Справа № 818/2363/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р. Справа № 818/2363/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2014р. по справі № 818/2363/14

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області , Сумського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся доСумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом доУправління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Сумського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Сумській області "По особовому складу" від 31.07.2014 № 180 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Сумській області "Про покарання працівника Сумського МВ" від 30.07.2014 № 570; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору ВДІМ Сумського МВ УМВС України в Сумській області; стягнути з УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2014р. по справі № 818/2363/14 у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2014р., позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував в повному обсязі, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

У судовому засіданні, призначеному на 10.02.2015 року після оголошення перерви на одну годину та надання представником відповідача копії трудової книжки позивача, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.06.2014 № 587 з 23.06.2014 працівників зведеного загону УМВС України в Сумській області загальною чисельністю 100 осіб прикомандировано до Краснолиманського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (а.с. 159).

Наказом Сумського міського відділу Управління МВС України в Сумській області від 22.06.2014 № 46 о/c дск з 23.06.2014 заступника начальника сектора відділу дільничних інспекторів міліції Сумського міського відділу старшого сержанта міліції ОСОБА_1 відряджено до м. Красний Лиман, Донецької області до особливого розпорядження із табельною вогнепальною, автоматичною зброєю та боєкомплектом (а.с. 160).

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 30.07.2014 № 570 позивача за невиконання наказу командира, порушення вимог ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділів III, IV "Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України", затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 та Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю, затвердженої наказом МВС України від 07.09.2011 № 657 в частині залишення закріпленої зброї без нагляду звільнено з органів внутрішніх справи за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справи (а.с. 97-98).

Позивач, вважаючи звільнення неправомірним звернувся до суду з даним адміністративним позовом про скасування наказів та поновлення його на роботі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із правомірності прийнятих наказів, наявності достатніх підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Позивач в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що, як на думку позивача, службове розслідування проведено з порушенням, визначеного порядку, а також не враховано те, що профспілкова організація прийняла рішення, яким не надала згоду на звільнення позивача, що, на думку останнього, є безумовною підставою для скасування наказів і поновлення його на роботі.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, виходить з наступного.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно до приписів ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно ч. 1 ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" зазначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Згідно п. 2.1 розділу 2 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу (надалі за текстом - РНС) службової дисципліни, у тому числі, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п. 2.6 розділу 2 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 3.2 розділу 3 зазначеної Інструкції передбачено, що службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

Відповідно до розділу 5 п. 5.2 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

З матеріалів справи слідує, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності слугував, затверджений 24.07.2014 висновок службового розслідування за фактом порушення вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю заступником начальника сектору ВДІМ Сумського МВ МВС України в Сумській області старшим сержантом міліції ОСОБА_1 (а.с. 38-41).

Зазначене розслідування призначено наказом начальника Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області № 237 від 07.07.2014 року.

Одночасно Наказом створено комісію у складі: т.в.о. начальника ВДІМ майора міліції ОСОБА_2, начальника сектору ВДІМ ОСОБА_3, інспектора СКЗ Сумського МВ лейтенанта міліції ОСОБА_4

Проте, згідно висновку службового розслідування його проведено комісією у іншому складі (а.с. 38, т. 1).

При цьому, відповідачем не надано доказів, які підтверджують повноваження осіб на проведення службового розслідування.

Щодо повноважень начальника Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області на призначення перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач перебував на службі у Сумському міському відділі УМВС України в Сумській області.

Згідно Наказу № 587 від 19.06.2014 року (а.с. 159, т.1), з 23.06.2014 року прикомандировано до Краснолиманського міського відділу ГУМВСУ в Донецькій області працівників зведеного загону УМВСУ в Сумській області загальною чисельністю 100 осіб. Призначено заступника начальника Краснолиманського міського відділу ГУМВСУ в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_5 т.в.о. начальника Краснолиманського міського відділу ГУМВСУ в Донецькій області.

Також Наказом від 22.06.2014 року за № 46 о/с дск (а.с. 160, т.1) для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» та несення служби по охороні громадського порядку в зоні АТО відряджено до м. Красний Лиман, Донецької області з 23.06.2014 року до особливого розпорядження, в тому числі, позивача.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що саме т.в.о. начальника Краснолиманського міського відділу ГУМВСУ в Донецькій області ОСОБА_5 був уповноважений на призначення перевірки.

Проте, колегія суддів не погоджується з наведеними доводами позивача та вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень в особливих випадках, передбачений ст.. 15 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», ч. 1 якої передбачено, що у разі порушення дисципліни особами рядового і начальницького складу в період перебування у відрядженні, відпустці, на відпочинку або в період тимчасової непрацездатності начальник органу чи підрозділу, у межах відповідної території, де вчинено дисциплінарний проступок, уживає заходів щодо його припинення, збирає первинні матеріали та надсилає їх для розгляду за місцем проходження служби порушника.

Як слідує з матеріалів справи, командиром зведеного загону, я складі якого проходив службу позивач, ОСОБА_6 за фактом порушення ОСОБА_1 складено рапорт. На підставі вказаного рапорту начальником за місцем проходження служби позивача прийнято наказ про проведення службового розслідування.

При цьому, у межах відповідної території, де вчинено дисциплінарний проступок, зібрано первинні матеріали, в тому числі, відібрані письмові пояснення, складено акт вилучення зброї, та надіслано їх для розгляду за місцем проходження служби позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що наказ про призначення розслідування прийнято уповноваженим на те начальником, проте, службове розслідування проведено неповноважним складом осіб, що є порушення вимог п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230.

Водночас, службовим розслідуванням встановлено, що старший сержант міліції ОСОБА_1 не виконав наказ командира зведеного загону УМВС підполковника міліції ОСОБА_6, вступив у суперечку з ним, порушуючи вимоги "Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України" затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, та залишив зброю без нагляду у вільному для доступу приміщенні всупереч вимогам "Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю", затвердженої наказом МВС України від 07.09.2011 № 657, що свідчить про безвідповідальне та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов'язків, грубе порушення службової дисципліни.

Отже, пояснення позивача та висновки проведеного службового розслідування мають суперечності, проте у зв'язку з порушенням порядку проведення (неповноважним складом осіб) розслідування, колегія суддів зазначає про неможливість врахування вказаного висновку, як належного і допустимого доказу по справі.

Відповідно до ч. 2 п. 3 наказу МВС України від 22.02.2012 № 155 „Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ" совість, професійний обов'язок, честь і гідність є головними моральними орієнтирами на службовому шляху захисника правопорядку і складають моральний стрижень особистості працівника органів внутрішніх справ. Професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки. Честь працівника виявляється в сукупності таких якостей, як заслужена репутація, добре ім'я, особистий авторитет, вірність службовому обов'язку, даному слову і прийнятим моральним зобов'язанням.

Частиною 4.1, п. 3 наказу МВС № 155 передбачено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання, зокрема визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Розділом 4 наказу МВС № 155 затверджено професійно-етичні правила поведінки працівника органів внутрішніх справ. Відповідно до п. 1 розділу 4 поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь- який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Службова дисципліна, забезпечуючи законність, чіткість, злагодженість і єдність дій працівників органів внутрішніх справ відповідно до Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року №382 зобов'язує працівника ОВС: завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватись її Конституції та чинного законодавства, бути чесним і сумлінним працівником, зберігати державну та службову таємницю; з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти авторитету органів внутрішніх справ, рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися зі злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права і свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що позивач проходить службу в зоні проведення АТО, що, в свою чергу, підтверджує його високу свідомість, свідчить про дії позивача, направлені на захист і охорону від протиправних посягань на життя, здоров'я, права та свободи громадян.

З приводу доводів позивача про відсутність згоди профспілкового Комітету первинної профспілкової організації на його звільнення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 37, 38, 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" повноваженнями, щодо погодження на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, наділені виключно виборні органи первинної профспілкової організації.

На виконання вказаних положень, п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" Сумським окружним адміністративним судом 24.09.2014 постановлено ухвалу, якою зобов'язано Об'єднану профспілкову організацію УМВС України в Сумській області провести збори, на яких розглянути питання щодо одержання згоди або відмови у наданні згоди виборного органу на звільнення ОСОБА_1

Об'єднаною профспілковою організацією УМВС України в Сумській області, на своєму засіданні 01.10.2014, вирішено відмовити у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1, що підтверджується протоколом від 01.10.2014 № 3 (а.с. 120-124).

Відповідно до статті 4 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ) правовою основою діяльності міліції є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані в установленому порядку.

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 10, 22 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ для охорони своїх професійних, службових, соціально-економічних прав та інтересів можуть об'єднуватись в громадські організації, діяльність яких здійснюється згідно з законодавством.

Частиною сьомою статті 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що працівники міліції вправі створювати професійні спілки.

Право кожної людини створювати професійні спілки і входити до них для захисту своїх інтересів закріплене у Загальній декларації прав людини, прийнятій і проголошеній резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначаються Законом № 1045-XIV.

Відповідно до частини першої статті 2 зазначеного Закону професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

За приписами частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

У Галузевій угоді між МВС та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу структурних і територіальних органів, установ, навчальних закладів, що перебувають у сфері діяльності сторін, його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки) за відсутності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також виборного органу профспілки вищого рівня не допускається.

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються із дотриманням загальних норм.

Таким чином, за змістом зазначених правових норм колегія суддів дійшла правового висновку, що звільнення атестованих працівників органів внутрішніх справ, членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, допускається відповідно до частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

З приводу доводів відповідача про неналежну легалізацію профспілкової організації, колегія суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що первинна профспілкова організація РМОП «Беркут» УМВС України в Сумській області утворена 26.09.2012 року, що підтверджується протоколом № 1 установчих зборів (а.с. 55, т.2).

Первинна профспілкова організація РМОП «Беркут» має статус місцевої профспілки, легалізована в установленому порядку. 21.04.2015 року голова профспілки повідомив начальника УВСУ в Сумській області та начальника СМВ УМВС України в Сумській області про її створення (а.с. 50-53, т.2).

Такий порядок легалізації професійних спілок та їх об'єднань визначений ст. 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Зокрема, зазначено, що профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Первинні профспілкові організації письмово повідомляють про це роботодавця.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, відповідач не довів у спірних правовідносинах правомірність своїх дій та прийнятих наказів щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

У зв'язку із неправомірністю прийняття оскаржуваних наказів, позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору ВДІМ Сумського МВ УМВС України в Сумській області та стягнення на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу також підлягають задоволенню.

Згідно пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 01.08.2014 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за червень-липень 2014 року.

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_1 від 12.01.2015 року № 7 (а.с. 33, т. 2) середньомісячна заробітна плата позивача за червень 2014 року становить 2835,00 грн., а за липень 2014 року - 2841,10 грн., що разом становить 5676,05 грн.

Тобто, середньоденна заробітна плата в період вимушеного прогулу складає 93,05 грн.

Період вимушеного прогулу склав 115 днів (з 01.08.2014 року по 10.02.2015 року ).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 року по 10.02.2015 року становить 115 *93,05=10700 грн. 75 коп.

Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 21 січня 2012 року № 6-87цс11 та від 14 січня 2014 року № 21-395а13.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 проходив службу в Сумському міському відділі УМВС України в Сумській області, де йому нараховувалось грошове забезпечення.

Тобто, Сумський міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області є безпосередньо тим органом, який повинен здійснювати нарахування середньомісячної заробітної плати, стягнення якої є предметом цього позову.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2014р. по справі № 818/2363/14 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Сумського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області "По особовому складу" від 31.07.2014 № 180 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області "Про покарання працівника Сумського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області " від 30.07.2014 № 570.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору відділу дільничних інспекторів міліції Сумського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області.

Стягнути з Сумського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 10700 (десять тисяч сімсот) грн. 75 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст постанови виготовлений 16.02.2015 р.