Справа № 826/18752/14
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Шостака О.О., Желтобрюх І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанов від 03.11.2014р. про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій вчинених у виконавчому провадженні № 44563913.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у задоволені позову - відмовлено.

На вказану постанову позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постанова про відкриття виконавчого провадження отримана позивачем після закінчення строку на добровільне виконання постанови. Позивач з клопотанням про продовження строку на добровільне виконання постанови до державного виконавця не звертався та протягом п'яти місяців постанову не виконав, отже у позивача до винесення відповідачем оскаржених постанов було достатньо часу для добровільного виконання постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів у Херсонській області від 10.04.2014 №53. Однак, позивачем (боржником) судове рішення добровільно не виконано.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Наведені правові норми зобов'язують боржника добровільно виконати рішення у строк, встановленим державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Законом України "Про виконавче провадження" обов'язковою передумовою виникнення у державного виконавця права на стягнення виконавчого збору з боржника визначено факт здійснення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем були скеровані запити до ДПС України про номери рахунків, відкритих позивачем у банках та запити про нерухоме майно боржника (позивача).

Також, 02.09.2014 державним виконавцем винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Зокрема, 02.09.2014 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на банківській рахунки боржника (позивача).

Як вбачається з матеріалів справи, що 12.09.2014 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: м. Київ, вул.. Червоноармійська, 45 (Бортничі) та не розшукано боржника (позивача) про що складено відповідний акт. Так, 03.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки адреса боржника територіально відносить до Печерського району м. Києва.

Колегія суддів звертає увагу на те, що твердження апелянта, що поштова кореспонденція направлялась державним виконавцем за хибною адресою, а саме: м. Київ, вул.. Червоноармійська, 45 (Бортничі) спростовується матеріалами справи. Крім того, листування велось за адресою: м. Київ, вул.. Червоноармійська, 45. Крім того, факт отримання представником позивача постанови про відкриття виконавчого провадження підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення адресату.

Отже, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що оскільки у спірному виконавчому провадженні виконавчий документ позивачем (боржником) добровільно не виконано, державним виконавцем учинялись дії щодо примусового виконання виконавчого документу, а тому при винесенні оскаржуваних постанов відповідач діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов позивача є безпідставним, а висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя: Я.С. Мамчур

Судді: І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Ухвалу складено у повному обсязі 20.02.2015.

.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.