Справа № 803/233/15-а
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа № 803/233/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю представника позивача Панасюк С.М.,

представника відповідача Левчук І.О.,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" (далі - ПАТ "Банк "Київська Русь") звернулося з адміністративним позовом до другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, скасування постанов другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області від 20.01.2014 року ВП №41587971 та від 13.10.2014 року ВП №45037430 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту на нерухоме майно, що виступає предметом іпотеки за договором іпотеки №1894 від 16.08.2011 року, а саме: магазин промислових товарів (приміщення з №82-1 по №82-5) /літер А-5/ загальною площею 34,5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №428681 від 14.04.2009 року, виданого виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 09.04.2009 року №276-3, а також зобов'язати другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області вчинити дії щодо звільнення з-під арешту цього майна.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує, тим, що 16.08.2011 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №34225-20/11-1, згідно якого ПАТ "Банк "Київська Русь" надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 100000,00 грн. строком до 15.02.2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору було укладено договір іпотеки №1894 від 16.08.2011 року. Відповідно до умов цього договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: магазин промислових товарів (приміщення з №82-1 по №82-5) /літер А-5/ загальною площею 34,5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №428681 від 14.04.2009 року, виданого виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 09.04.2009 року №276-3.

З копії Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців №82986085 від 12.01.2015 року та копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №82985871 від 12.01.2015 року слідує, що 16.08.2011 року ПАТ "Банк "Київська Русь" було здійснено реєстрацію обтяження нерухомого майна, переданого в іпотеку. У зв'язку з цим ПАТ "Банк "Київська Русь" на даний час наділений переважним правом перед іншими кредиторами на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, позивач вказує, що зазначене право порушив державний виконавець другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, який виніс постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.01.2014 року ВП №41587971 та від 13.10.2014 року ВП №45037430, про що, як зазначає позивач, стало відомо йому лише 12.01.2014 року від ОСОБА_4

Вказаними постановами в інтересах стягувачів накладено арешт на все майно, в тому числі і на предмет іпотеки, що належить боржнику ОСОБА_4 в межах сум боргу.

Вважає, що, державним виконавцем порушено вимоги статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки державний виконавець не повідомив позивача про винесення постанов про арешт нерухомого майна, яке перебуває в заставі у позивача, що свідчить про те, що державний виконавець не вжив всіх заходів по встановленню перебування майна в заставі у інших осіб.

З наведених обставин ПАТ "Банк "Київська Русь" вважає, що у державного виконавця не було правових підстав для накладення арешту на предмет іпотеки на користь кредиторів, які не є іпотекодержателем. Крім того, позивач зазначає, що його право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки виникло раніше накладення арештів за згаданими виконавчими провадженнями. У зв'язку з цим просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

На адресу суду 16.02.2015 року надійшла заява представника позивача від 16.02.2015 року №17/56 про уточнення позовних вимог, в якій він просить скасувати оскаржувані постанови від 20.01.2014 року ВП №41587971 та від 13.10.2014 року ВП №45037430 та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо звільнення з-під арешту майна ОСОБА_4, яке перебуває в іпотеці ПАТ "Банк "Київська Русь" згідно договору іпотеки №1894 від 16.08.2011 року, тобто позивач відмовляється від позовних вимог в частині визнання дій відповідача протиправними.

В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та з врахуванням уточнень до позовних вимог, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Представник відповідач зазначає, що на виконанні у другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області перебуває наказ Господарського суду Волинської області №903/915/13 від 25.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_4 в користь ТзОВ "Краматорська ювелірна фабрика Укрзолото" 270730,48 грн. боргу та 5414,61 грн. судового збору, а також виконавчий лист №161/5779/14-ц від 04.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 в користь ПАТ КБ "Приват Банк" 18497,57 грн. боргу та 243,60 грн. судового збору.

Оскільки зазначені стягувачі подали до другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області заяви про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення та одночасно просили державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження, тому у відповідності до частини 3 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець виніс постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.01.2014 року ВП №41587971 та від 13.10.2014 року ВП №45037430.

Також представник відповідача вказує на те, що, враховуючи частину 3 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", позивач був повідомлений листом від 17.01.2015 року, вх. №1120 про встановлення залишку заборгованості згідно іпотечного договору.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 1 статті 181 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що 16.08.2011 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №34225-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого, остання отримала кредит на загальну суму 100000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору було укладено договір іпотеки №1894 від 16.08.2011 року. Відповідно до умов цього договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: магазин промислових товарів (приміщення з №82-1 по №82-5) /літер А-5/, загальною площею 34,5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №428681 від 14.04.2009 року, виданого виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 09.04.2009 року №276-3.

ПАТ "Банк "Київська Русь, як Іпотекодержатель, разом з ОСОБА_4, як Іпотекодавцем дійшли згоди, що зазначений договір укладався з накладенням заборони відчуження предмета іпотеки, про що зроблено записи 16.08.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначене підтверджується копією Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців №82986085 від 12.01.2015 року та копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №82985871 від 12.01.2015 року.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV (далі - Закон України №898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до статті 36 Закону України №898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV (надалі - Закон України №606-XIV) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 25 вищевказаного Закону за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

20.01.2014 року та 13.10.2014 року головним державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Левчук І.О. на підставі виконавчих документів: наказу Господарського суду Волинської області №903/915/13 від 21.11.2013 року та виконавчого листа №161/5779/14-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області, винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №41587971 від 20.01.2014 року та ВП №45037430 від 13.10.2014 року, якими накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах сум боргу, що належить ОСОБА_4 та оголошено заборону на його відчуження.

Статтею 57 Закону України №606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

З моменту укладення договору іпотеки у іпотекодержателя виникає право на першочергове звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 58 Закону України "Про заставу", якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, і порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом.

Отже, суд вважає доведеним ту обставину, що у позивача згідно укладеного договору іпотеки є переважне право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України №606-XIV у випадках, що не передбачені ч. 1-4 вищезазначеної статті, арешт з майна чи коштів боржника може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ст. 11 Закону України №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваних постанов про накладення арешту на майно іпотекодавця ОСОБА_4 в частині накладення арешту на заставне майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, шо мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації: 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виносячи постанови про накладення арешту на все майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження, державний виконавець не з'ясував чи не перебуває майно боржника в іпотеці.

Виходячи з наданих суду повноважень, передбачених п.1 ч.2 ст.162 КАС України, скасовуючи рішення суб'єкта владних повноважень, передусім суд повинен зробити висновок про протиправність таких рішень.

Враховуючи викладене, позивачем доведено ту обставину, що нерухоме майно, а саме: магазин промислових товарів (приміщення з №82-1 по №82-5) /літер А-5/, загальною площею 34,5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, перебуває в іпотеці, і відповідно до цього оскаржувані постанови державного виконавця в частині накладення арешту на вищевказане майно є протиправними та підлягають скасуванню. У зв'язку з цим слід зобов'язати відповідача вчинити дії щодо звільнення з-під арешту майна ОСОБА_4, яке перебуває у вищезгаданій іпотеці.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення увалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 73,08 грн., сплачений відповідно до меморіального ордера №5366 від 05.02.2015 року.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Цивільного кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про заставу", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області від 20.01.2014 року ВП №41587971 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту на нерухоме майно, що виступає предметом іпотеки за договором іпотеки №1894 від 16.08.2011 року, а саме: магазин промислових товарів (приміщення з №82-1 по №82-5) /літер А-5/ загальною площею 34,5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №428681 від 14.04.2009 року, виданого виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 09.04.2009 року №276-3.

Визнати протиправною та скасувати постанову другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області від 13.10.2014 року ВП №45037430 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту на нерухоме майно, що виступає предметом іпотеки за договором іпотеки №1894 від 16.08.2011 року, а саме: магазин промислових товарів (приміщення з №82-1 по №82-5) /літер А-5/ загальною площею 34,5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №428681 від 14.04.2009 року, виданого виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 09.04.2009 року №276-3.

Зобов'язати другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області вчинити дії щодо звільнення з-під арешту майна ОСОБА_4, яке перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" згідно договору іпотеки від 16.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 за реєстровим №1894, а саме: магазин промислових товарів (приміщення з №82-1 по №82-5) /літер А-5/ загальною площею 34,5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №428681 від 14.04.2009 року, виданого виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 09.04.2009 року №276-3.

Стягнути з Державного бюджету України в користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.) сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 23 лютого 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук