Справа № 633/388/14-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. Справа № 633/388/14-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на постанову Печенізького районного суду Харківської області від 20.11.2014р. по справі № 633/388/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Управління Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області

про скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:

- скасувати рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 231/10-14 від 28 травня 2014 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2;

- зобов'язати відповідача підтвердити та зарахувати до пільгового стажу стаж роботи на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за період з 14 квітня 1987 року по 4 квітня 1996 року;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі визначеним пенсійним законодавством за весь строк її отримання, починаючи з 17.03.2014 року.

Постановою Печенізького районного суду Харківської області від 20.11.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 231/10-14 від 28 травня 2014 року про відмову у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 за період з 14 квітня 1987 року по 4 квітня 1996 року, що дає право на отримання пільгової пенсії.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на отримання пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 17 березня 2014 року.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73 (сімдесяти трьох) гривень 08 копійок.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Печенізького районного суду Харківської області від 20.11.2014 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог - відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2015 року було залучено Управління Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області до участі у справі № 633/388/14-а в якості другого відповідача.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно трудової книжки НОМЕР_1, оформленої на ім'я «ОСОБА_1» (в документі зазначено російською мовою), 13 квітня 1987 року позивач був прийнятий слюсарем з виконанням обов'язків зварника до радгоспу «Мартова» Чугуївського району згідно наказу № 101 від 13 квітня 1987 року. Наступного дня позивача було переведено на посаду електрозварника з виконанням обов'язків слюсаря. 4 квітня 1996 року позивача було звільнено з Колективного сільськогосподарського підприємства «Мартова» за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів України про працю (а.с. 8-9).

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 та архівної довідки № 01-11/Р-51 від 3 лютого 2014 року (а.с. 10) позивач з 20 лютого 1982 року по 8 квітня 1987 року працював газоелектрозварником у Дорожньо-будівельному управлінні № 92 тресту «Казнефтедорстрой» (в документах зазначено російською мовою).

Надано архівні довідки № 01-34/14 та № 01-34/13 від 20 січня 2014 року та № 01-34/234 від 23 вересня 2014 року (а.с. 11, 12, 16) щодо розміру заробітної плати позивача за період з 1987 року по 1996 рік у радгоспі «Мартівський» та КСП «Мартова» як працівника тракторної бригади № 3.

Наказом радгоспу «Мартівський» № 28 від 13 лютого 1989 року позивачу як зварювальнику було надано відпустку тривалістю 24 робочі дні, що підтверджується архівною довідкою № 1-34/241 від 7 жовтня 2014 року (а.с. 15).

Згідно архівної копії наказу радгоспу «Мартівський» № 3 від 6 січня 1994 року було атестовано робочі місця електрозварника та електрогазозварника, а також підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення цих професій (а.с. 62).

Архівним відділом Печенізької районної державної адміністрації Харківської області надано інформацію щодо розміру заробітної плати позивача в радгоспі «Мартівський» та КСП «Мартова» за період з 1987 року по 1996 рік (а.с. 63, 64).

Інформація щодо переведення ОСОБА_1 в період з 1987 року по 1996 рік на неповний робочий день, іншу посаду або про надання йому відпусток без збереження заробітної плати в радгоспі «Мартівський» або КСП «Мартова» - відсутня (а.с. 61).

За відомостями, наведеними в архівній довідці № 01-34/15 від 20 січня 2014 року радгосп «Мартівський» був створений 1 вересня 1964 року, з 1 вересня 1995 року радгосп «Мартівський» був приватизований в КСП «Мартова», а з 9 березня 2000 року КСП «Мартова» було реорганізовано в ТОВ агропромфірму «Мартова», яке 20 грудня 2005 року було припинено у зв'язку з визнання його банкрутом (а.с. 60, 66).

Рішенням комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 231/10-14 позивачу відмовлено у підтвердженні стажу роботи у період з 13 квітня 1987 року по 4 квітня 1996 року за професією електрозварника ручного зварювання, на автоматичних і напівавтоматичних машинах, у середовищі вуглекислого газу, на роботах з застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, оскільки наданими комісії документами не підтверджено його зайнятість саме на таких роботах повний робочий день (а.с. 13-14).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які в період часу з квітня 1987 року по квітень 1996 року постійно працювали разом з позивачем у радгоспі «Мартівський», зокрема, у тракторній бригаді № 3, підтвердили, що ОСОБА_1 дійсно працював електрозварником ручного зварювання весь період своєї трудової діяльності в радгоспі «Мартівський» (та його правонаступниках), слюсарем він жодного дня не працював, свої посадові обов'язки здійснював повний робочий день, який був понаднормовий у літній період, адже польові роботи починались з 6 години ранку та закінчувались з сутінками, а в зимовий період позивач також працював повний робочий день, у зв'язку з високою якістю виконуваних позивачем робіт він завжди був зайнятий на роботах з ручного газоелектрозварювання не тільки в межах тракторної бригади № 3, а на всіх ділянках радгоспу, крім того, його відряджали для виконання газоелектрозварювальних робіт на інші об'єкти (а.с. 33-39).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Крім цього, в переліку списку № 2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 36 від 16.01.2003 року "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", передбачено посади в усіх галузях господарства електрозварника ручного зварювання та електрозварювальники на автоматичних і напівавтоматичних машинах, зайняті зваркою в середовищі вуглекислого газу, на роботах з застосуванням флюсів, електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, робота на яких дає право на пільгову пенсію.

Аналогічний перелік посад також містився у списку № 2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", розділ ХХХІІІ «Загальні професії» , який діяв на момент роботи позивача на посадах, які дають право на пільгову пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи, в березні 2014 року позивачу виповнилось 55 років, та 25 квітня 2014 року він, як особа, що понад 12 років 6 місяців працювала повний робочий день електрозварником ручного зварювання, звернувся до комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з відповідною заявою щодо підтвердження періоду роботи, який зараховується у трудовий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах (а.с. 67).

28 травня 2014 року рішенням комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 231/10-14 позивачу було відмовлено в підтвердженні стажу роботи на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за період з 14 квітня 1987 року по 4 квітня 1996 року, мотивуючи таку відмову недоведеністю здійснення позивачем відповідних робіт через протиріччя в архівних документах та недоведеністю його зайнятості на таких роботах повний робочий день (а.с. 13-14).

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

В архівних документах, наданих архівним відділом Печенізької районної державної адміністрації Харківської області, дійсно містяться протиріччя порівняно з трудовою книжкою позивача у назві його посади «електрозварник» та «зварник», між тим такі недоліки не можуть бути підставою для відмови у підтвердженні періодів роботи позивача, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії, оскільки пільговий стаж позивача підтверджується іншими доказами.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 визначено, що основним документом який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу, заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з трудової книжки позивача (а.с. 8-9), яка є відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача, з 14 квітня 1987 року по 4 квітня 1996 року він обіймав посаду електрозварника 5 розряду.

Як вбачається з довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.66) КСП "Мартова" ліквідоване.

Згідно пункту 18 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції на виконання пункту 18 Порядку № 637 було допитано свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили, що з квітня 1987 року по квітень 1996 року постійно працювали разом з позивачем у радгоспі «Мартівський» та згодом у його правонаступнику - КСП «Мартова», зокрема, у тракторній бригаді № 3, які повідомили суду, що ОСОБА_1 дійсно працював електрозварником ручного зварювання весь період своєї трудової діяльності в цій юридичній особі (а.с. 33-39)

На підтвердження виконання позивачем обов'язків електрозварника ручного зварювання свідчить також тривалість його щорічної відпустки протягом 24 робочих днів, що підтверджується архівною довідкою № 01-34/241 від 7 жовтня 2014 року (а.с. 15, 16).

Оскільки в архівній установі відсутні відомості щодо переведення позивача на іншу роботу, на роботи з неповним робочим днем, надання йому відпусток без збереження заробітної плати (а.с. 61), а також відповідачем не доведено наявність таких обставин, то колегія суддів дійшла висновку про повну зайнятість позивача у зазначений період.

Також, згідно архівної копії наказу радгоспу «Мартівський» № 3 від 6 січня 1994 року, робоче місце електрозварника було атестовано та підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за вказаною професією (а.с. 62).

Таким чином, висновок комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області щодо недоведеності здійснення позивачем посадових обов'язків електрозварника ручного зварювання повний робочий день, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами виконання позивачем повний робочий день робіт електрозварника ручного зварювання в радгоспі «Мартівський» та в КСП «Мартова» (що є правонаступником радгоспу "Мартівський"), в період з 14 квітня 1987 року по 4 квітня 1996 року, право якого на пільгове пенсійне забезпечення підтверджено атестацією робочих місць, а тому рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № 231/10-14 від 28 травня 2014 року є незаконним та необґрунтованим.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 17.03.2014 року, виходячи з наступного.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відповідності до п.п.5 п.2.2 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України здійснює призначення (перерахунок) пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з п.п. 4 п. 2.2. Положення про Головні управління Пенсійного фонду України, управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує призначення, перерахунок і виплату пенсій, допомоги на поховання та інших соціальних виплат відповідно до чинного законодавства.

Отже, на Головне управління Пенсійного фонду України не покладено обов'язок нарахування та виплати пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно п.п. 7 п. 22 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року за №8-2, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 21.05.2002 року за №442/6730, правління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення пенсії подається до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. У свою чергу п.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 вказує, що заява про призначення пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання заявника.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та те, що ОСОБА_1 мешкає на території, яка обслуговується управлінням Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не має повноважень щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 17.03.2014 року.

Також, колегія суддів зазначає, що провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на отримання пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне страхування», підлягає закриттю, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, предметом спору що розглядається в порядку адміністративного судочинства можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність суб'єкту владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Колегія суддів зазначає, що спір з приводу визнання за позивачем право на призначення пенсії не є справою адміністративної юрисдикції.

Якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України. За правилами ч.1 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст. 155, 157 цього Кодексу.

Колегія суддів дійшла висновку, що провадження по справі в частині позовних вимог про визнання права за ОСОБА_1 на призначення пільгової пенсії за Списком № 2 підлягає закриттю.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 73 (сімдесят три гривні) 08 копійок, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки рішення ухвалено на користь сторони яка не є суб'єктом владних повноважень, то судовий збір підлягає стягненню з Державного бюджету України у розмірі 73,08 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити.

Постанову Печенізького районного суду Харківської області від 20.11.2014р. по справі № 633/388/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, управління Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області про визнання права на отримання пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в іншій частині - задовольнити частково.

Скасувати рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 231/10-14 від 28 травня 2014 року про відмову у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 за період з 14 квітня 1987 року по 4 квітня 1996 року, що дає право на отримання пільгової пенсії.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 17 березня 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73 (сімдесяти трьох) гривень 08 копійок.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В. Мінаєва О.М.

Повний текст постанови виготовлений 19.02.2015 р.