Справа № 2а-10597/11/2070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/9991/30865/12

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіроява І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі - Основ'янська МДПІ)

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012

у справі № 2а-10597/11/2070

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецпроект" (далі - Товариство)

до Основ'янської МДПІ

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2011 № , згідно з яким позивачеві визначено податкове зобов'язання з ПДВ у сумі 29019,70 грн. (у тому числі 23215,76 грн. за основним платежем та 5803,94 грн. за штрафними санкціями).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2011 у позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови суд першої інстанції послався на фіктивний характер діяльності контрагента (товариства з обмеженою відповідальністю «Донтрансторг», далі - ТОВ «Донтрансторг»), а також на неподання платником під час проведення податкової перевірки первинних документів на підтвердження фактичного виконання господарських операцій як підстави для їх відображення у податковому обліку.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено з тих мотивів, що податковим органом не доведено факту провадження ТОВ «Донтрансторг» незаконної діяльності, тоді як у будь-якому випадку допущені контрагентом правопорушення за відсутності доказів свідомого укладення з таким контрагентом нікчемного правочину не можуть бути підставою для податкової відповідальності платника.

У касаційній скарзі Основ'янська МДПІ, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у постанові апеляційного суду, обставинам справи та наявним у ній доказам, просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити у позові. Зокрема, відповідач зазначає, що наявність ознак фіктивного суб'єкта господарювання у діяльності ТОВ «Донтрасторг» виключає правомірність формування позивачем даних податкового обліку за операціями з цим постачальником.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство зазначає про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, просить залишити його без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Основ'янською МДПІ за наслідками невиїзної документальної перевірки Товариства з питань достовірності відображення податкового кредиту в деклараціях з ПДВ за лютий, березень 2010 року (оформленої актом від 20.04.2011 № 470/15-210/32562952) з урахуванням результатів процедури апеляційного узгодження.

Під час цієї перевірки податковий орган дійшов висновку про незаконне формування позивачем податкового кредиту у загальній сумі 23 215,36 грн. за операціями з придбання товарно-матеріальних цінностей у рамках господарських правовідносин з ТОВ «Донстройтранс». При цьому податкова інспекція виходила з того, що фіктивний характер діяльності названого постачальника (який зареєстрований на підставну особу - ОСОБА_1, та був учасником схеми ухилення від оподаткування разом з іншими вигодоформуючими суб'єктами) виключає законність формування Товариством податкового кредиту за податковими накладними, виписаними ТОВ «Донстройтранс».

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених (нарахованих) витрат зі сплати ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції, а також її учасників. При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки це не спростовано податковим органом в установленому порядку.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції підтримав правову позицію податкового органу зі спору та зазначив, що неподання платником первинних документів на підтвердження реального виконання господарських операцій з ТОВ «Донстройтранс» у сукупності з фактом фіктивності останнього свідчить про порушення позивачем наведених умов формування податкового кредиту.

При цьому суд, встановивши факт вилучення у позивача первинної документації за операціями з названим контрагентом правоохоронними органами у ході проведення слідчих дій, поставив у вину позивачеві невчинення ним дій з отримання копій вилучених документів, як це передбачено частинами третьою, четвертою статті 186 Кримінального процесуального кодексу України.

У той же час відповідно до пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України (який діяв на час проведення податкової перевірки Товариства) у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Таким чином, наведеною нормою з питань оподаткування обов'язок з отримання копій вилучених у платника документів первинної податкової та фінансової звітності покладено саме на контролюючий орган, який проводить податкову перевірку. Тому платник не може вважатися таким, що не підтвердив дані податкового обліку первинними документами, лише в силу факту неодержання ним у правоохоронних органів копій вилучених документів.

До того ж, як вбачається з матеріалів податкової перевірки, податкова інспекція не посилалася на відсутність (недостатність) у платника первинних документів, складенням яких має опосередковуватись виконання розглядуваних операцій.

Фактично єдиною підставою для оспорюваного донарахування Основ'янська МДПІ визнала фіктивність діяльності ТОВ «Донтрансторг» та, як результат - відсутність у складених ним документах (зокрема, податкових накладних) підтверджувальної сили первинних документів.

Втім сам по собі підпис неуповноваженої особи на документі не є підставою для кваліфікації останнього як недостовірного, фіктивного та позбавленого юридичної сили.

Адже незважаючи на дефект форми документа пріоритет надається економічному змісту дійсних взаємовідносин сторін, позаяк для цілей оподаткування необхідно враховувати фактичні правовідносини між учасниками господарської операції. Незважаючи на те, що податкове законодавство не допускає підписання податкової накладної будь-якою іншою особою, окрім керівника, головного бухгалтера підприємства-постачальника (уповноваженою в установленому порядку особою), порушення цього правила одним учасником господарської операцій (контрагентом платника) не може тягнути негативні наслідки для іншої особи (платника).

Порушення продавцем порядку складення податкової накладної, що тягне позбавлення платника податків-покупця права на податковий кредит за такою накладною, повинно бути очевидним для такого покупця.

У даному разі установлені під час проведення податкової перевірки обставини не дають підстави для висновку про обізнаність Товариства щодо протиправного характеру діяльності його постачальника, про здійснення ними узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування. А тому правовідносини постачальника позивача з його контрагентами не можуть впливати на податковий облік Товариства.

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов цілком об'єктивного висновку про відсутність підстав для визнання необґрунтованою податкової вигоди, отриманої Товариством за наслідками виконання спірних операцій, та правомірно задовольнив позов.

Норми права при вирішенні спору застосовані судом апеляційної інстанції правильно. Порушень процесуальних норм, що тягнуть скасування судового акта, не виявлено.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012 у справі № 2а-10597/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:О.І. Бухтіярова
І.В. Приходько