Справа № 804/19722/14
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Павловського Д. П.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, -
02 липня 2014 року із змісту листа Інспекції від 01 липня 2014 року № А-659/09 позивач дізнався, що наказами № 52-СК, № 55-СК від 30 травня 2014 року була скасована реєстрація згаданих вище декларацій. У доповненні були надані їх завірені копії. Відповідач не згоден з висновками відповідача, та вважає, що наказ не відповідає діючому законодавству.
Представник позивача не заперечував проти розгляду справи у письмовому провадженні.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевказане, суд ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні обставини.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 34 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-УІ «Про регулювання містобудівної діяльності» (надалі по тексту - Закон № 3038-УІ) замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І - III категорій складності. Зазначені у цій статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.
Згідно ч. З ст. 34 вищезазначеного Закону № 3038-УІ встановлено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, веде єдиний реєстр отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, який формується на підставі інформації, поданої відповідними інспекціями державного архітектурно- будівельного контролю.
Відповідно до норм ч. 2 та ч. 3 ст. 36 Закону № 3038-УІ за наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт, отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт не вимагається. Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Таким чином, відповідно до Закону № 3038-УІ до повноважень Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю віднесені: реєстрація декларації про початок виконання підготовчих і будівельних робіт або відмова в такій реєстрації, ведення єдиного реєстру таких зареєстрованих декларацій, відмова у реєстрації таких декларацій, реєстрація зміни даних у зареєстрованих деклараціях.
Проте жодною нормою даного Закону № 3038-УІ не передбачено право Інспекції скасовувати реєстрацію декларацій. Також не передбачено такий вид санкції або відповідальності суб'єктів містобудування нормами Закону України від 14 жовтня 1994 року № 208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 439/2011.
Відповідно до ч. З ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Окремо вважаю необхідним звернути увагу на судову практику Конституційного Суду України та Верховного Суду України у подібних правовідносинах щодо скасування власних рішень суб'єктами владних повноважень.
Так, у пункті 5 свого Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Подібну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові від 06 червня 2011 року за результатами перегляду справи за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання неправомірним розпорядження, прийнятого на виконання протесту прокурора. У своїй постанові, яка, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх судів України, найвищий орган судової системи держави також зауважив на те, що розпорядження, яке є ненормативним правовим актом одноразового застосування і вичерпало свою дію фактом його використання, не може бути в подальшому скасоване органом, який його прийняв.
Таким чином, оскільки реєстрація декларацій про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції об'єкта та про готовність об'єкта до експлуатації за своїм змістом є актами одноразового застосування, які потягнули за собою певні правові наслідки, а саме вчинення дій щодо реалізації наданого мені цими деклараціями права на проведення будівельних робіт, а потім. введення в експлуатацію об'єкта, у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для їх скасування. Об'єкт завершено будівництвом.
На підставі вище зазначеного суд доходить висновку, що накази Інспекції № 52-СК та 55-СК від 30 травня 2014 року про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації не відповідають вказаним вище нормам права, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі цілком правомірними та відповідають чинному законодавству, і позивачем було доведено їх правомірність.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов - задовольнити повністю.
Присудити на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.П. Павловський