Справа № 826/1022/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 лютого 2015 року 13:05 № 826/1022/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Гарника К.Ю., Добрівської Н.А. за участю секретаря судового засідання Галак А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державної фінансової інспекції України

до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України,

Державної виконавчої служби України

про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 29 грудня 2014 ВП №

42921526 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій,

за участю:

від позивача - Шевелєва Ю.Е.,

від відповідачів 1, 2 - Харченко О.О.

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція України (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко Оксани Сергіївни, які виявилися у винесенні незаконного рішення у вигляді постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 29.12.2014 ВП № 42921526;

- скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 29.12.2014 ВП № 42921526.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державним виконавцем безпідставно 29.12.2014 винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у ВП № 42921526 щодо виконання виконавчого листа від 31.03.2014, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом у справі № 2а/0270/2551/12 про поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області. Зазначив, що ухвалою суду від 20.06.2014 змінено спосіб та порядок виконання судового рішення шляхом поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області. 22.07.2014 на адресу інспекції надійшла вимога державного виконавця щодо виконання судового рішення, яка, на думку позивача, не відповідає змісту виконавчого документу. Вказана вимога та дії державного виконавця оскаржені позивачем у судовому порядку. Також позивач зазначає, що Інспекцією неодноразово було проінформовано відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стан виконання зазначеного судового рішення, зокрема, листами від 27.07.2014 № 25-14/863, від 26.08.2014 № 25-14/994 та від 03.10.2014 № 25-14/1164, а також 21.08.2014 листом № 25-14/987 державному виконавцю направлялось клопотання про відстрочення виконання виконавчого листа по вказаній справі. Крім того зазначає, що листом прокуратури в Хмельницькій області від 01.10.2014 повідомлено про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000186 з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України у зв'язку із нововиявленими обставинами по факту підроблення листів непрацездатності ОСОБА_4, які є підставою для поновлення останнього на посаді, про що позивач повідомляв державного виконавця листом від 03.10.2014 № 25-14/1164. Позивач також зазначає, що ним оскаржені у судовому порядку постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 11.02.2015 позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

На підставі частини третьої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 11.02.2015 до участі в справі в якості другого відповідача залучено Державну виконавчу службу України.

Представник відповідачів 1, 2 у судовому засіданні 11.02.2015 проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, зазначаючи, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11.02.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

10.04.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42921526 на підставі виконавчого листа від 31.03.2014, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом у справі № 2а/0270/2551/12 про поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2014 змінено спосіб та порядок виконання постанови суду від 16.07.2012 у справі № 2а/0270/2551/12 шляхом поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

29.12.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Юхименко О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 42921526) на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Також 29.12.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Юхименко О.С. винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (ВП № 42921526) в розмірі 274,36 грн.

Позивач, вважаючи дії відповідача по винесенню постанови від 29.12.2014 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій протиправними, а постанову від 29.12.2014 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (далі Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 12 № 606-XIV сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи (частина 5 статті 12 Закону).

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина 7 статті 12 Закону).

Частиною 1 статті 17 зазначеного Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно частини першої статті 41 Закону № 606-XIV витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству (частина 3 статті 41 Закону № 606-XIV).

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби (частина 4 статті 41 Закону № 606-XIV).

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк (частина 5 статті 41 Закону № 606-XIV).

Згідно пункту 11 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 75 Закону № 606-XIV у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Юхименко О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42921526.

Доказів скасування вказаної постанови на час розгляду даної справи позивачем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2014 державним виконавцем у виконавчому провадженні № 42921526 складено акт про витрати на проведення виконавчих дій, в якому визначено перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, розмір яких склав 274,36 грн. На підставі вказаного акта винесено постанову від 29.12.2014 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, яка затверджена в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

При цьому, долучені до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 42921526 підтверджують витрати виконавчого провадження, оскільки державним виконавцем надсилались постанови сторонам виконавчого провадження, вимоги, постанови про накладення штрафу, а також відповідач звертався до Вінницького окружного адміністративного суду з заявою про роз'яснення рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при прийнятті постанови від 29.12.2014 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, відповідач діяв на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Інші доводи позивача, викладені у позовній заяві та представником позивача у судовому засіданні, щодо дій відповідача, пов'язаних з накладенням штрафів, винесенням вимог, зверненням до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи за невиконання рішення суду, судом до уваги не беруться, оскільки не стосуються предмету даного спору.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не залучалися й судова експертиза не проводилася, судові витрати з позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Державної фінансової інспекції України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя В.П. Катющенко

Судді К.Ю. Гарник

Н.А. Добрівська