Справа № 826/18751/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Саніна Б.В. за участю секретаря судового засідання Дмитрієвій В.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса»

до

Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві

про

визнати протиправним та скасувати рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (надалі – Позивач/ТОВ «Дієса») до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (надалі – Відповідач/ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві), в якому просить суд:

1. Визнати дії (бездіяльність) державного виконавця Валявського О.А. ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 03.11.2014 р. та постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 03.11.2014 р. по виконавчому провадженню №44564099 протиправними.

2. Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 03.11.2014 р. по виконавчому провадженню №44564099.

3. Скасувати постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 03.11.2014 р. по виконавчому провадженню №44564099.

4. Витрати по сплаті судового збору покласти на Відповідача.

Після усунення Позивачем недоліків адміністративного позову, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014 р. провадження по справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання з’явився представник Позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд позов задовольнити з підстав, що були зазначені в позовній заяві, зокрема Позивач вказав на порушення Відповідачем положень Закону України «Про виконавче провадження» (надалі – Закону №606), додатково було зазначено, що позивач не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження №44564099, а таким чином був позбавлений можливості виконати її у добровільному порядку, а отже постанови про стягнення виконавчого збору від 03.11.2014 р. та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 03.11.2014 р. були винесені протиправно.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В зв’язку із неявкою представника Відповідача в судове засідання, відповідно до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) розгляд справи продовжено в письмову провадженні.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представника Позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

02.09.2014 р. Відповідачем відносно Позивача було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44564099 з виконання постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області про накладення стягнення №0077 від 27.05.2014 р., та встановлено строк для добровільного виконання до 08.09.2014 р.

03.11.2014 р. Відповідачем відносно Позивача було винесено постанову №44564099 про стягнення з останнього виконавчого збору у розмірі 622,94 грн.

Водночас, 03.11.2014 р. Відповідачем було винесено постанову про стягення з ТОВ «Дієса» витрат на проведення виконавчих дій №44564099 у сумі 100 грн. 10 коп.

Разом з тим, 03.11.2014 р. Відповідачем постановою про закриття виконавчого провадження, було закрите виконавче провадження №44564099.

Водночас, не погоджуючись із діями Відповідача щодо винесення постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та постанови про стягнення виконавчого збору, оскаржива їх до суду.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень преамбули Закону №606, цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

В ст.1 Закону №606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема такими документами є виконавчі листи, що видаються судами.

Статтею 19 Закону №606 (в редакції чинній на момент винесення постанови про відкриття виконаного провадження) визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, зокрема: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

В ч.1 та ч.2 ст.25 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст.31 Закону №606 копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно ч. ст.27 Закону №606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Водночас, п.4.1.1 Інструкції проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 р. (надалі – Інструкція №74/5) встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Водночас, Позивач зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження №44564099 від 02.09.2014 р. ТОВ «Дієса» не отримувала, що не спростовано Відповідачем.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в матеріалах виконавчого провадження №44564099, які були подані Відповідачем, відсутні докази щодо вручення Позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження №44564099 від 02.09.2014 р., що не спростовано Відповідачем.

Разом з тим, суд акцентує увагу учасників процесу на тому, що супровідний лист №2246/2 від 02.09.2014 р., наявний в матеріалах справи не може прийматись судом як доказ отримання Позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження №44564099, адже Законом №606 прямо передбачено,наявність доказів вручення боржнику такої постанови.

Таким, чином суд погоджується з позицією Позивача, щодо порушення Відповідачем ст.31 Закону №606, а саме не направлення Позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження №44564099 від 02.09.2014 р., що позбавило Позивача можливості виконати таку постанову у добровільному порядку.

В ч.1 ст.28 Закону №606 (в редакції чинній на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору) визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Крім того, в ч.1 та ч.5 ст.41 Закону №606 (в редакції чинній на момент винесення постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій) витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

З огляду на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження №44564099 від 02.09.2014 р., не була отримана ТОВ «Дієса», Позивач не мав можливості виконати таку постанову у встановлений державним виконавцем строк.

Таким чином, виходячи з вище викладеного та положень ч.1 ст.28 Закону №606 Відповідач не мав права виносити постанову щодо стягнення з Позивача виконавчого збору №44564099 від 03.11.2014 р.

Більше того, з огляду на положення п.4.1.1 Інструкції №74/5, так як у Відповідача відсутні докази отримання Позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження №44564099 від 02.09.2014 р., Відповідач не мав право виконувати виконавчі дії, та як наслідок не мав право виносити постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій №44564099 від 03.11.2014 р.

Так, з огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Дієса».

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

При цьому, згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Так, ставки сплати судового збору встановлено ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання до адміністративного суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Оскільки сума майнових вимог, з якими Позивач звернувся до суду, складає 722,94 грн., то ставка судового збору у відповідності до зазначеної вище норми становить 1 827,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №000390012 від 08.12.2014 р. Позивачем було сплачено 255,78 грн. судового збору.

Таким чином з огляду на те що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, Позивачу відшкодовується сума судового збору у розмірі 255,78, а решта суми судового збору у розмірі 1571,22 грн. стягується з Відповідача.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71, ст.86, ст.158-ст.163, ст.167, ст.254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати дії державного виконавця Валявського О.А. Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 03.11.2014 р. та постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 03.11.2014 р. по виконавчому провадженню №44564099 протиправними.

3.Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №44564099 від 03.11.2014 р. по виконавчому провадженню №44564099.

4.Скасувати постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 03.11.2014 р. по виконавчому провадженню №44564099.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» витрати зі сплати судового збору у розмірі 255 (двісті п’ядесят п’ять) грн. 78 коп. із Державного бюджету України направлених на асигнування діяльності Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя Б. В. Санін