Справа № 2а/0470/9476/12
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/40249/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бухтіярової І.О., Сіроша М.В.,розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуКриворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду 24.10.2012 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 р.
у справі №2а/0470/9476/12
за позовомКриворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

07.06.2011р. Криворізька південна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, керуючись ст.ст. 2, 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», звернулась до суду з позовом (з уточненнями) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій у сумі 8944000,00 грн. та прибутку від проведення азартних ігор у розмірі 10,00 грн., конфіскації грального обладнання: системного блоку б/н в кількості 1 штука, вартістю 1650,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перевіркою господарської одиниці від 22 липня 2009 року букмекерського клубу, який належить ФОП ОСОБА_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, встановлено факт організації і проведення азартних ігор за допомогою персонального комп'ютера, що є порушенням вимог Закону України "Про заборону грального бізнесу в Україні».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2012р., яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 р. в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковою міліцією Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі Дніпропетровської області проведено перевірку приміщення за адресою: АДРЕСА_1, де розташований «Клуб 2012». За результатами перевірки складено протокол огляду від 22 липня 2009 року, в якому зафіксовано порушення Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» , а саме: надання послуг з організації та проведення азартних ігор - прийняття готівкових коштів у відвідувачів для проведення азартних ігор з використанням грального обладнання (комп'ютерної техніки) та видача готівкових коштів після проведення гри.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не надано належних доказів ведення грального бізнесу ФОП ОСОБА_1 До такого висновку суди прийшли, допитавши свідка ОСОБА_2, яка пояснила, що в письмових поясненнях помилково зазначила про прийняття ставок на спортивні події під психологічним тиском правоохоронних органів. Крім того, відсутні докази отримання виграшу (призу), не наведено перелік комп'ютерів, на яких грали відвідувачі, не встановлено осіб та їх кількість, які вели гру, не проведено експертизу комп'ютера на предмет встановлення спеціальної програми. У сукупності з постановою про відмову в порушені кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 від 10.08.2009 р., суди зазначили про відсутність доказів підтвердження факту організації та проведення азартних ігор, що стало підставою для відмови в задоволені позовних вимог.

Суд касаційної інстанції вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними, та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, при цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до картки реєстрації об'єкта малого бізнесу серія Ц-М № 272 від 21 червня 2003 року та від 21 липня 2003 р. відповідач - ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність із організації та утримання тоталізаторів, гральних закладів на об'єкті господарювання «Букмекерський клуб «Пари-матч».

Статтею 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» від 15.05.2009 р. № 1334, - в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

Статтею 1 цього Закону визначено терміни, а саме: гральний бізнес - діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку; азартна гра - будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості.

Відповідно до статті 3 Закону № 1334, - до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України. Застосування фінансових санкцій, здійснюється за рішенням суду, ухваленим за позовом органів міліції та/або органів доходів і зборів.

Тобто, розглядаючи справи, судами необхідно було встановити, яким видом діяльності займався відповідач в букмекерському клубі «Пари-матч», та чи підпадає ця діяльність під категорію «азартна гра».

Разом з тим, суди попередніх інстанцій взагалі не надали оцінку особистим поясненням ОСОБА_1 (а.с.20) та не допитали його в судовому засіданні, який пояснював, що він на підставі ліцензії та відповідних дозволів здійснював прийом ставок та спортивні змагання, та для належної організації роботи він укладав трудові договори із 4 громадянами, та окрім того, стажером без оформлення трудового договору працювала ОСОБА_2 Суди дослідивши трудову книжку ОСОБА_2, прийшли до висновку, що в ній відсутні записи про укладення трудового договору з ФОП ОСОБА_1, та не дали оцінку поясненням ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про її роботу без трудового договору як стажера. Також, посилаючись на постанову про відмову в порушені кримінальної справи від 10.08.2009 р., суди зазначили про відсутність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності, та не дали оцінку факту, що ФОП ОСОБА_1 не притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 202 ч. 1 КК України лише з тих підстав, що санкція даної статті передбачає отримання доходу у великих розмірах. Також судами не допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які пояснювали про здійснення гри в букмекерській конторі.

Крім того, суди не дослідили, що податковий орган звернувся до суду з позовом про застосування адміністративно-господарський санкцій, та відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України (у редакції, чинній 1 січня 2011 р.) - адміністративно-правові санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Спірні правовідносини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів попередніх інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність його висновків в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі на підставі належних та допустимих доказів та дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд вживає передбачені законом заходи для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України - підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 24.10.2012 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 р. та направити справу № 2а/0470/9476/12 на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.О.Бухтіярова
М.В.Сірош