Справа № П/811/3372/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року справа №П/811/3372/14.

провадження № 2-ап/811/52/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Брегея Р.І.,

в присутності секретаря судового засідання Осипової Н.В.,

за участі представника позивача Шарова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Голованівського районного центру зайнятості Кіровоградської області (далі - Центр зайнятості) до ОСОБА_2 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В :

Центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 6154,67 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимогу заяви.

Пояснив, що відповідач набув статусу безробітного, надавши недостовірну інформацію про незайнятість підприємницькою діяльністю.

У письмових поясненнях відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.159).

Стверджує, що підприємницька діяльність припинена на підставі рішення суду від 21 листопада 2006 року.

Зазначає, що органи державної влади не повідомляли його про необхідність вчинення певних дій стосовно державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про відмову у задоволенні заяви з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 06 серпня 2004 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.144).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 21 листопада 2006 року припинено підприємницьку діяльність відповідача (не пов'язано з банкрутством) (а.с.162-166).

04 грудня 2006 року рішення суду направлено державному реєстратору Голованівської районної державної адміністрації (далі - реєстратор) (а.с.178).

11 грудня 2006 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - Реєстр) внесено запис щодо наявності згаданого судового рішення (а.с.181).

Реєстратор не надав доказів направлення ОСОБА_2 повідомлення про внесення запису стосовно рішення суду до Реєстру та роз'яснення про обов'язкове вчинення ним певних дій, як того вимагають приписи статей 47 і 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі - Закон) (а.с.182).

25 грудня 2007 року та 25 квітня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного та виплату матеріальної допомоги (а.с.35, 105).

У заявах відповідач зазначив, що не займається видами діяльності, які визначені частиною 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон 2).

25 грудня 2007 року та 25 квітня 2012 року Центр зайнятості надав ОСОБА_2 статус безробітного та призначив матеріальну допомогу (а.с.34, 104).

Впродовж з 25 грудня 2007 року по 18 грудня 2008 року відповідач одержав допомогу по безробіттю у сумі 3080,18 грн. (а.с.40-46).

З 25 квітня 2012 року по 14 жовтня 2012 року відповідач одержав допомогу по безробіттю у сумі 3074,49 грн. (а.с.112-116).

28 вересня 2012 року реєстратор вчинив реєстраційну дію щодо початку процесу проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відповідача (а.с.181).

09 січня 2013 року реєстратор вчинив реєстраційну дію стосовно державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 (а.с.181).

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, частиною 2 статті 11 Закону 2 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що особи, визнанні у встановленому порядку безробітними, мають право на одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до приписів частини 3 статті 1 Закону 2 (в тій же редакції) приватні підприємці відносяться до зайнятого населення.

Частиною 3 статті 46 Закону визначено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Отже, ОСОБА_2 позбавлений статусу підприємця з 09 січня 2013 року.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон 3) передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здіснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов'язана повідомити про це державну службу зайнятості.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання ним своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг.

Вирішуючи питання про стягнення коштів, суду необхідно встановити умисність невиконання відповідачем обов'язків, передбачених статтею 36 Закону 3, та зловживань ними.

Дослідивши матеріали справи, суд зробив висновок, що, звертаючись до Центру зайнятості, ОСОБА_2 не міг знати про відсутність в Реєстрі запису щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Так, одержавши рішення суду про припинення підприємницької діяльності, реєстратор всупереч приписам статті 49 Закону не направив відповідачу повідомлення щодо внесення до Реєстру запису про це судове рішення та не роз'яснив положення статті 47 цього ж Закону стосовно подання визначених документів.

Це ж є беззаперечним доказом бездіяльності реєстратора, яка безумовно вплинула на виконання відповідачем згаданого обов'язку.

Звертаючись до Центру зайнятості через 1 та 6 років після набрання рішенням суду законної сили, ОСОБА_2 не міг і допускати відсутність у Реєстрі запису про держану реєстрацію припинення його підприємницької діяльності з огляду на такий принцип правосуддя як обов'язковість виконання судових рішень.

Більше того, з 10 лютого 2011 року набрали чинності приписи статті 49-1 Закону, які визначають порядок проведення реєстратором спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Зокрема, частиною 1 цієї норми права передбачено, що спрощена процедура державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться державним реєстратором на підставі судового рішення про припинення підприємницької діяльності, що не пов'язане з банкрутством, якщо таке рішення прийнято судом після 01 липня 2004 року та у разі ненадання держаному реєстратору протягом 3 років з дати опублікування у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації оголошення про постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, що не пов'язане з банкрутством, документів, перелік яких визначено частиною 11 статті 47 цього Закону.

Оскільки рішення суду прийнято після 01 липня 2004 року та протягом 6 років ОСОБА_2 не надав документів, тому у реєстратора виник обов'язок розпочати спрощену процедуру державної реєстрації припинення його підприємницької діяльності.

Статтею 49-1 Закону не визначено строку початку такої процедури.

Однак, суд зробив висновок, що така процедура стосовно ОСОБА_2 повинна була б розпочатись в найкоротші строки з огляду на час прийняття рішення суду (2006 рік).

Судом встановлено, що спрощена процедура державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відповідача розпочалась лише через 1 рік 7 місяці з дня виникнення обов'язку у реєстратора.

Такий строк не можна вважати розумним з урахуванням усіх обставин справи.

Підсумовуючи, суд зробив висновок , що з 10 лютого 2011 року Закон не ставив у залежність державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 з вчиненням останнім певних дій.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів, державний орган (Центр зайнятості) фактично поставив у залежність право ОСОБА_2 на одержання допомоги по безробіттю з належним виконанням іншим державним органом (реєстратором), покладених на нього обов'язків.

Така правова позиція позивача суперечить принципу верховенства права, який визначений статтею 8 КАС України.

Зокрема, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, відповідач ніяким чином не допустив умисного невиконання своїх обов'язків, передбачених статтею 36 Закону 3, та не зловживав ними.

Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2015 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І.Брегей