Справа № 161/16262/14-а,6-а/161/73/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 876/11179/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2014 р. про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про зобов"язання провести перерахунок та виплату пенсії, -

встановив:

06.10.2014 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області В.Є. Турчинський (далі - державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Волинській області) звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення, а саме - постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2011 р. по справі № 2а-9726/11/0308.

Свою заяву обґрунтовує тим, що у відділі ПВР УДВС ГУЮ у Волинській області на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-9726/11/0308, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 28.08.2014 р. на виконання постанови цього ж суду від 27.12.2011 р., якою зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 6 (шести) мінімальних пенсій за віком з врахуванням додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 01.05.2011 року на підставі ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням виплачених сум.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2014р. апеляційну скаргу УПФУ в м. Луцьку Волинської області залишено без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2011 р. - без змін.

Постанова набрала законної сили, а на її основі Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. На даний час постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2011 р. виконано частково - боржником здійснено перерахунок (нарахування) пенсії, проте кошти не виплачені по причині їх відсутності у боржника, які мають бути зараховані з Державного бюджету України на рахунок боржника.

Державний виконавець зазначає, що судові рішення у справах, пов`язаних із соціальними виплатами, які мають зобов`язальний характер щодо проведення таких виплат, не належать до зазначених у ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» видів рішень, що унеможливлює їх виконання без зміни його способу.

Таким чином, керуючись ч. 1 ст. 263 КАС України, державний виконавець вважає, що для примусового виконання виконавчого листа № 2а-9726/11/0308 від 28.08.2014 р. слід змінити спосіб і порядок виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2011 р. шляхом зміни зобов`язання здійснити виплати на стягнення цих виплат, у зв`язку із чим здійснив відповідну заяву до суду першої інстанції.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2014 р. заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про зміну способу виконання судового рішення - задоволено.

Змінено спосіб і порядок виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 2а-9726/11/0308 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії як інваліду 1 категорії ІІІ групи згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.05.2011р. по 31.10.2011р. включно з врахуванням виплачених сум, відповідно до ст.ст. 49,50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , у спосіб стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області на користь ОСОБА_1 11082 (одинадцять тисяч вісімдесят дві) гривні 82 (вісімдесят дві) копійки нарахованої, але не виплаченої суми державної пенсії за вказаний період.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із норми ч.1 ст.263 КАС України, згідно якої за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутись до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, яким не передбачено виконання рішень зобов'язального характеру, унеможливлюють їх виконання. Така обставина є підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а тому заява державного виконавця є підставною та підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою в задоволенні заяви державного виконавця відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що приписи норми ст. 263 КАС України, на яку посилається суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі, про можливість сторони виконавчого провадження звернення із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення передбачають встановлення порядку чи способу виконання рішення, яке було ухвалено судом у справі, а саме резолютивної частини постанови, яка містить висновки суду по суті позовних вимог. Відтак, суд, здійснюючи зміну порядку чи способу виконання рішення, не може змінювати змісту резолютивної частини рішення та способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи по суті.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про зміну способу виконання рішення, не звернув увагу та не врахував відмінності між позовною вимогою як обраним судом видом захисту порушених прав позивача від способу виконання судового рішення як одного з його заходів, чим змінив постанову суду по суті за відсутності на це процесуальних повноважень.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити, а оскаржувану ухвалу - скасувати, з наступних підстав.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Як слідує із резолютивної частини постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2011 р., зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин державний виконавець просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження суду першої інстанції під час прийняття цієї постанови.

Виходячи з положень ст.ст. 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю.

Проте, як вірно зазначає Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 12.02.2014 р. у справі № К/800/598/14, встановивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх конкретних розмірів.

Разом із цим, частиною першою статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду першої інстанції неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України, отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Крім цього, аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що суд першої інстанції, змінюючи спосіб виконання постанови суду, фактично змінив її суть, що належить до повноважень суду апеляційної або касаційної інстанції, відповідно до норм ст.ст. 198, 223 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області задовольнити, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2014 р. про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі № 161/16262/14-а, 6-а/161/73/14 - скасувати.

У задоволенні заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області - В.Є. Турчинського про зміну способу і порядку виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2011 року у справі № 2а-9726/11/0308 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про зобов"язання провести перерахунок та виплату пенсії - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик