Справа № 813/6085/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 р. Справа № 876/11222/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного Управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2014 р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма"Модус" до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного Управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

03.09.2014 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Модус» (надалі - ТОВ Фірма «Модус») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (надалі - ДПІ у Сихівському районі м. Львова) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.08.2014 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акта перевірки №867/13-50-22-01-17/05815965 від 11.08.2014 року, у якому податковий орган зазначив про те, що господарські операції між ТОВ Фірма «Модус» та його контрагентами ТОВ «ТПК Груп», ТОВ «Гарант Буд Сервіс», ТОВ «Фінанс Пан Трейд», ТОВ «Укрміксі», ТОВ «Нові технології ТПВ» не спричинили реального настання юридичних наслідків. Позивач з такими висновками не погоджується, оскільки такі ґрунтуються лише актах перевірки вказаних вище контрагентів.

Позивач зазначив про те, що відповідач не надав належної правової оцінки документам, які підтверджують факт реального здійснення господарських операцій позивача з названими вище контрагентами, а також доказам, які пов'язані із господарською діяльністю ТОВ Фірма «Модус». Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача про порушення податкового законодавства щодо заниження податку на додану вартість, а тому прийняте на основі таких висновків податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2014 р. адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 20.08.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що факт реального придбання товарно-матеріальних цінностей підтверджується первинними документами встановленої форми. Долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості, у повній мірі відображають зміст господарських операцій, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність. Податкові накладні, які засвідчують факт придбання товарно-матеріальних цінностей, також належно оформлені. Отже, реальність господарських операцій ТОВ Фірма «Модус» по придбанню товарно-матеріальних цінностей підтверджується долученими до справи письмовими доказами та не викликає сумнівів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 12.02.2015 року представник Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного Управління ДФС у Львівській області заявив клопотання в порядку ст.55 КАС України та просив суд апеляційної інстанції замінити відповідача у справі Державну податкову інспекцію у Сихівському районі м. Львова Головного Управління Міндоходів у Львівській області на Державну податкову інспекцію у Сихівському районі м. Львова Головного Управління ДФС у Львівській області.

В обґрунтування заявленого клопотання представник Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного Управління ДФС у Львівській області надав на розгляд суду Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприєців та зазначив, що Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова Головного Управління ДФС у Львівській області є правонаступником Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного Управління Міндоходів у Львівській області, а відтак і належним відповідачем у справі.

Так, відповідно до ст.55 КАС України - у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне замінити сторону відповідача Державну податкову інспекцію у Сихівському районі м. Львова Головного Управління Міндоходів у Львівській області її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного Управління ДФС у Львівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, що ТОВ Фірма «Модус» зареєстроване, як юридична особа, 20.07.1995 року, що підтверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців №19464179 від 17.10.2014 року. Видами діяльності названого підприємства є виробництво дерев'яної тари, оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, купівля та продаж власного нерухомого майна.

У період з 28.07.2014 року по 05.08.2014 року ДПІ у Сихівському районі м. Львова проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ Фірма «Модус» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаєморозрахунків з ТОВ «ТПК Груп» (), ТОВ «Гарант Буд Сервіс» (), ТОВ «Фінанс Пан Трейд» (), ТОВ «Укрміксі» (), ТОВ «Нові технології ТПВ» () за весь період взаєморозрахунків, за наслідками якої складено акт №867/13-50-22-01-17/05815965 від 11.08.2014 року (далі - акт перевірки від 11.08.2014 року).

У висновках акта перевірки від 11.08.2014 року відповідач зазначив про порушення ТОВ Фірма «Модус» п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 277676,00 грн., в чому числі в листопаді 2011 р. на суму 30365,00 грн., в березні 2012 р. на суму 18833,00 грн., в травні 2012 р. на суму 31413,00 грн., червень 2012 р. на суму 13000,00 грн., липень 2012 р. на суму 32000,00 грн., серпень 2012 р. на суму 50000,00 грн., вересень 2012 р. на суму 27166,00 грн., жовтень 2012 р. на суму 53501,00 грн., грудень 2012 р. на суму 3600,00 грн., січень 2013 р. на суму 17798,00 грн.

На основі таких висновків було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2014 року, яке позивач оскаржив до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступних встановлених фактів.

Щодо взаємовідносин позивача та його контрагента ТОВ «ТПК «Груп».

Так, ТОВ «ТПК «Груп» (Продавець) та ТОВ Фірма «Модус» (Покупець) уклали договір поставки шпону від 01.06.2012 року №0106-1, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується постачати шпон лущений (товар) у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього на умовах договору. Товар поставляється Покупцю партіями, які самостійно визначаються Продавцем. Кожна партія товару приймається Покупцем окремо на складі Покупця. Постачання товару здійснюється Продавцем і за рахунок Продавця до вказаного місця знаходження.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань та оплати придбаних товарів, позивач долучив:

- податкові накладні: №16 від 01.08.2012 року, №37 від 02.08.2012 року, №70 від 03.08.2012 року, №118 від 06.08.2012 року, №138 від 07.08.2012 року, №175 від 08.08.2012 року, №40 від 03.09.2012 року, №55 від 04.09.2012 року, №79 від 05.09.2012 року;

- видаткові накладні: №1/08-13 від 01.08.2012 року, №2/08-07 від 02.08.2012 року, №30/08-09 від 03.08.2012 року, №6/08-14 від 06.08.2012 року, №7/08-10 від 07.08.2012 року, №08/08-14 від 08.08.2014 року, №3/09-21 від 03.09.2012 року, №4/09-15 від 04.09.2012 року, №5/09-08 від 05.09.2012 року;

- платіжні доручення: №5883 від 26.09.2012 року, №5887 від 27.09.2012 року, №5959 від 23.10.2012 року, №5966 від 26.10.2012 року, №5990 від 13.11.2012 року, №6014 від 23.11.2012 року, №6022 від 27.11.2012 року, №6034 від 03.12.2012 року.

Податкові накладні по контрагенту ТОВ «ТПК «Груп» відображені у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за серпень-вересень 2012 року.

У бухгалтерському обліку дані операції по контрагенту ТОВ «ТПК «Груп» відображено у відповідному періоді у картці рахунку 63.100 розрахунку з вітчизняними постачальниками за період 01.01.2011 р. - 31.12.2013 р. (т. 2, а.с. 22).

Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «ТПК «Груп» відображено в податковій звітності ТОВ Фірма «Модус», про що свідчить копії додатків № 5 до податкових декларацій з ПДВ за серпень - вересень 2012 року.

Дослідивши долучені до справи письмові докази, суд апеляційної інстанції встановив наступні обставини щодо взаємовідносин позивача та його контрагента ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс».

Так, ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс» (Продавець) та ТОВ Фірма «Модус» (Покупець) уклали договір поставки шпону від 01.11.2011 року №0111-1, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується постачати шпон лущений (товар) у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього на умовах договору. Товар поставляється Покупцю партіями, які самостійно визначаються Продавцем. Кожна партія товару приймається Покупцем окремо на складі Покупця. Постачання товару здійснюється Продавцем і за рахунок Продавця до вказаного місця знаходження.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань та оплати придбаних товарів, позивач долучив: податкову накладну №126 від 02.11.2011 року, видаткову накладну №2/11-16 від 02.11.2011 року.

У бухгалтерському обліку дані операції по контрагенту ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс» відображено у відповідному періоді у картці рахунку 63.100 розрахунку з вітчизняними постачальниками за період 01.01.2011 р. - 31.12.2013 р. (т. 2, а.с. 20).

Щодо взаємовідносин позивача та його контрагента ТОВ «Фінанс Пан Трейд».

Так,ТОВ «Фінанс Пан Трейд» (Продавець) та ТОВ Фірма «Модус» (Покупець) уклали договір поставки шпону від 12.01.2012 року №0512-2, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується постачати шпон лущений буковий та березовий (товар) у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього на умовах договору. Товар поставляється Покупцю партіями, які самостійно визначаються Продавцем. Кожна партія товару приймається Покупцем окремо на складі Покупця. Постачання товару здійснюється Продавцем і за рахунок Продавця до вказаного місця знаходження.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань та оплати придбаних товарів, позивач долучив:

- податкові накладні: №34 від 03.04.2012 року, №51 від 04.04.2012 року, №67 від 05.04.2012 року, №28 від 03.05.2012 року, №135 від 11.05.2012 року, №196 від 15.05.2012 року, №380 від 25.05.2012 року, №49 від 05.06.2012 року, №122 від 09.06.2012 року; №35 від 03.07.2012 року, №53 від 04.07.2012 року, №71 від 05.07.2012 року, №91 від 06.07.2012 року;

- видаткові накладні: №3/04-13 від 03.04.2012 року, №4/04-12 від 04.04.2012 року, №5/04-05 від 05.04.2012 року, №3/05-11 від 03.05.2012 року, №11/05-05 від 11.05.2012 року, №15/05-04 від 15.05.2012 року, №25/05-08 від 25.05.2012 року, №5/06-09 від 05.06.2012 року, №9/06-02 від 09.06.2012 року, №3/07-15 від 03.07.2012 року, №4/07-08 від 04.07.2012 року, №5/07-09 від 05.07.2012 року, №6/07-08 від 06.07.2012 року;

- платіжні доручення: №5522 від 25.05.2012 року, №5531 від 31.05.2012 року, №5604 від 21.06.2012 року, №5646 від 06.07.2012 року, №5673 від 13.07.2012 року, №5706 від 25.07.2012 року, №5707 від 26.07.2012 року, №5723 від 01.08.2012 року, №5750 від 13.08.2012 року, №5766 від 15.08.2012 року, №5785 від 20.08.2012 року, №5791 від 22.08.2012 року, №5802 від 29.08.2012 року, №5829 від 10.09.2012 року.

Податкові накладні по контрагенту ТОВ «Фінанс Пан Трейд» відображені у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за квітень-липень 2012 року.

У бухгалтерському обліку дані операції по контрагенту ТОВ «Фінанс Пан Трейд» відображено у відповідному періоді у картці рахунку 63.100 розрахунку з вітчизняними постачальниками за період 01.01.2011 р. - 31.12.2013 р. (т. 2, а.с. 17-18).

Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Фінанс Пан Трейд» відображено в податковій звітності ТОВ Фірма «Модус», про що свідчить копії додатків № 5 до податкових декларацій з ПДВ за квітень-липень 2012 року.

Також, дослідивши долучені до справи письмові докази, суд встановив наступні обставини щодо взаємовідносин позивача та його контрагента ТОВ «Укрміксі».

Так,ТОВ «Укрміксі» (Продавець) та ТОВ Фірма «Модус» (Покупець) уклали договір поставки шпону від 20.10.2012 року №2010, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується постачати шпон лущений буковий (товар) у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього на умовах договору. Товар поставляється Покупцю партіями, які самостійно визначаються Продавцем. Кожна партія товару приймається Покупцем окремо на складі Покупця. Постачання товару здійснюється Продавцем і за рахунок Продавця до вказаного місця знаходження.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань та оплати придбаних товарів, позивач долучив:

- податкові накладні: №700 від 31.10.2012 року, №89 від 05.11.2012 року, №170 від 08.11.2012 року, №171 від 08.11.2012 року, №257 від 13.11.2012 року, №423 від 20.11.2012 року, №424 від 20.11.2012 року, №535 від 25.12.2012 року, №530 від 28.01.2013 року; №556 від 29.01.2013 року;

- видаткові накладні: №31/10-38 від 31.10.2012 року, №5/11-17 від 05.11.2012 року, №8/11-10 від 08.11.2012 року, №8/11-11 від 08.11.2012 року, №13/11-07 від 13.11.2012 року, №20/11-14 від 20.11.2012 року, №20/11-15 від 20.11.2012 року, №25/12-12 від 25.12.2012 року, №28/01-08 від 28.01.2013 року, №29/01-06 від 29.01.2013 року;

- платіжні доручення: №5999 від 20.11.2012 року, №6035 від 03.12.2012 року, №6057 від 19.12.2012 року, №6094 від 28.12.2012 року, №6125 від 17.01.2013 року, №6232 від 19.02.2013 року.

Податкові накладні по контрагенту ТОВ «Укрміксі» відображені у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за жовтень-грудень 2012 року, січень 2013 року.

У бухгалтерському обліку дані операції по контрагенту ТОВ «Укрміксі» відображено у відповідному періоді у картці рахунку 63.100 розрахунку з вітчизняними постачальниками за період 01.01.2011 р. - 31.12.2013 р. (т. 2, а.с. 21).

Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Укрміксі» відображено в податковій звітності ТОВ Фірма «Модус», про що свідчить копії додатків № 5 до податкових декларацій з ПДВ за жовтень-грудень 2012 року, січень 2013 року.

Крім того, дослідивши долучені до справи письмові докази, суд встановив наступні обставини щодо взаємовідносин позивача та його контрагента ТОВ «Нові технології ТПВ».

Так, ТОВ «Нові технології ТПВ» (Продавець) та ТОВ Фірма «Модус» (Покупець) уклали договір поставки шпону від 01.03.2012 року №0106-1, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується постачати шпон лущений (товар) у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього на умовах договору. Товар поставляється Покупцю партіями, які самостійно визначаються Продавцем. Кожна партія товару приймається Покупцем окремо на складі Покупця. Постачання товару здійснюється Продавцем і за рахунок Продавця до вказаного місця знаходження.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань та оплати придбаних товарів, позивач долучив: податкову накладну №545 від 22.03.2012 року, видаткову накладну №22/03-14 від 22.03.2012 року, платіжні доручення №5835 від 10.09.2012 року, №5888 від 27.09.2012 року.

У бухгалтерському обліку дані операції по контрагенту ТОВ «Нові технології ТПВ» відображено у відповідному періоді у картці рахунку 63.100 розрахунку з вітчизняними постачальниками за період 01.01.2011 р. - 31.12.2013 р. (т. 2, а.с. 19).

Також, на підтвердження використання придбаних товарів у господарській діяльності, позивач долучив наступні документи: вантажно-митні декларації, рахунки-фактури, міжнародні товарно-транспортні накладні, специфікації, повідомлення банку, виписки по операціях, заяви про продаж іноземної валюти, платіжні доручення в іноземній валюті, certificate of origin, меморіальні ордери, контракти (т. 2, а.с. 83-249; т.3, а.с. 1-64).

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Встановивши обставини справи, колегія суддів вважає, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, ТОВ Фірма «Модус» є суб'єктом господарювання у сфері виробництва дерев'яної тари, оптової торгівлі іншими машинами й устаткуванням, купівлі та продажу власного нерухомого майна.

Для здійснення обраних видів діяльності позивачем укладено договори поставки шпону з ТОВ «ТПК Груп», ТОВ «Гарант Буд Сервіс», ТОВ «Фінанс Пан Трейд», ТОВ «Укрміксі», ТОВ «Нові технології ТПВ».

На виконання умов даних договорів, контрагенти виписали ТОВ Фірма «Модус» податкові накладні, на підставі яких позивач відніс до складу податку на додану вартість за листопад 2011 р. 30365,00 грн., за березень 2012 р. 18833,00 грн., за травень 2012 р. 31413,00 грн., за червень 2012 р. 13000,00 грн., за липень 2012 р. 32000,00 грн., за серпень 2012 р. 50000,00 грн., за вересень 2012 р. 27166,00 грн., за жовтень 2012 р. 53501,00 грн., за грудень 2012 р. 3600,00 грн., за січень 2013 р. 17798,00 грн.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як наслідок, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Беручи до уваги наведені вище норми закону слід зазначити, що необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Колегія суддів вважає, що надані позивачем податкові та видаткові накладні містять всі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак, є належними первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що факт реального придбання товарно-матеріальних цінностей підтверджується первинними документами встановленої форми. Долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості, у повній мірі відображають зміст господарських операцій, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність. Податкові накладні, які засвідчують факт придбання товарно-матеріальних цінностей, також належно оформлені. Отже, реальність господарських операцій ТОВ Фірма «Модус» по придбанню товарно-матеріальних цінностей підтверджується долученими до справи письмовими доказами.

Доводи апелянта щодо порушення податкового законодавства позивачем по суті ґрунтуються на актах перевірки:

ДПІ у Печерському районі м. Києва №1239/22-2/38148831 від 03.04.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК Груп», з питань податкового та іншого законодавства з 02.04.2012 по 28.02.2013 року»;

ДПІ у Печерському районі м. Києва «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Буд-Сервіс» () щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.10.2011 р. по 30.04.2012 р.»;

ДПІ у Печерському районі м. Києва №3735/22-3/37700469 від 13.09.2012 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Фінанс Пан Трейд» () щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.05.2012 р. по 31.07.2012 р.»;

ДПІ у Печерському районі м. Києва №1242/22.10/38148281 від 03.04.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Укрміксі» () щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.10.2012 р. по 28.02.2013 р.»;

ДПІ у Печерському районі м. Києва «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Нові технології ТПВ» () щодо підтвердження господарських відносин за травень 2012 р., червень 2012 р., липень 2012 р.».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі Акти як доказ у справі судом не може братися до уваги, так як вони не спростовують реальність господарських операцій, оскільки ними зафіксовано неможливість проведення зустрічної перевірки, а проведений аналіз господарської діяльності ТОВ Фірма «Модус» та його контрагентів не узгоджується з повноваженнями податкового органу по факту неможливості проведення зустрічної перевірки. Висновки безтоварності можуть бути зроблені лише на підставі аналізу первинних документів, що не дотримано.

Слід зауважити, що сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок господарюючого суб'єкта не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства, тим більше особою, якої така зустрічна звірка безпосередньо не стосувалася. Отже, акти про неможливість проведення зустрічної звірки не можуть розглядатися як належне підтвердження фактів порушення платником податків податкового законодавства, здобуте в ході перевірки. Окрім того, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може містити жодних висновків про господарські операції, оскільки таким актом лише документується факт неможливості проведення зустрічної звірки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Даючи узагальнюючу правову оцінку наведеним доказам, колегія суддів зауважує, що прямими доказами в підтвердження обставин правомірності формування податкового кредиту з ПДВ є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які відповідають вимогам чинного законодавства. Подані ж відповідачем докази не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні згаданої господарської операції і підтверджувати обізнаність позивача про можливе сумнівне ведення господарської діяльності його контрагента.

Слід зауважити, що висновки про порушення податкового законодавства контрагентом позивача не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїм контрагентом чи третіми особами вимог закону.

Така позиція узгоджується й з висновками Верхового Суду України, висловленими, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10, постанові від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06.

Також згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Тому, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам), а також враховує, що характер придбання товарно-матеріальних цінностей відповідає видам діяльності позивача та доказам щодо реалізації придбаних ТМЦ для отримання прибутку.

Щодо відсутності товарно-транспортних документів, то необхідно вказати наступне.

Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відтак, товарно-транспортна накладна не є документом, що засвідчує отримання будь-яким підприємством товарно-матеріальних цінностей (послуг). Це документи, які свідчать про фізичне переміщення цінностей, визначають осіб які відповідають за збереження майна під час транспортування.

Як вбачається із умов Договорів поставки шпону між ТОВ Фірма «Модус» та його контрагентами з ТОВ «ТПК Груп», ТОВ «Гарант Буд Сервіс», ТОВ «Фінанс Пан Трейд», ТОВ «Укрміксі», ТОВ «Нові технології ТПВ», постачання товару здійснюється Продавцем і за рахунок Продавця до вказаного місця знаходження.

Суд встановив, що ТОВ «ТПК Груп», ТОВ «Гарант Буд Сервіс», ТОВ «Фінанс Пан Трейд», ТОВ «Укрміксі», ТОВ «Нові технології ТПВ» здійснювали поставку товарів своїм транспортом у приміщення, яке розташоване за адресою: м. Львів, вул. Луганська, 3 і яке згідно договору оренди нерухомого та рухомого майна №1201-1 від 12.01.2012 року передане ТОВ Фірма «Модус» в тимчасове володіння та користування.

Так, наявність трудових ресурсів підтверджується долученими до матеріалів справи податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 1, 2, 3, 4 квартали 2011 року, за 1, 2, 3, 4 квартали 2012 року, за 1, 2, 3, 4 квартали 2013 року (т. 3, а.с. 65-94).

При цьому, Податковим кодексом України визначено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної. Отже, єдиними факторами, які можуть впливати на формування податкового кредиту є наявність податкової накладної та наявність господарської операції.

З огляду на встановлені обставини справи, наявні в ній письмові докази, колегія суддів вважає, що висновки податкового органу, якими відповідач доводить відсутність реального виконання господарських операцій - є безпідставними і не доводять правомірності збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 416514,00 грн., в тому числі за основним платежем 277676,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 138838,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного Управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2014 р. по справі № 813/6085/14- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 17.02.2015 року.