Справа № 809/3678/14
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа № 809/3678/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Кузишин Р.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Йосипенка С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 24.07.2014 року та пені,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 24.07.2014 року та пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем необґрунтовано та безпідставно, за результатами невиїзної документальної перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24.07.2014 року, яким визначено податкові зобов'язання ОСОБА_3 зі сплати податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів в розмірі 3001,68 грн, в тому числі 2401,34 грн за основним платежем та 600,34 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); податкове повідомлення - рішення за № від 24.04.2014 року, яким визначено зобов'язання зі сплати мита на товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами в розмірі 1064,39 грн, в тому числі 1091,51 грн за основним платежем та 272,88 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Позивачем зазначено, що митна вартість ввезених товарів підтверджена договорами купівлі-продажу та іншими документами, а тому висновки податкового органу щодо невірного визначення бази оподаткування є безпідставними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та подав письмові пояснення (а.с. 106). Крім того, зазначив, що відповідач протиправно прийняв вказані податкові повідомлення-рішення, оскільки вони ґрунтуються на безпідставних висновках про порушення вимог Митного та Податкового кодексів. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив з підстав викладених в письмовому запереченні (а.с. 51-53). Крім того, суду пояснив, що під час перевірки господарської діяльності ОСОБА_3 встановлено, що позивач порушив вимоги Податкового кодексу України та Митного кодексу України, оскільки приховав достовірну інформацію про митну вартість вантажного автомобіля, фургону "VOLKSWAGEN", модель "TRANSPORTER T-5", рік виготовлення 2005 та вантажного автомобіля, фургону "MERCEDES-BENZ", модель "VITO 111 CDI", рік виготовлення 2006 з метою заниження їх митної вартості та, як наслідок, зменшив суму мита і податку на додану вартість. Зазначене підтверджується інформацією, отриманою від митних органів республіки Польща. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства України. Крім того, в судовому засіданні подав письмові пояснення (а.с. 112). Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

На підставі статтей 345, 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, наказу Міністерства доходів і зборів України від 03.09.2013 № 440 "Щодо проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи", листа Івано-Франківської митниці Міндоходів від 20.063.2014 № 1177/09-70/54/32, наказу Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області від 03.07.2014 № 210 "Про проведення документальної невиїзної перевірки громадянина ОСОБА_3" 14.07.2014 року працівниками ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області проводилась документальна невиїзна перевірка (а.с. 88, 89).

За результатами невиїзної документальної перевірки з питань державної митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності платника податків ОСОБА_3 згідно митних декларацій: від 28.07.2011 № 206000112/2011/401776; від 31.08.2011 № 206000112/2011/402595; від 07.09.2011 № 206000112/2011/402789; від 08.11.2011 № 206000112/2011/404897, складено Акт перевірки №12/17-01/НОМЕР_2 від 18.07.2014 року (а.с. 7 - 14).

Підставою для проведення перевірки була отримана від митного органу республіки Польща інформація щодо вартісної характеристики ввезеного товару - транспортних засобів, яка відрізнялась від задекларованої вартості товару під час митного оформлення в Україні.

На підставі вищенаведеного Акту винесено податкове повідомлення - рішення № від 24.07.2014 року про збільшення ОСОБА_3 грошового зобов'язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів в загальному розмірі 3001,68 грн, з яких 2401,34 грн - за основним платежем та 600,34 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та податкове повідомлення-рішення № від 24.07.2014 року про збільшення грошового зобов'язання за платежем мито на товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами, в загальному розмірі 1064,39 грн, в тому числі 1091,51грн за основним платежем та 272,88 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 15, 16).

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями від 24.07.2014 року прийнятими на підставі Акта перевірки №12/17-01/НОМЕР_2 від 18.07.2014 року, у зв'язку з чим 29.07.2014 року подано скаргу. Державною фіскальною службою України 13.08.2014 року розглянуто скаргу та винесено рішення про залишення податкових повідомлень-рішень ГУ Міндоходів України в Івано-Франківській області від 24.07.2014 року за №, № - без змін, а скаргу без задоволення. Крім того, роз'яснено, що рішення Державної фіскальної служби України не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але з урахуванням строків давності можуть бути оскаржені до суду в порядку, визначеним чинним законодавством України (а.с. 18 - 21).

Досліджуючи доводи позивача про помилковість висновків відповідача, викладених у акті перевірки від 18.07.2014 року, судом встановлено наступне.

Громадянином України ОСОБА_3 28.07.2011 року через Львівську митницю ввезено на митну територію України товар - автомобіль вантажний, фургон "VOLKSWAGEN", модель "TRANSPORTER T-5", рік виготовлення 2005, номер кузова НОМЕР_3 по попередній митній декларації від 25.07.2011 року №206000112/2011/401776 (а.с. 79, 80). При перетині митного кордону України ОСОБА_3, як підставу для переміщення вказаного вантажного автомобіля подано митному органу України договір купівлі-продажу від 21.07.2011 року, в якому вказано, що продавцем даного товару є ОСОБА_5 (АДРЕСА_1. документ, що посвідчує особу: НОМЕР_5). Вказаний договір надавався ОСОБА_3 для митного оформлення товару та нарахування митних платежів по митній декларації №206000112.2011.401776 від 25.07.2011 року, згідно якого вартість даного вантажного автомобіля на день митного оформлення 28.07.2011 року становила 14700,00 злотих (42256.02 грн, по курсу Національного банку України за 1 польський злотий - 2,874559 грн) (а.с. 81).

Згідно отриманих матеріалів від митних органів Республіки Польща на запит Департаменту митної справи України від 28.10.2013 року №15759/5/99-99-24-03-10-16 встановлено, що вартість вантажного автомобіля, фургон "VOLKSWAGEN", модель "TRANSPORTER T-5", рік виготовлення 2005, номер кузова НОМЕР_3 згідно митної декларації митниці у м. Познань від 21.07.2011 року, ЕСS/391040/00/012579/2011, продавець-експортер ОСОБА_5 (АДРЕСА_1.) продає покупцю ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) вантажний автомобіль, фургон "VOLKSWAGEN", модель "TRANSPORTER T-5", рік виготовлення 2005, номер кузова НОМЕР_3, вартістю 16000,00 злотих (а.с. 82, 93 - 94).

Крім того, ОСОБА_3 ввезено на митну територію України товар - автомобіль вантажний, фургон "MERCEDES-BENZ", модель "VITO 111 CDI", рік виготовлення 2006, номер кузова НОМЕР_4 по попередній митній декларації від 27.08.2011 року №206000112/2011/402595 (а.с. 83 - 84). При перетині митного кордону України ОСОБА_3, як підставу для переміщення вказаного вантажного автомобіля подано митному органу України договір купівлі-продажу від 26.08.2011 року, в якому вказано, що продавцем даного товару є ОСОБА_6 (АДРЕСА_5), а покупцем ОСОБА_7 (АДРЕСА_3) (а.с. 85, 86). Вказаний договір надавався ОСОБА_3 для митного оформлення товару та нарахування митних платежів по митній декларації №206000112/2011/402595 від 27.08.2011 року, згідно якого вартість даного вантажного автомобіля на день митного оформлення 31.08.2011 року становила 17 400 злотих (48039,05 грн., по курсу Національного банку України за 1 польський злотий - 2,760865 грн).

Згідно отриманих матеріалів від митних органів республіки Польща на запит Департаменту митної справи України від 28.10.2013 року №15759/5/99-99-24-03-10-16 встановлено, що вартість вантажного автомобіля, фургон "MERCEDES-BENZ", модель "VITO 111 CDI", рік виготовлення 2006, номер кузова НОМЕР_4 згідно митної декларації митниці у м. Зеленій Гурі від 26.08.2011 року, ЕСS/411010/00/003736/2011, згідно якої продавець - експортер ОСОБА_4 (АДРЕСА_4) продає покупцю ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) вантажний автомобіль, фургон "MERCEDES-BENZ", модель "VITO 111 CDI", рік виготовлення 2006, номер кузова НОМЕР_4, вартістю 20000,00 злотих (а.с. 87, 95 - 96).

Таким чином, на підставі наданих польськими компетентними органами митних декларацій, згідно з якими ОСОБА_3 є покупцем транспортних засобів, податковий орган зробив висновок, що позивачем не підтверджено вартість ввезених автомобілів відповідно до документів поданих митному органу України та занижено базу оподаткування ввезених товарів. У зв'язку з цим позивачу було збільшено грошове зобов'язання по ПДВ на 2401,34 грн - за основним платежем та 600,34 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а по миту на товари, що ввозяться громадянами на 1091,51 грн - за основним платежем та 272,88 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Нараховане податкове зобов'язання підтверджується поданими відповідачем розрахунками по ВМД №206000112/2011/401776 від 28.07.2011 року з податку на додану вартість становить за основним платежем - 822,13 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 205,53 грн, а також по миту на товари, що ввозяться громадянами 373,69 грн - за основним платежем та 93,42 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Податкове зобов'язання згідно ВМД №206000112/2011/402595 від 31.08.2011 року з податку на додану вартість становить за основним платежем - 1579,21 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 394,81 грн, а також по миту на товари, що ввозяться громадянами 717,82 грн - за основним платежем та 179,46 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 108, 109).

Відповідачем, в судовому засіданні підтверджено нарахування пені по винесених податкових повідомленнях - рішеннях від 24.07.2014 року, зокрема згідно ВМД №206000112/2011/401776 від 28.07.2011 року з податку на додану вартість нараховано -230,84 грн пені та по миту на товари, що ввозяться громадянами - 104,93 грн, а також згідно ВМД №206000112/2011/402595 від 31.08.2011 року з податку на додану вартість 429,74 грн та по миту на товари, що ввозяться громадянами 195,33 грн (а.с. 110, 111).

Судом встановлено, що відповідно до ст. 1 Митного Кодексу України (надалі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із ч. 1 ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Пунктами 4, 5 ч. 5 ст. 54 визначено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартост.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно із ч. 1 ст. 262 МК України товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 МК України Митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Таким чином, відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно із ч. 13 ст. 264 МК України документи, відомості про які зазначені в митній декларації, повинні зберігатися декларантом або уповноваженою ним особою протягом не менше ніж 1095 днів. Декларант та уповноважена ним особа несуть установлену цим Кодексом та іншими законами України відповідальність за подання недостовірних відомостей, внесених ними до митної декларації, за знищення або втрату документів, відомості про які зазначені в митній декларації, до закінчення строку зберігання, передбаченого цією частиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 МК України декларантами мають право виступати: 1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір; 2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.

Частиною 5, 6 ст. 265 МК України Громадяни встановлено, що декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені. Декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Згідно ч.5 ст.266 МК України особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Відповідно до ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов'язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом. Особою, на яку покладається обов'язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 МК України разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про:1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; 5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв'язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); 7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; 8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; 9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; 10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; 11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів в тому числі і направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Частиною 1 статті 345 МК України встановлено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Так, згідно ч. 3, 6 ст. 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи. Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Згідно із 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до ч.1 ст.354 МК України результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Згідно із ч.1 ст.368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості (ч.3 ст.368 МК України).

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (ч.4 ст.368 МК України).

Відповідно до ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 3 п. 1 ст. 16 ПК Платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно із п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до аб. 3 п. 180.1 ст. 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Згідно із п.206.1 ст.206 ПК України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Таким чином, аналіз зазначених вище норм дає підстави дійти висновку, що декларантом є особа, яка вправі вчиняти щодо товарів юридично значущі дії від свого імені або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

В судовому засідання досліджено довіреність на придбання та перегін транспортного засобу від 11.07.2010 року, якою ОСОБА_7, уповноважує ОСОБА_3, що проживає в с.Одаї, Тисменицького району, Івано-Франківської обл., який діє самостійно укладати правочини щодо придбання на його ім'я автомобіля будь-якої марки в Україні, або за кордоном в будь-якій країні, за ціну та на умовах на його власний розсуд, підписати від імені довірителя договір купівлі-продажу цього автомобіля та перегнати вказаний транспортний засіб за місцем постійного проживання довірителя, представляти його інтереси у відповідних органах митної служби з питань оформлення документів та в органах Державтоінспекції щодо реєстрації; транспортного засобу на його ім'я (а.с. 98).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.08.2011 року, ОСОБА_6 (АДРЕСА_5), продав автомобіль вантажний, фургон "MERCEDES-BENZ", модель "VITO 111 CDI", рік виготовлення 2006, номер кузова НОМЕР_4 ОСОБА_7 (АДРЕСА_3) за ціною 17400,00 грн (а.с. 85, 86). Вказаний договір надавався ОСОБА_3 для митного оформлення товару та нарахування митних платежів по митній декларації №206000112/2011/402595 від 27.08.2011 року.

Таким чином, ОСОБА_3 ввозив вказаний транспортний засіб на підставі нотаріально посвідченого доручення, яким його уповноважив на такі дії громадянин ОСОБА_7 (а.с. 97). Саме ця особа була вказана у графі митної декларацій №206000112/2011/402595 від 27.08.2011 року, як "особа, відповідальна за фінансове врегулювання", а тому саме ОСОБА_7 є платником податку (а.с. 83-84).

Згідно поданої інформації Івано-Франківської митниці на прізвище ОСОБА_7 оформлено ВМД №206000112/2011/402595 від 31.08.2011 року на суму 15372,50 грн та вказаний громадянин здійснив передоплату за митне оформлення згідно квитанції №144/2342 від 26.08.2011 року (а.с. 107 ). За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно визначено ОСОБА_3 грошове зобов'язання по митній декларації №206000112/2011/402595 від 27.08.2011 року, платником податків по якій є ОСОБА_7

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов'язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом. Особою, на яку покладається обов'язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 від свого імені ввіз на митну територію України автомобіль вантажний, фургон "VOLKSWAGEN", модель "TRANSPORTER T-5", рік виготовлення 2005, номер кузова НОМЕР_3 по митній декларації від 25.07.2011 року №206000112/2011/401776, згідно якої він вказаний як "особа, відповідальна за фінансове врегулювання". Таким чином, щодо зазначеного автомобіля він є особою, на яку покладається обов'язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (а. с. 79, 80).

Поряд з цим, суд констатує, що позивач при зверненні з адміністративним позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду просив скасувати нараховану пеню Головним управління Міндоходів в Івано-Франківській області в сумі 951,93 грн.

Проте, відповідно до ст. 129 п. 129.2. Податкового кодексу України встановлено, що у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов'язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов'язання (його частини) скасовується.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог в цій частині та визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування пені відповідачем по ВМД №206000112/2011/402595 від 31.08.2011 року в сумі 625,07 грн, оскільки, згідно вказаної декларації декларантом та платником податку не є ОСОБА_3, що підтверджується розрахунками сум пені (а.с. 110, 111).

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області за № від 24.07.2014 року слід скасувати частково, в частині визначення зобов'язання за основним платежем в сумі 1579,21 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 394.80 грн та податкове повідомлення-рішення ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області за № від 24.07.2014 року слід скасувати частково, в частині визначення зобов'язання за основним платежем в сумі 1579,21 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 394.80 грн. Також, слід визнати протиправними дії Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області в частині нарахування пені в сумі 625,07 грн.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області за № від 24.07.2014 року, по податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів, в частині визначення зобов'язання за основним платежем в сумі 1579,21 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 394.81 грн.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області за № від 24.07.2014 року зі сплати мита на товари, які возяться (пересилаються) громадянами, в частині визначення зобов'язання за основним платежем в сумі 717,82 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 179,46 грн.

Визнати протиправними дії Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області в частині нарахування пені в сумі 625,07 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ Грицюк П.П.

Постанова складена в повному обсязі 19.02.2015 року.