Справа № 826/4364/13а
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 лютого 2015 року 12:53 №826/4364/13а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючої судді - Літвінової А.В., суддів Добрянської Я.І. та Мазур А.С., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
до третя особаНаціонального банку України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про скасування рішення та постанов, стягнення матеріальної шкоди,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 13 лютого 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Національного банку України, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про скасування рішення та постанов, стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2014 №К/800/46826/13 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2013 №826/4364/13-а та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2013 у справі №826/4364/13-а скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розгляд справи здійснено з урахуванням частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, направляючи справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України наголосив на необхідності з'ясування під час нового розгляду справи питань щодо: бездіяльності Національного банку України із нереагування на масове виведення застави з публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика»; захисту Національним банком України інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання їх коштів; складання Національним банком України протоколу засідання Правління при прийнятті постанови №548; порушення пункту 3.7 постанови Правління Національного банку України від 17.07.2001 №276 «Про затвердження Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок» щодо ненадання довідки про перевірку керівникові публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», не складання звіту про інспектування банку тощо.

Під час розгляду справи позивачі уточнили та конкретизували свої позовні вимоги і відповідно до редакції позовних вимог, які прийняті в судовому засіданні 26.11.2014 позивачі просять суд, окрім раніше заявлених позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення та постанов Національного банку України від 23.11.2012 №906, від 20.12.2012 №548 та від 20.03.2013 №97:

- визнати противоправною бездіяльність Національного банку України щодо несвоєчасного прийняття комісією з питань нагляду та регулювання діяльності банків Національного банку України рішення від 23.11.2012 №906, як такого, що прийнято із запізненням на два місяця після виведення активів з публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика»;

- визнати неправомірною бездіяльність Національного банку України при банківському нагляді в період роботи комісії Національного банку України з позапланової перевірки публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» щодо недопущення відшкодування податку на додану вартість фіктивній фірмі «Сумиавтогаз» через відділення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» в сумі 35 000 000 грн., як таку, що порушила вимоги рішення комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика»;

- визнати противоправними дії та бездіяльність Національного банку України у зв'язку із неналежним банківським наглядом за публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» щодо допущення створення в публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» фінансової піраміди, а саме: виведення заставного майна та заміни матеріальної застави за отримані кредити в сумі 1 199 000 000грн. на контрольний пакет акцій 67% Київського ювелірного (товариство з обмеженою відповідальністю «Українські ювеліри») заводу за завищеною експертною оцінкою, при наданні гарантії публічному акціонерному товариству «Банк «Таврика» кіпрською компанією Winted Trading Ltd без будь-якої застави для отримання кредиту в Австрійському банку MEINL BANK AG;

- визнати противоправними дії та бездіяльність Національного банку України внаслідок неналежного банківського нагляду за діяльністю публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» та не захисту прав вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», що призвело до незаконного списання коштів 27.11.2012 у сумі 211 837 947,47 грн. з кореспондентського рахунку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» під час роботи комісії Національного банку України в публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика»;

- визнати противоправною бездіяльність Національного банку України щодо невиконання вимог статті 55 Закону України «Про Національний банк України», як таку, що призвела до не захисту інтересів вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика»;

- визнати противоправною бездіяльність Національного банку України при банківському нагляді за публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» в період з 05.09.2012 по 21.11.2012, що призвело до не захисту інтересів вкладників і кредиторів публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» від втрати своїх заощаджень, як таку, що не відповідає вимогам статті 55 Закону України «Про Національний банк України» та статті 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність»;

- визнати неправомірними дії Національного банку України щодо не надання одного з екземплярів довідки про перевірку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», керівникові публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» та не складання звіту про інспектування публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» як такі, що порушили вимоги абзацу 4 пункту 3.7 та пункту 3.8 постанови Правління Національного банку України від 17.07.2001 №276 «Про затвердження Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок»;

- визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що постраждали від неправомірних дій та бездіяльності Національного банку України відповідно до частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 1174 Цивільного кодексу України;

- відшкодувати позивачам матеріальну шкоду, заподіяну незаконними діями та бездіяльністю Національного банку України за рахунок держави у сумі, згідно довідці про визнання кредитором, відповідно до статті 56 Конституції України, частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 1174 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Національний банк України в порушення вимог статті 41 Конституції України прийняв рішення та постанови від 23.11.2012 №906, від 20.12.2012 №548 та від 20.03.2013 №97, які порушують їх майнові права, а саме: право володіти, користуватися та розпоряджатися депозитними заощадженнями та відсотками за ними у публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика».

Відповідач проти позову заперечив з огляду на правомірність його дій щодо прийняття рішення та постанов від 23.11.2012 №906, від 20.12.2012 №548 та від 20.03.2013 №97, оскільки вони були прийняті в порядку та у межах передбачених чинним законодавством України повноважень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

У ОСОБА_1 були договірні взаємовідносини з акціонерним товариством «Банк «Таврика» згідно договору банківського строкового вкладу від 23.10.2012 №ТЖ590. Копію договору позивачем не надано, проте сторонами не заперечувався факт відповідних договірних відносин.

У ОСОБА_3 були договірні взаємовідносини з публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» згідно договору банківського строкового вкладу «Пенсійний» від 16.01.2012 №ПСГ (391) 9820, строк дії до 11.02.2013, договору банківського строкового вкладу «Пенсійний» від 27.08.2012 №ПСГ(366)2077, строк дії до 28.08.2013, та договору банківського строкового вкладу «Пенсійний» від 16.01.2012 №ПСД (391)2331, строк дії договору до 11.02.2013. Загальна сума коштів, згідно зазначених договорів, які ОСОБА_3 перерахував на депозитні рахунки публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», складає 889229,70 грн.

У ОСОБА_2 були договірні взаємовідносини з публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» згідно договору банківського строкового вкладу «Море відсотків» від 02.11.2012 №МК7995, строк дії договору до 01.02.2013. Загальна сума коштів, яку ОСОБА_2 перерахував на депозитні рахунки публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», складає 299 230 грн.

Відповідно до розпорядження Національного банку України від 22.11.2012 №599-р організовано проведення позапланової інспекційної перевірки публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» за період діяльності з 01.05.2009 до 22.11.2012 з питань якості активів, достатності капіталу, ліквідності, менеджменту.

Перевіркою встановлено наявність критичної ситуації з керівництвом публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», а саме: звільнення Голови Правління без передання справ, звільнення члена спостережної ради (за сумісництвом начальник відділу кадрів); існування загрози значного відтоку залучених коштів, наявність незначних залишків коштів на коррахунку Банку в Національному банку України; загроза невиконання зобов'язань перед кредиторами та вкладниками з вини банку.

У зв'язку з чим Національним банком України прийнято рішення від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», яким публічному акціонерному товариству «Банк «Таврика» зупинено у строк до 24.12.2012 здійснення окремих видів операцій.

За наслідками розгляду висновку Департаменту пруденційного нагляду постановою Правління Національного банку України від 20.12.2012 №548 публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» віднесено до категорії неплатоспроможних. Постанова була доведена до відома Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що сторонами не заперечувалось.

На підставі зазначених рішень виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.12.2012 прийнято рішення №33 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду Соловйової Наталії Анатоліївни на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика». Протягом дії тимчасової адміністрації вкладники публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» можуть отримати свої кошти за договорами банківського вкладу (депозиту), строк дії договорів яких закінчився, та за договорами банківського рахунку в розмірах вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, але не більше 200 000,00 гривень.

Також за наслідками розгляду пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», викладеної в листі від 15.03.2013 №17-2014/13 та доповідної записки Генерального департаменту банківського нагляду від 18.03.2013 №47-308/4752, Національним банком України прийнято постанову від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика».

За доводами позивачів, внаслідок неналежного банківського нагляду за діяльністю публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» та не захисту Національним банком України прав вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», порушуються їх майнові права, зокрема, право володіти, розпоряджатися та користуватися власними заощадженнями у публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика», оскільки позивачі не мали можливості отримувати банківські строкові вклади у повному розмірі, з огляду на те, що Національним банком України штучно зроблено умови, за якими публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» не змогло працювати у звичайному режимі.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, при наданні оцінки оскарженим рішенням та діям і бездіяльності відповідача суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Основною функцією Національного банку України, згідно статті 6 Закону України «Про Національний банк України», є забезпечення стабільності грошової одиниці України, а однією з інших функцій передбачених статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» є здійснення банківського регулювання та нагляду на індивідуальній та консолідованій основі.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про Національний банк України» головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів.

Національний банк України здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Національний банк України здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Наглядова діяльність Національного банку України охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону щодо здійснення банківської діяльності.

Національний банк України здійснює банківський нагляд у формі інспекційних перевірок та безвиїзного нагляду.

Відповідно до пунктів 7, 12, 13 частини першої статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать: обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій; віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного; відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Перевіряючи оскаржувані рішення Національного банку України від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», постанови Правління Національного банку України від 20.12.2012 №548 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних» та від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» на предмет відповідності їх вимогам закону, колегією суддів встановлено, що вони прийняті відповідачем відповідно до діючого законодавства України та без перевищення наданих йому законом повноважень.

Зокрема, Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за №1590/21902 визначено, що рішення про зупинення виплати дивідендів чи розподілу капіталу в будь-якій іншій формі приймає Комісія Національного банку.

Заходи впливу, що застосовуються Національним банком до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені. Вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до банків відповідно до банківського законодавства та цього Положення, має здійснюватися з урахуванням:

характеру допущених банком порушень;

причин, які зумовили виникнення виявлених порушень;

загального фінансового стану банку;

розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок встановлення наявності критичної ситуації з керівництвом публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», існування загрози значного відтоку залучених коштів, наявність незначних залишків коштів на коррахунку Банку в Національному банку України, загроза невиконання зобов'язань перед кредиторами та вкладниками з вини банку, Комісією Національного банку України прийнято рішення від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», яким публічному акціонерному товариству «Банк «Таврика» зупинено у строк до 24.12.2012 здійснення окремих видів операцій.

При цьому, видача депозитів за договорами банківського вкладу названим рішенням не зупинялась.

Посилання позивачів на неправомірну бездіяльність Національного банку України по не віднесенню публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії проблемних судом до уваги не приймається с огляду на наступне.

Критерії віднесення банку до категорії проблемних або до категорії неплатоспроможних визначені статтями 75 и 76 відповідно Закону України «Про банки і банківську діяльність». Зазначені категорії не є взаємопов'язаними та застосовуються як окремі види заходів реагування Національного банку України. Враховуючи ознаки, наведені в статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений законом щодо віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних.

Зокрема, як вбачається із постанови Правління Національного банку України від 20.12.2012 №548 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних», остання прийнята за результатами аналізу статистичної звітності публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», враховуючи невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками.

Постанова приймалась в робочому порядку шляхом погодження проекту документу членами Правління Національного банку України згідно пункту 6.2.24 Регламенту Правління Національного банку України, затвердженого постановою Правління від 12.04.2012 №144 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із приписами статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

При цьому, суд не може замість Національного банку України давати оцінку економічним аспектам діяльності банку та здійснювати переоцінку висновків Національного банку України щодо економічних аспектів діяльності банків, наявності ризиків в їх діяльності, що є виключними повноваженнями Національного банку України.

Щодо постанови Правління Національного банку України від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», то відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Правління Національного банку України від 20.03.2013 №97 прийнята відповідачем за результатами розгляду пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» (лист від 15.03.2013 №17- 2014/13), доповідної записки Генерального департаменту банківського нагляду від 18.03.2013 № 47-308/4752 тощо.

Таким чином, постанова Правління Національного банку України від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» прийнята відповідачем відповідно до норм, встановлених законодавством України.

За таких обставин, під час судового розгляду справи судом встановлено, що оскаржувані рішення Національного банку України від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», постанови Правління Національного банку України від 20.12.2012 №548 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних» та від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» прийняті на підставі та в межах повноважень, визначених законом.

Щодо доводів позивачів про шахрайські дії з боку посадових осіб Національного банку України та публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», залучення пов'язаних осіб (родичів) для виведення активів з банку, то суд наголошує на тому, що відповідні обставини мають бути встановлені компетентними органами під час розслідування кримінальної справи.

Щодо доводів позивачів про незаконність оскаржуваних рішень через не проведення їх реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Вимогами Положення про державну реєстрацію нормативних актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, передбачено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер та прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться .

При цьому, відповідно до вимог пункту 5 названого Положення на державну реєстрацію не подаються акти:

а) персонального характеру (про склад комісій, призначення на посаду і звільнення з неї, заохочення працівників тощо);

б) дія яких вичерпується одноразовим застосуванням, крім актів про затвердження положень, інструкцій та інших, що містять правові норми;

в) оперативно-розпорядчого характеру (разові доручення);

г) якими доводяться до відома підприємств, установ і організацій рішення вищестоящих органів;

д) спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм;

є) рекомендаційного, роз'яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз'яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Нормативно-правовий акт - офіційний документ, ухвалений уповноваженими суб'єктами нормотворчості у визначеній формі і порядку, який встановлює (змінює, доповнює, скасовує) правові норми з метою регулювання суспільних відносин.

Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Як нормативний, так і ненормативний правові акти завжди виражають волю (волевиявлення) уповноваженого суб'єкта права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов'язковий до виконання; спрямовані на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову норму чи конкретне правовідношення; оформляються у визначеній формі; є юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки.

Ненормативні правові (індивідуальні) акти породжують права і обов'язки тільки у тих конкретних суб'єктів, яким вони адресовані, у конкретному випадку.

Викладена позиція наводиться й Конституційним Судом України, яка наведена у рішенні Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 2 пункту 3 розділу IV Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно правових актів органів Верховної Ради України (справа про акти органів Верховної Ради України) від 23.06.1997 № 2-зп, справа № 3/35-313), в якому визначено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Із змісту наведених позицій вбачається, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а, відповідно, інший суб'єкт - зобов'язаний виконувати його.

Виходячи з аналізу оскаржуваних рішень Національного банку України, суд приходить до висновку, що вони не підпадають під ознаки нормативно-правових актів, є актами індивідуальної дії за суб'єктивним складом, правовідносинами, які регулюють, за періодом дії у часі, обсягом прав і обов'язків для суб'єктів регулювання, а тому не підлягають реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Згідно довідки Міністерства юстиції України від 17.05.2013 за №ПІ-К-527/10.1 рішення Національного банку України від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», постанови Правління Національного банку України від 20.12.2012 №548 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних» та від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» не зареєстровані в Міністерстві юстиції України.

Приймаючи до уваги лист Міністерства юстиції України від 11.07.2014 №3395, рішення Національного банку України від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», постанови Правління Національного банку України від 20.12.2012 №548 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних» та від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» не є нормативно-правовими актами і є актами індивідуальної дії за суб'єктивним складом. Правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а, відповідно, інший суб'єкт - зобов'язаний виконувати його.

Отже зазначені рішення Національного банку України є актами індивідуальної дії за суб'єктивним складом, винесені відносно публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» і мають бути доведені до особи, відносно якої вони винесені, що і було зроблено відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність порушення прав позивачів-вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» бездіяльністю Національного банку України із непроведення реєстрації оскаржуваних актів в Міністерстві юстиції України. А тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що 11.07.2014 набрав чинності Закон України від 04.07.2014 №1586-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи», яким внесено зміни до частини четвертої статті 56 Закону України «Про Національний банк України» шляхом виключення положень стосовно обов'язкової державної реєстрації в Міністерстві юстиції України нормативно-правових актів Національного банку України.

Додатково суд наголошує на тому, що рішення Національного банку України від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» втратило чинність з огляду на прийняття Національним банком України постанови від 20.12.2012 №548 про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних.

В свою чергу, через прийняття Національним банком України постанови від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» втратила чинність постанова від 20.12.2012 №548.

Враховуючи рішення Конституційного суду України від 14.11.2001 №5-рп та від 22.06.2004 №7-уп/2004, рішення №906 та постанова №548, які втратили чинність, не можуть бути скасовані, оскільки скасувати можна лише чинні акти та акти «на майбутнє».

Щодо доводів позивачів про преюдиційність ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 28.05.2014 у справі №6-7239св14 та інших судових рішень в яких суди посилались на незаконність постанов Національного банку України від 20.12.2012 №548 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних» та від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» через їх не реєстрацію в Міністерстві юстиції України, то колегія суддів наголошує на наступному.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративної, цивільної або господарської справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, в загальному порядку. При цьому, необхідно враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи (аналогічна правова позиція викладена в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 №2379/12/13-12).

З наданих позивачами копій судових рішень вбачається, що предметом розгляду в цих справах були відносини про повернення фізичним особам депозитних вкладів. При цьому, цивільні справи не стосувалась повноважень Національного банку України, а судами цивільної юрисдикції не встановлювались та не перевірялись обставини щодо законності постанов Національного банку України від 20.12.2012 №548 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних» та від 20.03.2013 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика».

А тому суд не приймає вимогу позивачів вважати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 28.05.2014 у справі №6-7239св14 та інші судові рішення преюдиційними.

Щодо позовної вимоги про визнання противоправною бездіяльності Національного банку України щодо несвоєчасного прийняття комісією з питань нагляду та регулювання діяльності банків Національного банку України рішення від 23.11.2012 №906, як такого, що прийнято із запізненням на два місяця після виведення активів з публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», суд наголошує на наступному.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із розпорядженням Національного банку України від 22.11.2012 №599-р призначено в період з 22.11.2012 по 28.12.2012 (включно) інспекційну перевірку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» за період діяльності з 01.05.2009 по 22.11.2012 з питань якості активів, достатності капіталу, ліквідності, менеджменту.

Перевірка розпочалась 22.11.2012, на підставі доповідної записки директора Департаменту інспектування банків Яковлева Р.В. від 23.11.2012 №42-104/18547 встановлено критичну ситуацію із публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» і рішенням Національного банку України від 23.11.2012 №906 було зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика».

При цьому, за посиланням Національного банку України, обсяг застави за кредитними операціями зменшився на 337 709,00 тис. грн. в публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» протягом 19.11.2012-22.11.2012, а тому прийняття рішення Національного банку України від 23.11.2012 №906 відбулось одразу після встановлення відповідних фактів.

За посиланням відповідача, до початку проведення позапланової інспекційної перевірки Національний банк України не володів інформацією про протокол засідання Правління публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» від 04.09.2012 №ПР/04/09/2012/09 та протокол засідання Наглядової ради правління публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» від 05.09.2012 №НР/05/09/2012/06.

Доказів доведення до Національного банку України протягом 04.09.2012-22.11.2012 названих протоколів засідань, матеріали справи не містять, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльності Національного банку України при банківському нагляді в період роботи комісії Національного банку України з позапланової перевірки публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» щодо недопущення відшкодування податку на додану вартість фіктивній фірмі «Сумиавтогаз» через відділення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» в сумі 35 000 000 грн., як такої, що порушила вимоги рішення комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика».

В матеріалах справи відсутні докази щодо відшкодування податку на додану вартість фіктивній фірмі «Сумиавтогаз» через відділення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» в сумі 35 000 000 грн. в період дії рішення Національного банку України від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика».

Відповідні доводи позивачів ґрунтуються на коментарях прокурора Сумської області Руслана Білоконя в програмі «Тендер News». Згідно інформації, наведеної в сюжеті, відшкодування відбулось на початку листопада 2012 року.

При цьому, довідка Національного банку України від 28.12.2012 за наслідками інспекційної перевірки публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» в період з 22.11.2012 по 28.12.2012 зазначених обставин не містить.

Згідно із приписами статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Слід зазначити, що законодавчо визначений порядок бюджетного відшкодування податку на додану вартість передбачає певну процедуру, зокрема, щодо перевірки наявності підстав для такого відшкодування органами державної податкової служби, надання висновку органам державного казначейства і т.п..

Позивачами не надано суду належних доказів (зокрема, вироку суду) щодо безпідставного відшкодування в період дії рішення Національного банку України від 23.11.2012 №906 податку на додану вартість «фіктивній фірмі» через відділення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» в сумі 35 000 000 грн.

За відсутності доказів документального підтвердження зазначених фактів, наголошувати на бездіяльності Національного банку України в цій частині є передчасним.

Щодо позовної вимоги про визнання противоправними дій та бездіяльності Національного банку України у зв'язку із неналежним банківським наглядом за публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» щодо допущення створення в публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» фінансової піраміди, а саме: виведення заставного майна та заміни матеріальної застави за отримані кредити в сумі 1 199 000 000грн. на контрольний пакет акцій 67% Київського ювелірного (товариство з обмеженою відповідальністю «Українські ювеліри») заводу за завищеною експертною оцінкою, при наданні гарантії публічному акціонерному товариству «Банк «Таврика» кіпрською компанією Winted Trading Ltd без будь якої застави для отримання кредиту в Австрійському банку MEINL BANK AG.

Слід зазначити, що чинним законодавством України не визначено чітко поняття «фінансова піраміда». На даний час Верховна Рада України лише прийняла за основу законопроект щодо заборони фінансових пірамід в Україні.

Проте враховуючи, що економічна природа фінансової піраміди та шахрайства має спільну основу, питання створення в публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» фінансової піраміди має досліджуватись в порядку кримінального провадження і не є предметом розгляду в адміністративній справі.

При цьому, згідно листа старшого слідчого Головного управління в місті Києві Іваніна П.В. від 06.12.2014 №12/3-7784/3 відділом розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, СУ ГУМВС України в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0001617 від 21.12.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 3, 4 статті 190; частинами 2, 5 статті 191, статті 219, частини 2 статті 222, частин 1,2 статті 3641, частини 1 статті 366, статті 382 Кримінального кодексу України.

Зазначене кримінальне провадження об'єднує матеріали досудових розслідувань, внесених в ЄРДР за заявами вкладників та інших кредиторів банку з приводу шахрайського заволодіння їх коштами та невиконання судових рішень службовими особами публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», інших протиправних дій цих службових осіб, зокрема, доведення фінансової установи до банкрутства та службового підроблення, у тому числі розтрати майна уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», а також повідомленнями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з приводу виявлення ознак зловживання повноваженнями службовими особами публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» під час видачі кредитів окремим юридичних особам та заміни забезпечення за наданими кредитами, та повідомленнями Національного банку України щодо шахрайських дій з фінансовими ресурсами.

Отже слідчими органами розслідується питання шахрайських дій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», в тому числі і за повідомленням Національного банку України.

Позивачами не наведено суду доказів наявності вироків відносно посадових осіб публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» за фактами шахрайства, а відтак, названа позовна вимога не підтверджена належними доказами, отже є передчасною і такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання противоправними дій та бездіяльності Національного банку України внаслідок неналежного банківського нагляду за діяльністю публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» та не захисту прав вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», що призвело до незаконного списання коштів 27.11.2012 у сумі 211 837 947,47 грн. з кореспондентського рахунку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» під час роботи комісії Національного банку України в публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика».

Слід зазначити, що рішенням Національного банку України від 23.11.2012 №906 «Про зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», публічному акціонерному товариству «Банк «Таврика» зупинено у строк до 24.12.2012 здійснення окремих видів операцій, зокрема: залучення вкладів від фізичних осіб; використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків та проведення розрахунків здійснювати виключно через консолідований кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України; проведення будь-яких активних операцій з інсайдерами та пов'язаними особами; здійснення нових кредитних операцій, операції за діючими кредитними договорами здійснювати лише під забезпечення високоліквідною заставою (державні облігації України всіх випусків, боргові цінні папери, емітовані Національним банком України, облігації Державної іпотечної установи, розміщення яких здійснюється під гарантію Кабінету Міністрів України, надану відповідно до закону про Державний бюджет України на відповідний рік, гарантії Кабінету Міністрів України); погашення заборгованості, що виникла за кредитними операціями Банку не в грошовій формі; вивільнення отриманого Банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, у разі необхідності приймати додаткове забезпечення; будь-яке відчуження будівель та споруд Банку без погодження з Національним банком України; надання не забезпечених гарантій, поручительств, авалів та інших зобов'язань; здійснення нових лізингових операцій; здійснення операцій з цінними паперами (крім операцій з цінними паперами, що рефінансуються Національним банком України), в тому числі, обмін; надання власникам/учасникам Банку, які прямо або опосередковано володіють п'ятьма і більше відсотками статутного капіталу Банку або права голосу придбаних акцій Банку (у тому числі пов'язаним особам банку), коштів у будь-якій формі (майно, будь-які операції з векселями, право уступки вимоги боргу, факторинг, гарантії, поруки за кредиторів банку тощо); здійснення випуску, достроковий викуп, погашення цінних паперів власного боргу, переведення в інші види зобов'язань; авансову виплату відсотків за депозитними договорами; виплату дивідендів акціонерам чи розподіл капіталу в будь-якій формі, крім спрямування коштів на збільшення статутного капіталу Банку та до резервного фонду; виплати бонусів, премій та інших додаткових матеріальних винагород керівництву Банку та виділення коштів на спонсорство, доброчинність та фінансову допомогу; викуп власних акцій (часток, паїв) в акціонерів, учасників Банку, за винятком випадків, передбачених законом; збільшення обсягів капітальних інвестицій та нематеріальних активів; здійснення витрат на консультаційні послуги фінансового характеру; відкриття нових філій та відділень; повернення коштів інсайдерам.

Згідно довідки Національного банку України від 28.12.2012, під час здійснення позапланової перевірки публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», яка розпочалась 22.11.2012, відбулось списання коштів 27.11.2012 на загальну суму 26 502,9 тис.дол.США, що складає еквівалент суми 211 837 947,47 грн. з кореспондентського рахунку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика».

При цьому, рішенням Національного банку України від 23.11.2012 №906 з метою недопущення порушення інтересів кредиторів і вкладників, було зупинено здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», у тому числі, зупинено для використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків та приписано проведення розрахунків здійснювати виключно через консолідований кореспондентський рахунок, відкритого у Національному банку України.

Згідно Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за №1590/21902, зупинення операцій - це тимчасова, на визначений строк, заборона банку здійснювати окремі види операцій.

Згідно пунктів 7.8 та 7.10, 7.17 названого Положення Національний банк не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття (отримання територіальним управлінням Національного банку рішення Комісії Національного банку) рішення про обмеження, зупинення чи припинення окремих видів операцій банку забезпечує отримання банком цього рішення під підпис його уповноваженого представника на другому примірнику супровідного листа із зазначенням дати та часу отримання (далі - момент отримання). Якщо банк відмовився отримати рішення Національного банку, то на другому примірнику супровідного листа робиться відповідна відмітка про це із зазначенням дати та часу, що в такому випадку вважається моментом отримання банком рішення, а рішення Національного банку надсилається банку згідно з порядком, установленим пунктом 3.4 глави 3 розділу I цього Положення.

Банк з моменту отримання рішення Національного банку про зупинення окремих видів здійснюваних банком операцій та на визначений у цьому рішенні строк (або до визначеного терміну) утрачає право одночасно на здійснення таких операцій у визначеній рішенням частині (щодо виду здійснюваних операцій та/або кола клієнтів) та продовження строку діючих договорів (укладання нових договорів) щодо проведення операцій, які зупинені.

Національний банк відповідно до цього Положення, якщо банк не забезпечив виконання рішення Національного банку щодо обмеження, зупинення чи припинення окремих видів здійснюваних банком операцій, здійснення яких рішенням Національного банку зупинено, обмежено чи припинено, або не виправив виявлені в його діяльності порушення в установлений строк, або недотримав умов обмеження/зупинення, може прийняти рішення про: продовження строку дії заходу впливу у вигляді обмеження або зупинення операцій; застосування до банку інших заходів впливу.

Отже під час здійснення Національним банком України інспектування публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», під час запровадження Національним банком України зупинення здійснення окремих видів операцій публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», зокрема, використання прямих кореспондентських рахунків, з кореспондентського рахунку останнього Австрійським банком MEINL BANK AG списується сума 211 837 947,47 грн., яка складає 5,34% загальних активів банку. За інформацією, наведеною в довідці Національного банку України, підписантом з боку Банку за документами був ОСОБА_9, який на той час виконував обов'язки Голови Правління Банку. Кандидатура ОСОБА_9 не була погоджена Національним банком України у встановленому законодавством порядку.

Слід зазначити, що відповідні події щодо списання коштів на загальну суму 26 502,9 тис.дол.США з рахунку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», за підписом неповноважної особи голови, відбувались під час здійснення інспекційної перевірки Національним банком України.

При цьому, доказів застосування додаткових заходів впливу, визначених пунктом 7.17 Положення про застосування Національним банком України за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за №1590/21902, відповідачем суду не надано.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи підставою для прийняття Національним банком України постанови від 20.12.2012 №548 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних» стали дані статистичної звітності, а не порушення банком порядку виконання рішення Національного банку щодо зупинення окремих видів здійснюваних операцій.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідне повідомлення з цього приводу до правоохоронних органів України направлено Національним банком України лише 08.02.2013.

Отже під час перевірки Національним банком України не забезпечено повною мірою виконання своїх контрольних функцій, метою яких є безпека та фінансова стабільність банківської системи. А тому суд наголошує на протиправній бездіяльності Національного банку України.

Щодо позовних вимог про визнання противоправною бездіяльності Національного банку України в порушенні норм Закону України «Про банки та банківську діяльність» та норм Закону України «Про Національний банк України», що призвело до не захисту інтересів вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» від втрати своїх заощаджень суд зазначає наступне.

В контексті приписів статей 2, 55, 67 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України як центральний банк України із особливим статусом державного управління, має забезпечувати безпеку та фінансову стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів, що досягається постійним наглядом за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів.

Банківське регулювання - це одна із функцій Національного банку України, яка полягає у створенні системи норм, що регулюють діяльність банків, визначають загальні принципи банківської діяльності, порядок здійснення банківського нагляду, відповідальність за порушення банківського законодавства (стаття 1 Закону про НБУ).

У взаємозв'язку з наведеним, слід додати, що відповідно до частини сьомої статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України здійснює банківський нагляд на індивідуальній та консолідованій основі та застосовує заходи впливу за порушення вимог законодавства щодо банківської діяльності.

Національний банк України здійснює банківський нагляд у формі інспекційних перевірок та безвиїзного нагляду. Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інспекційна перевірка банку, це форма здійснення банківського нагляду уповноваженими Національним банком України особами безпосередньо у банку.

Згідно з положеннями статті 71 названого Закону, кожний банк є об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами.

Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України.

Національний банк України може прийняти рішення про проведення позапланової перевірки банку при наявності обґрунтованих підстав. Таке рішення має бути підписане Головою Національного банку України або уповноваженою ним особою.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Національного банку України від 22.11.2012 №599-р доручено організувати позапланову інспекційну перевірку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» у зв'язку з наявністю фактів, які можуть свідчити про проведення банком ризикових операцій, що загрожують інтересам вкладників або інших кредиторів банку.

Так, у розпорядженні зазначається, що з метою забезпечення контролю за дотриманням публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» законодавства України, у т.ч. нормативно-правових актів Національного банку України , згідно зі статті 55 Закону України «Про Національний банк України», статті 71 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі пунктів 1.8 та 1.9. Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого постановою Національного банку України від 17.07.2001 №275, у зв'язку з наявністю фактів, які можуть свідчити про проведення Банком ризикованих операцій, що загрожують інтересам вкладників або інших кредиторів Банку, доручено Департаменту інспектування банків організувати проведення з 22.11.2012 по 28.12.2012 (включно) позапланової інспекційної перевірки Банку за період діяльності з 01.05.2009 по 22.11.2012 з питань якості активів, достатності капіталу, ліквідності, менеджменту. Визначено перелік працівників Національного банку України для проведення перевірки. Доручено повідомити Генеральний департамент банківського нагляду про результати перевірки.

Відтак, у вказаному розпорядженні зазначено обставини та правові підстави прийняття зазначеного рішення. Визначено і перелік питань, що підлягають перевірці, а саме: питання якості активів, достатності капіталу, ліквідності, менеджменту.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що вчинювані Національним банком України дії у зв'язку з призначенням перевірки, відповідають функціям та повноваженням Національного Банку України.

Разом з тим, суд звертає увагу на певні недоліки роботи Національного банку України.

Зокрема, як вже зазначалось вище, незважаючи на те, що інспекційну перевірку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» призначено Національним банком України на підставі та в межах повноважень відповідача, а внаслідок аналізу статистичної звітності постановою Правління Національного банку України від 20.12.2012 №548 публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» віднесено до категорії неплатоспроможних, під час перевірки Національним банком України не забезпечено повною мірою виконання своїх контрольних функцій, що призвело до списання з кореспондентського рахунку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» під час запровадження обмежень у здійсненні окремих видів операцій», значних коштів Австрійським банком MEINL BANK AG.

Також, як зазначено в довідці Національного банку України від 28.12.2012, протягом листопада - грудня 2012 року (тобто на час проведення інспекційної перевірки Національним банком України) здійснювалось масове виведення застави із публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика».

Колегією суддів під час судового розгляду справи також було встановлено, що розпорядженням Національного банку України від 22.11.2012 №599-р доручено організувати позапланову інспекційну перевірку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» за період діяльності з 01.05.2009 по 22.11.2012.

Проте як вбачається із довідки Національного банку України від 28.12.2012 фактично перевірка здійснена за період діяльності публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» з 01.05.2009 по 01.11.2012. Тобто період з 01.11.2012 по 22.11.2012 у довідці не відображений.

При цьому пояснити такі розбіжності в датах представник відповідача суду не зміг.

Завданнями банківського регулювання та нагляду є: захист інтересів клієнтів і вкладників, які розміщують свої кошти в банках, від неефективного управління та шахрайства; створення конкурентного середовища в банківському секторі; забезпечення прозорості банківського сектору; підвищення стійкості та ефективності банківської діяльності; підтримка необхідного рівня стандартів і професіоналізму в банківському секторі.

Наведені вище обставини щодо недостатнього банківського нагляду з боку Національного банку України, а також наявність порушеної кримінальної справи за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 3, 4 статті 190; частинами 2, 5 статті 191, статті 219, частини 2 статті 222, частин 1, 2 статті 3641, частини 1 статті 366, статті 382 Кримінального кодексу України, свідчать про неналежну наглядову діяльність центрального банку України в період спірних правовідносин.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій Національного банку України із не надання одного з екземплярів довідки про перевірку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», керівникові публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» та не складання звіту про інспектування публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» як таких, що порушили вимоги абзацу 4 пункту 3.7 та пункту 3.8 постанови Правління Національного банку України від 17.07.2001 №276 «Про затвердження Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок».

Доводи відповідача, що відповідні позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства України не приймаються судом до уваги з огляду на приписи ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.04.2014 №К/800/46826/13.

За посиланням відповідача, що не спростовано позивачами, довідка Національного банку України від 28.12.2012 листом від 25.01.2013 була надіслана директору-розпоряднику Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому звіт про інспектування з урахуванням довідок про перевірку та іншої інформації не складався.

Суд наголошує на тому, що позивачі не є суб'єктами вказаних відносин та Національним банком України не вчинено дій, які б свідчили про порушення прав та інтересів позивачів у зв'язку із здійсненням відповідачем законодавчо закріплених за ним наглядових функцій відносно Банку.

А тому позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_2 ідентична позовна вимога була заявлена в адміністративній справі №826/502/14 (судове рішення в якій станом на 13.02.2015 не набрало законної сили), ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2015 в адміністративній справі №826/4364/13а позовну вимогу ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій Національного банку України щодо не надання одного з екземплярів довідки про перевірку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», керівникові публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» та не складання звіту про інспектування публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» як таких, що порушили вимоги абзацу 4 пункту 3.7 та пункту 3.8 постанови Правління Національного банку України від 17.07.2001 №276 «Про затвердження Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок», залишено без розгляду на підставі приписів пункту 3 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовної вимоги про визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 постраждалими внаслідок протиправних дій та бездіяльності Національного банку України.

Визнання особи потерпілою здійснюється у кримінальному провадженні згідно статті 55 Кримінального процесуального кодексу України. При цьому поняття «потерпілий» ототожнюється із категорією «постраждалий».

Згідно із приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачі обрали спосіб захисту своїх прав та інтересів шляхом визнання їх постраждалими, тобто способом, який не передбачений нормами адміністративного судочинства, вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування позивачам Національним банком України шкоди, заподіяної незаконними рішеннями останнього, суд наголошує на тому, що судом не встановлено протиправності рішення та постанов Національного банку України від 23.11.2012 №906, від 20.12.2012 №548 та від 20.03.2013 №97, в межах спірних правовідносин.

Разом з тим, під час судового розгляду справи судом встановлено певні недоліки в наглядовій діяльності центрального банку України в період спірних правовідносин.

Згідно із приписами статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Обов'язковою умовою застосування названої статті є завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх владних повноважень.

Тобто має бути причинно-наслідковий зв'язок, який зумовлюється тим, що завдана шкода, є наслідком протиправного діяння державного органу в публічно-правовому спорі.

Матеріали адміністративної справи не містять доказів прямого причинного зв'язку між встановленими під час судового розгляду справи недоліками в роботі Національного банку України і наслідком невиконання публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» своїх зобов'язань за кредитними договорами.

Суд наголошує на тому, що позивачі з питань відшкодування вкладів за договорами з публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» не позбавлені можливості заявити кредиторські вимоги в порядку, визначеному Цивільним кодексом України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набрав чинності 22.09.2012, тобто на час виникнення спірних правовідносин щодо відшкодування за вкладами, був чинним.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національного банку України внаслідок неналежної наглядової діяльності центрального банку України в період спірних правовідносин за діяльністю публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», яка проявилась, в тому числі, в незабезпеченні повною мірою виконання своїх контрольних функцій, що призвело до списання з кореспондентського рахунку публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» під час запровадження обмежень у здійсненні окремих видів операцій» коштів у сумі 211 837 947,47 грн. Австрійським банком MEINL BANK AG.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Суддя Добрянська Я.І.

Суддя Мазур А.С.

Повний текст постанови складено 16.02.2015