Справа № 826/19600/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/800/29161/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу дочірнього підприємства «На здоров'я - Київ» фірми «Люстдорф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року

у справі № 826/19600/13-а

за позовом дочірнього підприємства «На здоров'я - Київ» фірми «Люстдорф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - позивач, ДП «На здоров'я - Київ» фірми «Люстдорф» у формі ТОВ)

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Голосіївському районі)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ДП «На здоров'я - Київ» фірми «Люстдорф» у формі ТОВ звернулось у грудні 2013 року до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Голосіївському районі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.08.2013 року № , № та № 1.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 04.07.2013 року по 10.07.2013 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 17.07.2013 року, за результатами якої складено акт від 17.07.2013 року № 46/1-22-01-31512675, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог: пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, п. 102.5 ст. 102, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 198.3 ст. 198, ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого підприємством занижено суму податку на прибуток за 2013 рік у розмірі 114 936,00 гривень, завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування в розмірі 423 698,00 гривень та завищено значення рядка 24 податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2013 року в розмірі 63 343,00 гривні.

На підставі зазначеного акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.08.2013 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 114 936,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 25 734,00 гривні; № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 63 343,00 гривні; № 1, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 423 698,00 гривень.

За результатами адміністративного оскарження висновки акту перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Положеннями пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 та пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

За приписами п. 198.3 ст. 198, п. п. 200.1-200.4 ст. 200, п. 102.5 ст. 102 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Судами попередніх інстанцій при дослідженні матеріалів акту перевірки встановлено, що між ТОВ «Люстдорф» та позивачем на кінець перевіряємого періоду обліковувалась кредиторська заборгованість за відвантажені товари у загальному розмірі 1 028 625,38 гривень, яка виникла та не сплачена до періоду, який перевірявся, та щодо якої сплинув строк позовної давності - 1095 днів.

Крім того, судами встановлено, що розмір зазначеної безнадійної заборгованості, як виявлено відповідачем у ході перевірки на підставі наданих позивачем документів, не включено до складу доходів у відповідних податкових періодах. Разом з тим, під час перевірки відповідачем виявлено, що позивачем задекларовано залишок від'ємного значення податку попередніх податкових періодів, сформований у зв'язку із придбанням товару, який неоплачений позивачем протягом строку позовної давності, тобто є безоплатно отриманим, що свідчить про відсутність факту придбання такого, у зв'язку з чим суди попередніх інстанцій погодились з позицією податкового органу, що у позивача відсутнє право на формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість за таким товаром.

Відповідно до підпунктів 4.6.4, 4.6.5 пункту 4.6 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року № 1492, якщо в наступному звітному податковому періоді різниця між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту з урахуванням залишку такого від'ємного значення минулого звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, має від'ємне значення (рядок 22 декларації), до декларації 0110 подається (Д2) (додаток 2).

Платники, які заповнили рядок 22 декларації 0110 та відповідно до статті 200 розділу V ПК Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та подають до декларації 0110 (Д3) (додаток 3).

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач не мав права на бюджетне відшкодування, оскільки останнім у додатку 2 до декларації не зазначено частини залишку від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів або до Державного бюджету України, чим підтверджено правомірність та обґрунтованість прийняття відповідачем спірних податкових-повідомлень-рішень.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «На здоров'я - Київ» фірми «Люстдорф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю - відхилити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року у справі № 826/19600/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: підпис (підпис) М.І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) І.В. Приходько З оригіналом згідно З оригіналом згідно