Справа № 826/1142/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2015 р. м. Київ К/800/37000/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку письмового розгляду касаційну скаргу ТОВ "Добро ЛТД" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 року у справі за позовом ТОВ "Добро ЛТД" до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Добро ЛТД» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 404/9892 «Про відмову товариству з обмеженою відповідальністю «ДОБРО ЛТД» в поновленні договору оренди земельної ділянки для будівництва комплексу у складі оптового супермаркету, автостоянки, автосалону та магазину роздрібної торгівлі на Харківському шосе, 210 у Дарницькому районі м. Києва».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ "Добро ЛТД" подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Розгляд касаційної скарги здійснено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неприбуттям сторін у судове засідання.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У цій справі суди встановили, що 24.05.2007 року відповідачем прийнято рішення № 679/1340 «Про передачу земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю «Добро ЛТД» для будівництва комплексу у складі оптового супермаркету, автостоянки, автосалону та магазину роздрібної торгівлі на Харківському шосе, 210 у Дарницькому районі м. Києва», яким передано Позивачу в короткострокову оренду на 1 рік земельну ділянку, площею 1,57 га, для будівництва комплексу у складі оптового супермаркету, автостоянки, автосалону та магазину роздрібної торгівлі на Харківському шосе, 210, у Дарницькому районі м. Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

22.02.2008 року між Відповідачем та Позивачем укладено договір оренди земельної ділянки, площею 1,57 га, для будівництва комплексу у складі оптового супермаркету, автостоянки, автосалону та магазину роздрібної торгівлі за вказаною адресою, кадастровий номер земельної ділянки :90:167:0033, строк оренди - 1 рік.

У зв'язку з тим, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 22.02.2008 року сплив 22.02.2009 року, Позивач звернувся до Відповідача з листом-пропозицією про продовження дії вказаного договору.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.06.2013 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Добро ЛТД» до Київської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 22.02.2008 року №63-6-00481 задоволено, пункт 3.1 договору викладено в такій редакції: «Договір укладено на 5 років».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2013 року рішення Господарського суду м. Києва від 20.06.2013 року залишено без змін.

23.10.2013 року Відповідачем прийнято рішення № 404/9892 «Про відмову товариству з обмеженою відповідальністю «ДОБРО ЛТД» в поновленні договору оренди земельної ділянки для будівництва комплексу у складі оптового супермаркету, автостоянки, автосалону та магазину роздрібної торгівлі на Харківському шосе, 210 у Дарницькому районі м. Києва»

Вирішуючи спір по суті, суди керувалися тим, що справа, яка розглядається, є адміністративною. Проте цей висновок не можна визнати обґрунтованим.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК) земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 140, частини першої статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 80 ЗК встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності (частини перша, друга статті 83 ЗК).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У пунктах "а", "б", "в", "г" і "к" статті 12 ЗК передбачено, що до повноважень міської ради належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади селища; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК).

Міськрада у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, Міськрада відповідно до статті 5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (Товариство) іншому (Міськрада), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом "в" статті 5 ЗК, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Суди не звернули уваги на те, що відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею, може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС.

Тому рішення у цій справі підлягають скасуванню внаслідок неправильного застосування норм процесуального закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 211, 222, 228, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ТОВ "Добро ЛТД" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 року скасувати, закрити провадження у справі за позовом ТОВ "Добро ЛТД" до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: