Справа № 711/14146/14-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.12.2014 року по справі за його позовом до УДАІ УМВС України в Черкаській області, інспектора ДПС ВДАІ м. Сміла та Смілянського району УМВС України в Черкаській області Пишного Євгена Васильовича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до УДАІ УМВС України в Черкаській області, інспектора ДПС ВДАІ м. Сміла та Смілянського району УМВС України в Черкаській області Пишного Євгена Васильовича про скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення штрафу у розмірі 255 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.12.2014 року позивачу надано строк для усунення недоліків його адміністративного позову, оскільки: в позовній заяві не вказано поштову адресу, номери засобів звязку відповідача інспектора ДПС ВДАІ м. Сміла та Смілянського району УМВС України в Черкаській області Пишного Є.В.; не надано доказів про реєстрацію у встановленому законом порядку місця проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Не погоджуючись з таким судовими рішеннями, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 106 КАС України у позовній заяві зазначаються: …; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі;… .

З аналізу даної правової норми вбачається, що в своєму позові позивач зобов'язаний зазначити ім'я (найменування) відповідача, посаду і місце служби посадової чи службової особи, поштову адресу, а також номер засобу зв'язку, адресу електронної пошти, якщо такі відомі.

Разом з тим, в позовній заяві ні поштова адреса, ні номер засобу зв'язку, ні адреса електронної пошти відповідача - інспектора ДПС ВДАІ м. Сміла та Смілянського району УМВС України в Черкаській області Пишного Є.В. не була зазначена з зауваженням «засоби зв'язку невідомі».

Оскільки вказаний позов пред'явлений до зазначено відповідача як до службової, а не фізичної особи, то судова колегія приходить до висновку, що інспектор підпорядкований УДАІ УМВС України в Черкаській області, а тому недоцільно за вказаних судом першої інстанції підстав було залишати даний позов без руху. При цьому колегія звертає увагу на наступне.

Статтею 6 КАС України передбачено гарантоване право кожному на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена. До адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо витікає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід'ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Отже, не зазначення адреси службової особи органу державної влади не повинно бути перепоною для захисту законних прав осіб, реалізованих шляхом звернення до суду.

Що стосується не надання доказів про реєстрацію у встановленому законом порядку місця проживання (перебування, знаходження) особи-позивача, то апеляційна інстанція повністю погоджується з доводами апелянта, що процесуальне законодавство не вимагає від позивачів надання таких доказів при звернення до суду.

Крім того, за ст. 19 КАС України:

- адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1);

- адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача (ч. 2).

Тобто, даний спір може вирішуватися як за місцем знаходження позивача, так і відповідача.

Слід також зауважити, що ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.12.2014 року, якою позивачу було встановлено строк для усунення недоліків до 14.01.2015 року була направлена позивачу лише 20.01.2014 року, а отримана ним лише 26.01.2015 року, що є порушення процесуального права позивача на вчасне отримання судових рішень та ознайомлення з ними.

При цьому, суд першої інстанції 22.01.2015 року повертає позов позивачу в зв'язку з не усуненням недоліків, про які останній навіть не знав та не міг знати. Зазначене вище свідчить про порушення Придніпровським районним судом м. Черкаси норм КАС України та постановлення ухвали про повернення позову без врахування суттєвих обставин.

Аналіз зазначено вище дає підстави прийти до висновку, що судом першої інстанції неправомірно встановлено позивачу строк для усунення недоліків по його позову, визначених відповідною ухвалою, а також протиправне повернення позову.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши процесуальні норми, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, в даному випадку, приходить до однозначного висновку щодо можливості вийти за межі апеляційної скарги позивачки та скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.01.2015 року про повернення позову, хоча така вимога апелянтом в апеляційній скарзі не ставилася.

Згідно зі ст. 199 КАС України за наслідками апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і постановити нову з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів знаходить, що ухвала суду першої інстанції, за змістом якої позивачам було надано строк для усунення недоліків, а також ухвала про повернення позову, підлягають скасуванню. Дану справу належить повернути до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження та продовження судового розгляду.

Керуючись, ст.ст.3, 15, 17, 19, 195, 196, 199, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.12.2014 року та від 22.01.2015 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження та продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена, оскільки не перешкоджає подальшому руху справи.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.