, що декларувались ТОВ «Нечипорук Транспорт Сервіс» при митному оформленні товарів.

На підставі наданих до перевірки звітів водіїв, пробігу автомобіля та нормативів витрат пального, з врахуванням вартості полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена карта», митницею визначено фактичні транспортні витрати, які повинні додаватись до фактурної вартості товарів при визначенні їх митної вартості. При цьому, фактичні транспортні витрати визначались з врахуванням собівартості перевезень, яка включає в себе витрати фактично понесені об'єктом контролю (паливо та паливно-мастильні матеріали, витрати на відрядження, технічне обслуговування, ремонт, шини, страхування та дозволи, паркування, проїзд платними дорогами тощо), тобто виражені в грошовій формі витрати підприємства, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезення вантажів.

Оскільки митна вартість товарів, які ввозились позивачем, не була належним чином підтверджена, в той час коли матеріали перевірки свідчили про більший розмір транспортних витрат, не включених до задекларованої митної вартості, контролюючим органом правомірно донараховано грошові зобов'язання спірними податковими повідомленнями-рішеннями за порушення митного законодавства.

Вищий адміністративний суд України погодився з висновком попередніх інстанцій щодо застосування до ТОВ «Нечипорук Транспорт Сервіс» штрафних санкцій. Суд касаційної інстанції виходив з того, що на момент планової перевірки документації ТОВ «Нечипорук Авто Сервіс» була виявлена невідповідність задекларованого позивачем розміру транспортних витрат та відомостей бухгалтерської документації. А тому, відповідно до ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошового зобов'язання, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

При цьому, пунктом 123.1 ст.123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2., 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 ст. 54 ПК України, то зазначене тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25% суми нарахованого податкового зобов'язання.

Аналізуючи дане судове рішення та рішення, щодо перегляду якого подана відповідна заява, можна дійти до висновку, що в цьому випадку ухвалення різних за змістом судових рішень при застосуванні ч.2 ст. 267 Митного Кодексу України зумовлено наявністю різних обставин, на яких ґрунтувалися висновки судів.

Зокрема, в першому випадку ТОВ «Нечипорук Авто Сервіс» не задекларувало фактичні транспортні витрати на перевезення вантажів. В другому ж випадку такі витрати були повністю задекларовані. Це пояснюється наступним: ТОВ «Укравтоторг» уклало з ТОВ «Альянс Автосервіс» договір про надання транспортно-експедиційних послуг, а власне перевезення здійснювало ТОВ «Запоріжєвротранс». Проте ТОВ «Укравтоторг» не мало ніяких договірних відносин ТОВ «Запоріжєвротранс», а тому незалежно від того, хто був реальним перевізником вантажу, має обраховуватися та вартість витрат на перевезення, яка вказана в договорі. Саме така вартість була включена до вартості витрат на перевезення вантажу. Тому суд касаційної інстанції не виявив ніяких порушень збоку ТОВ «Укравтоторг».

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до перегляду Верховним Судом України.

Керуючись ст. 237, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Укравтоторг» до Харківської митниці Міндоходів про визнання недійсними та скасування податкових-повідомлень рішень - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)