Справа № 810/366/15
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року 810/366/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доБілоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні позивачу податкової знижки по результатам 2013 року з підстав, не передбачених діючим законодавством, та про зобов'язання відповідача у встановлені законодавством строки підготувати висновок про повернення сум надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України в розмірі 1332,02 грн. на користь позивача та подати цей висновок для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він не погоджується з позицією відповідача про те, що факт його реєстрації за іншою адресою, ніж місцезнаходження квартири, яка придбана ним за рахунок кредитних коштів і передана в іпотеку банку, не дає право на відповідну податкову знижку. Позивач вважає відмову відповідача врахувати під час перерахунку для повернення податку на доходи фізичних осіб суму витрат, включених до податкової знижки як відсотки по іпотечному кредиту неправомірною з огляду на те, що право на податкову знижку не залежить від місця реєстрації платника податку.

Позивач звернувся до суду з письмовим клопотанням, яким просив розглядати справу за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що з поданих підтверджуючих документів та інших доповнень до декларації випливає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) не визначена відповідачем як основне місце проживання (згідно з позначкою в паспорті), а законодавець чітко зауважує на необхідності визначення платником податку об'єкта іпотеки як основного місця його проживання згідно з позначкою в паспорті, а тому платнику відмовлено у наданні податкової знижки згідно поданої декларації про майновий стан і доходи. Також просив розглядати справу за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, якщо всі особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №031МІ1 від 25.10.2013 (а.с.13-18).

Згідно умов даного договору, кредит надавався на купівлю нерухомості, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором сторонами було укладено Договір іпотеки №031МІ1-ЗАСТ від 25.10.2013 (а.с.19-20).

З метою реалізувати право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року, в червні 2014 року позивач направив на адресу Таращанського відділення Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області податкову декларацію про майновий стан i доходи за 2013 рік (а.с.9-12).

В поданій декларації позивач вказав, що має право на податкову знижку на суму 1353,68 грн. у зв'язку зі сплатою відсотків по іпотечному кредитуванню в розмірі 8659,49 грн. (рядок 12 Переліку сум витрат, що включаються до складу податкової знижки згідно із статтею 166 розділу IV ПК України (додаток 6 до рядку 11 податкової декларації про майновий стан i доходи).

Для підтвердження права на податкову знижку позивачем було надано копії кредитного та іпотечного договорів, копію договору купівлі-продажу від 25.10.2013, копії меморіальних ордерів від 25.11.2013 та від 25.12.2013 про сплату процентів за кредитом на загальну суму 8629,49 грн.

У зв'язку з тим, що місце постійного та основного проживання ОСОБА_1 (придбана ним квартира за адресою: АДРЕСА_1) є відмінною від його місця реєстрації (АДРЕСА_2), позивачем також було подано відповідачу копію Акту від 10.06.2014, затвердженого директором КП "ЖЕО-103" ОСОБА_2 та підписаного мешканцями будинку, майстром т/д №4 КП "ЖЕО-103", яким підтверджується проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Відповідач листом від 28.07.2014 №1380/10/10 відмовив позивачу в праві на включення до податкової знижки частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом у зв'язку з тим, що згідно з позначкою в паспорті квартира за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) не визначена позивачем як основне місце проживання (а.с.8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Так, згідно до п.п.14.1.87 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п'ять повних календарних років для фінансування витрат, пов'язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), що надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу.

Відповідно до п.п.166.1.1 п. 166.1 ст. 166 Податкового кодексу України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Згідно п.п.166.1.2 п. 166.1 ст. 166 Податкового кодексу України підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).

В силу п.п.14.1.170 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно п.п.166.3.1 п. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом протягом звітного податкового року, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 Податкового кодексу України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Аналізуючи вищенаведені правові норми суд приходить до висновку, що законодавець не визначив можливий i єдиний спосіб визначення основного місця проживання платника податку виключно за позначкою в паспорті. Позначка в паспорті - це один із можливих способів (але не єдиний) визначення свого основного місця проживання.

Наведені законодавчі положення не дають підстави для висновку про залежність права платника на податкову знижку від реєстрації місця проживання за адресою розташування житла, що придбавається за рахунок кредитних коштів.

Як наслідок, відсутність реєстрації місця проживання за адресою, за якою знаходиться квартира, що була предметом іпотечного кредитування, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, оскільки Податковий кодекс України пов'язує право на використання податкової пільги у вигляді права на податкову знижку з частини фактично сплачених протягом звітного податкового року сум процентів за іпотечним житловим кредитом з такою умовою, як визначення платником податку самостійно житлового будинку (квартири, кімнати), що будується чи придбавається, як основне місце його проживання.

У відповідності до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про свободу та вільний вибір місця проживання в Україні" фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний ви6ip місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав i свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, вільний вибір місця проживання громадян України на території України не пов'язаний з обов'язковою умовою реєстрації в цьому місці проживання, тому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав i свобод, передбачених Конституцією та законами України.

Як наслідок, право позивача на податковий кредит не залежить від місця реєстрації платника податку.

А відтак, відповідач безпідставно розцінив відсутність реєстрації позивача за адресою спірної квартири як підставу для позбавлення його права на податкову знижку.

Згідно п.п.4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Таким чином, на думку суду, позивач має право на податкову знижку за наслідками 2013 року з частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, сплачених за кредитним договором №031МІ1 від 25.10.2013 протягом 2013 року в розмірі 1332,02 грн., які були включені позивачем до податкової знижки для повернення податку на доходи фізичних осіб згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Відповідно до п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Як передбачає п. 43.5 ст. 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, подана позивачем податкова декларація із зазначенням суми, що підлягає поверненню з бюджету, є умовою для здійснення повернення надміру сплаченої суми грошового зобов'язання та підставою для підготовки відповідачем висновку про повернення 1332,02 грн. з відповідного бюджету та подання його для виконання відповідному органові Державної казначейської служби України.

Враховуючи викладене, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Білоцерківської ОДПІ щодо не надання позивачу податкової знижки за результатами 2013 року та зобов'язати відповідача підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб з відповідного бюджету у розмірі 1332,02 грн. на користь позивача та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даній справі відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості своїх дій та бездіяльності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області щодо ненадання ОСОБА_1 податкової знижки за наслідками 2013 року.

Зобовязати Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) грн. 02 коп. на користь ОСОБА_1 та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.