Справа № 1570/6568/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. м. Київ К/800/33720/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
за участю секретаря Титенко М.П.,
за участю представників
позивача:Бріга В.М.
відповідача:Трофименко М.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Південної митниці Державної митної служби України

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2013

у справі № 1570/6568/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новолог»

до Південної митниці Державної митної служби України

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 товариству з обмеженою відповідальністю «Новолог» (надалі - ТОВ «Новолог») у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2013 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 скасовано; прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ТОВ "Новолог" задоволено; скасовано податкове повідомлення-рішення № 206 від 12.09.2012.

Скасовуючи судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо безпідставності включення відповідачем до митної вартості імпортованих товарів наданих контрагентом позивача послуг.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2013 і залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2013.

Позивач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив, зокрема, що послуги надані його контрагентом на митній території України, а тому не мають включатись до митної вартості імпортованого товару.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фахівцями Південної митниці Державної митної служби України проведено позапланову виїзну документальну перевірку стану дотримання законодавства з питань державної митної справи ТОВ "НОВОЛОГ", за результатом якої складено акт від 16.08.2012 №0053/2/500000000/.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ст.ст. 81, 88, 267 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92-IV (надалі - Митник кодекс), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: при визначенні митної вартості товару до ціни, частина якої була фактично сплачена та частина якої підлягала сплаті за оцінюваний товар, не були додані витрати ТОВ «Новолог» на оплату роботи АО «Алекон Холдинг» у розмірі 70000,00 євро.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 12.09.2012 №206, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 204879,78 грн., у тому числі 163903,82 - основний платіж, 40975,96 - штрафні санкції.

За результатом адміністративного оскарження, вищезазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги ТОВ «Новолог» - без задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем, та компанією «Алекон Холдінг» (Естонія) укладено зовнішньоекономічний контракт поставки №NOV-15/07К-2009 АL від 23.07.2009 (надалі - контракт), відповідно до умов якого, компанія «Алекон Холдінг» зобов'язалася поставити ТОВ «НОВОЛОГ» портальний поворотний кран "Копсіог", що був у використанні, на умовах DDU Одеський порт (Інкотермс 2000).

Відповідно до Додатку №2 від 27.07.2009 до Контракту, загальна вартість контракту -1255000,00 євро включала в себе: вартість товару - 1185000,00 євро, вартість послуг - 70000,00 євро. Виконання робіт за Контрактом підтверджується Актом про виконання послуг від 18.12.2012, який досліджено судами попередніх інстанцій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що вартість розмитненого товару відповідно до умов Контракту складає 1185000,00 євро, оскільки послуги, вартістю 70000,00 євро, в повному обсязі надані на митній території України.

Проте із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись у зв'язку із наступним.

Згідно з частиною першої статті 267 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92-IV (надалі - Митний кодекс), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до частини третьої статті 267 Митного кодексу, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижченаведені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню: а) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; б) витрати на транспортування після ввезення; в) податки та збори (обов'язкові платежі), які справляються в Україні.

Тобто, за загальним правилом, митною вартістю за ціною договору є вартість операцій, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Винятком є операції, визначені частиною третьою ст.267 Митного кодексу, але виключно за умови, якщо такі витрати виділені із загальної ціни, що була сплачена або підлягає сплаті.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що вартість послуг була фактично виділена від вартості товару.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до пункту 2.1 Контракту, його загальна вартість складає 1255000,00 євро, що включає: демонтаж товару для транспортування, розробку та узгодження проекту навантаження та транспортування товару, навантаження, кріплення та транспортування, повний механічний та електричний монтаж у покупця, пусконалагоджувальні роботи та випробовування для вводу в експлуатацію, ввід разом с покупцем в експлуатацію, технічну документацію, комплектність товару за контрактом. При цьому, Додатком №2 до Контракту визначено, що загальна вартість товару включала в себе: вартість товару - 1185000,00 євро, вартість послуг - 70000,00 євро

У зв'язку із вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що послуги надавались позивачу як безпосередньо в Україні, так і поза її межами, натомість Контрактом їх не диференційовано, а також не виділено їх окрему вартість.

Наведене дає підстави для висновку, що сплачена за надані послуги сума 70000,00 євро має враховуватись в митній вартості імпортованого товару, що, в свою чергу, свідчить про правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини першої статті 69 Митного кодексу, незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Тобто, наведені норми свідчать про можливість відповідача здійснювати митний контроль після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, що також збігається з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в його постановах від 07.11.2011 у справі №21-223а11 та від 04.07.2013 у справі №21-202а13.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 345 Митного кодексу України від 13.03.2012 4495-VI (надалі - Митний кодекс від 13.03.2012), органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно з пунктом 2 частини сьомої статті 346 Митного кодексу від 13.03.2012, документальною позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка підприємства, яка не передбачена планами роботи органу доходів і зборів і може проводитися у разі, якщо виявлено факти або отримано документальну інформацію, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань державної митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту

Зазначене, в свою чергу, спростовує доводи позивача щодо відсутності у відповідача права на проведення відповідної перевірки та винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 221, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Південної митниці Державної митної служби України задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2013 у справі № 1570/6568/2012 скасувати.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 у справі № 1570/6568/2012 залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна