Справа № 323/3935/13-а (2а/323/3/14)
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2015 р. м. Київ К/800/60673/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Конюшка К.В., Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Токмаку Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Токмаку Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у

м. Токмаку Запорізької області щодо відшкодування ОСОБА_4 в повному обсязі шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я.

Зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Токмаку Запорізької області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_4 щомісячні страхові виплати за період

з жовтня 2004 року по лютий 2006 року.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Токмаку Запорізької області на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням апеляційного суду, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд касаційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у

м. Токмаку Запорізької області від 18 січня 2013 року ОСОБА_4 призначено перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 1540,25 грн. з 01 вересня 2012 року та

зазначено про донарахування позивачу щомісячних виплат з липня 2003 року по грудень 2012 року, за виключенням періоду з жовтня 2004 року по лютий 2006 року.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у донарахуванні позивачу щомісячних виплат з

жовтня 2004 року по лютий 2006 року протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Згідно зі статтею 21 Закону у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Положеннями статті 28 Закону визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до статті 30 Закону ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Згідно зі статтею 34 Закону сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Відповідно до статті 40 Закону страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Так, судами встановлено, що висновком МСЕК від 03 вересня 2003 року серія АВ № 004402 позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності 60 % та ІІІ група інвалідності.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2005 року, яке набрало законної сили, визнано нещасний випадок, що стався з ОСОБА_4 14 січня 2003 року таким, що пов'язаний з виробництвом.

Крім того, рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2012 року, з урахуванням рішення апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2012 року, відповідача зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_4 страхові виплати та медичну та соціальну допомогу, щомісячні страхові виплати внаслідок нещасного випадку на виробництві

з 01 липня 2003 року та одноразову допомогу внаслідок втрати працездатності.

МСЕК проведено повторний огляд щодо визначення ступеня втрати працездатності

ОСОБА_4 12 квітня 2006 року, за результатами якого складено акт АВ №001517, в якому підтверджено ІІІ групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності позивача - 60 %.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність у

позивача права на отримання щомісячних страхових виплат за період з жовтня 2004 року по

лютий 2006 року, а суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, а відтак - безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі - скасувати.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Токмаку Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: