Справа № 813/4526/14
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 8117/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання - Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2014 року у справі № 813/4526/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання незаконними дій та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області в якому просила визнати неправомірними дії суб'єкта владних повноважень - Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, щодо відмови у видачі закордонного паспорту. Зобов'язати Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих документів. Стягнути з Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 200 грн..

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у видачі закордонного паспорту ОСОБА_1. Зобов'язано Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1. Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1, сплачений судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн.. 08 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області подало апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2014 року у справі № 813/4526/14 - задовольнити в повному обсязі. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2014 року у справі № 813/4526/14 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що 7 жовтня 2012 року набрав чинності Закон України «Про адміністративні послуги» від 6 вересня 2012 р. № 5203-УІ (далі - Закон № 5203), за змістом статті 1 якого оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон є адміністративною послугою, спрямованою на набуття громадянами України права виїзду за кордон, а підрозділи ДМС України - суб'єкти, які надають цю адміністративну послугу.

Цим Законом упроваджено ідею служіння держави громадянам, забезпечення реалізації їх прав через надання адміністративних послуг відповідно до їхніх очікувань та уподобань (за прикладом Великої Британії. США, Канади, Нідерландів, Швеції, Фінляндії та інших розвинених країн).

Зокрема, Закон № 5203 вводить поняття «адміністративного збору» як єдиної плати за адміністративну послугу на заміну державного мита та інших видів плати. Однак, незважаючи на набрання ним чинності, реформування сфери адміністративних послуг здійснюється поступово та потребує прийняття інших нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону, у тому числі закону про перелік адміністративних послуг та плату (адміністративний збір) за їх надання, з набуттям чинності яким мають бути скасовані акти Кабінету Міністрів України, які встановлюють платність цих послуг. Відповідно до статті 3 Закону № 5203 законодавство у сфері надання адміністративних послуг складається з Конституції України, цього та інших законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері надання адміністративних послуг. Надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах (частини перша, друга). Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (далі - Закон № 3857) є спеціальними законодавчим актом, який регулює найважливіші аспекти надання адміністративної послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон (зокрема, визначає суб'єктів та окремі процедурні питання надання цієї адміністративної послуги).

При визначенні правил застосування положень вказаних законодавчих актів слід керуватися частиною другою статті 3 Закону № 5203, за змістом якої положення Закону № 5203 мають пріоритетність та підлягають застосуванню із урахуванням спеціальних норм, визначених Законом № 3857.

Акти Кабінету Міністрів України становлять чисельну групу нормативно-правових актів, якими на сьогодні врегульовані дуже важливі аспекти організації та надання адміністративної послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон. їх умовно можна розділити на три види:

1) акти програмно-політичного характеру. До таких актів належить розпорядження Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2006 р. № 90-р, яким схвалено Концепцію розвитку системи надання адміністративних послуг органами виконавчої влади, у якій визначено принципи та напрямки реформування діяльності органів виконавчої влади у сфері адміністративних послуг.

2) акти загального характеру, якими визначено в основному загальні питання надання адміністративної послуги: постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2010 р. № 66 «Про затвердження Методики визначення собівартості платних адміністративних послуг», від 5 січня 201 1 року № 33 «Деякі питання надання платних адміністративних послуг», від 7 серпня 2013 р. № 600 «Деякі питання ведення обліку доходів, які надходять як плата за надання адміністративних послуг», від 3 січня 2013 р. № 13 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного порталу адміністративних послуг», від 30 січня 2013 р. № 44 «Про затвердження вимог до підготовки технологічної картки адміністративної послуги», від 30 січня 2013 р. № 57 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру адміністративних послуг», від 20 лютого 2013 р. № 1 18 «Про затвердження Примірного положення про центр надання адміністративних послуг», розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 р. № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів виконавчої влади через центри надання адміністративних послуг» тощо.

Свого часу до таких актів належала постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 2009 р. № 737 «Про заходи щодо упорядкування адміністративних послуг», якою було затверджено Тимчасовий порядок надання адміністративних послуг (постанова втратила чинність у зв'язку із прийняттям Закону № 5203).

3) спеціальні акти, які регулюють сферу надання адміністративної послуги та її окремі питання (наприклад, встановлюють плату).

Представник ОСОБА_1 в судове засідання на виклик суду не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

24.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління міграційної служби у Львівській області з метою оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Позивачем були сплачені наступні кошти: 87,15 грн. - за оформлення паспорта для виїзду за кордон у розмірі підтверджується долученою до матеріалів справи копією з квитанції № 12/112504 від 24.03.2014 року та 170 грн. - державне мито пов'язане з видачею та оформленням закордонного паспорта (квитанція № 12/112503 від 24.03.2014 року). Копії вказаних вище квитанцій долучені до матеріалів справи.

04.04.2014 року відповідач у даній справі надав позивачу лист-відповідь № 24, згідно з яким тимчасово відмовив у видачі закордонного паспорту у зв'язку з неподанням ОСОБА_1 квитанцій про оплату, а саме: бланку закордонного паспорта - 120 грн., та послуги ДМС - 87,15 грн.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

31.03.1995 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №231, згідно з якою затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення.

В пункті 10 згаданих Правил зазначено, що для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон подається:

1) заява-анкета встановленого зразка;

2) паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років) (після прийняття документів повертається);

3) копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи;

4) дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

5) квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати.

Справляння державного мита за видачу паспорта також закріплено пунктом 9 Правил №213.

Відповідно до статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» №7-93 від 21.01.1993 року платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

Пунктом 5 статті 2 та підпунктом «б» пункту 6 статті 3 названого Декрету закріплено, що державне мито справляється за видачу документів на право виїзду за кордон і про запрошення в Україну осіб з інших країн, за продовження строку їх дії та за внесення змін до цих документів та становить 170 грн.

Жодних інших платежів ані Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ані Порядком №231 на момент звернення позивача з заявою про оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон не передбачено.

Посилання відповідача на пункт 27 постанови Кабінету Міністрів України №795 від 04.06.2007 року «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання» у редакції постанови Кабінету Міністрів України №1098 від 26.10.2011 року в обґрунтування правомірності стягнення плати за надання послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн. та пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №1098 від 26.10.2011 року «Деякі питання надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг» в обґрунтування правомірності своєї позиції, суд до уваги не приймає, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року, прийнятої у справі №21-441а13, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що сплата установленого Декретом державного мита за видачу громадянам України паспорта для виїзду за кордон покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням міграційною службою дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка). Тому міграційна служба не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта. Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про протиправність вимог міграційної служби щодо надання та сплати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон документів і платежів, які не передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами №231 - спеціальними правовими актами, що врегульовують ці правовідносини.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Врахувавши вищенаведені норми законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головним управлінням державної міграційної служби України у Львівській області не доведено правомірність та обґрунтованість дій щодо сплати позивачем 87,15 гривень як плати за послуги Державної міграційної служби України щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон та 120,00 гривень як плати за вартість бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2014 року у справі № 813/4526/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали складений 24 лютого 2015 року.