Справа № 822/4872/14
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/4872/14

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В. В. Суддя-доповідач: ОСОБА_1

19 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

прокурора: Рудницького В. О.,

представника відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом заступника прокурора Хмельницької області, за участю третьої особи на стороні позивача - Державної інспекції сільського господарства у Хмельницькій області до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 року заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державної інспекції сільського господарства у Хмельницькій області звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, в якому просив визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області про надання ОСОБА_4 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів Дунаєвецького, Новоушицького, Старокостянтинівського та Полонського районів: від 23.05.2014: №22-805/14-14-СГ, №22-806/14-14-СГ, №22-807/14-14-СГ, №22-808/14-14-СГ, №22-810/14-14-СГ, №22-812/14-14-СГ, №22-813/14-14-СГ, №22-814/14-14-СГ, №22-815/14-14-СГ, №22-816/14-14-СГ, №22-817/14-14-СГ, №22-818/14-14-СГ, №22-819/14-14-СГ; від 26.05.2014: №22-827/14-14-СГ, №22-828/14-14-СГ; від 30.05.2014: №22-932/14-14-СГ, №22-934/14-14-СГ, №22-935/14-14-СГ, №22-936/14-14-СГ, №22-937/14-14-СГ, №22-938/14-14-СГ, №22-939/14-14-СГ.

Позов мотивовано тим, що земельні ділянки виділені ОСОБА_4 для створення фермерського господарства незаконно, оскільки останній не обґрунтував розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, не зазначив при цьому самі перспективи діяльності господарського господарства, не надав підтвердження наявності необхідної техніки для обробітку такої площі землі та, крім іншого, надані земельні ділянки розташовані не єдиним масивом.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року позов задоволено: визнано незаконними та скасовано накази Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області: від 23.05.2014: №22-805/14-14-СГ, №22-806/14-14-СГ, №22-807/14-14-СГ, №22-808/14-14-СГ, №22-810/14-14-СГ, №22-812/14-14-СГ, №22-813/14-14-СГ, №22-814/14-14-СГ, №22-815/14-14-СГ, №22-816/14-14-СГ, №22-817/14-14-СГ, №22-818/14-14-СГ, №22-819/14-14-СГ; від 26.05.2014: №22-827/14-14-СГ, №22-828/14-14-СГ; від 30.05.2014: №22-932/14-14-СГ, №22-939/14-14-СГ, №22-934/14-14-СГ, №22-935/14-14-СГ, №22-936/14-14-СГ, №22-937/14-14-СГ, №22-938/14-14-СГ, якими гр. ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства розташованих за межами населених пунктів Дунаєвецького, Новоушицького, Старокостянтинівського та Полонського районів.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача також підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Прокурор в судовому засіданні заперечив відносно задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа на стороні позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилась.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду скасувати, а провадження по справі закрити, виходячи з наступного.

В даному випадку суду першої інстанції при прийнятті позову та відкритті провадження по даній справі було б доцільно звернути увагу на ч. 1 ст. 2 КАС України, відповідно до положень якої, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 6 частини 1 ст. 3 КАС України визначено, що адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, відповідно до п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, зі змінами, внесеними 19 березня 2010 року, земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках, передбачених законодавством, а також спори з майнових питань, пов'язаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо розглядаються за правилами цивільного судочинства. Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі про надання чи продаж із земель державної або комунальної власності земельної ділянки для розширення господарства, підсудні господарським судам.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до вищезазначеного спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123,128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Згідно з п. п. 21, 27 цієї ж постанови пленуму, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.

Враховуючи положення статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року у справі №6-37338св14.

Позовною вимогою в даній справі є визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області про надання ОСОБА_4 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів Дунаєвецького, Новоушицького, Старокостянтинівського та Полонського районів

ОСОБА_4, як фізичній особі, наказами Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 23.05.2014: №22-805/14-14-СГ, №22-806/14-14-СГ, №22-807/14-14-СГ, №22-808/14-14-СГ, №22-810/14-14-СГ, №22-812/14-14-СГ, №22-813/14-14-СГ, №22-814/14-14-СГ, №22-815/14-14-СГ, №22-816/14-14-СГ, №22-817/14-14-СГ, №22-818/14-14-СГ, №22-819/14-14-СГ; від 26.05.2014: №22-827/14-14-СГ, №22-828/14-14-СГ; від 30.05.2014: №22-932/14-14-СГ, №22-939/14-14-СГ, №22-934/14-14-СГ, №22-935/14-14-СГ, №22-936/14-14-СГ, №22-937/14-14-СГ, №22-938/14-14-СГ надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок.

Отже, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції.

Не зважаючи на те, що стороною у справі є фактично суб'єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

У відносинах, які склалися між сторонами, держава, як власник землі, вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, а тому дані відносини не носять характеру здійснення владних управлінських функцій.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відвідення земельних ділянок з послідуючою передачею землі у власність чи оренду, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 09.12.2014 року по справі № 21-308а14.

Встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не враховано підвідомчість спору, а тому рішення суду першої інстанції є таким, що підлягає скасування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 157 КАС України колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, з закриттям провадження по даній справі.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року скасувати, а провадження у справі за позовом заступника прокурора Хмельницької області, за участю третьої особи на стороні позивача - Державної інспекції сільського господарства у Хмельницькій області до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 24 лютого 2015 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Боровицький О. А.

ОСОБА_6