Справа № 804/18239/14
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання Германюк Т.В., за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - Кравченко В.В. третьої особи - Куртмоллаєва А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська
треті особи Генеральний штаб Збройних сил України, Міністерство оборони України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність начальника КЕВ м. Дніпропетровська щодо не розгляду заяви ОСОБА_4 вх. № 2632 від 23.10.2014 року; зобов'язання розглянути та прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_4 щодо передачі в приватну власність квартири та вжиття необхідних заходів щодо приватизації цієї квартири.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року залучено у якості третіх осіб - Генеральний штаб Збройних сил України, Міністерство оборони України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, керуючись ст. ст. 40, 47 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Наказом Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 р, Наказом Міністра оборони України №569 від 15.09.2011 р. «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад», звернувся з заявою до Гвардійської КЕЧ району Дніпропетровської області, що є уповноваженим органом з приватизації в с.м.т. Черкаське та с.м.т. Гвардійське, про передачу в приватну власність квартири, яку він займає на підставі ордеру № 11 від 05.05.1993 року, проте зазначена заява залишена не розглянутою згідно встановленої процедури, у зв'язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на надані суду письмові заперечення у яких зазначено, що згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири розташовані на територіях закритих військових поселень, а тому до Міністерства оборони України направлялись запити щодо підтвердження статусу військового містечка. При цьому, 12.01.2015 року заява ОСОБА_4 про передачу в приватну власність квартири була розглянута КЕВ м. Дніпропетровська, та за наслідком розгляду винесено рішення, яким відмовлено позивачу у задоволенні заяви. З огляду на зазначене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Представник третьої особи - Міністерства оборони України проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що в даному випадку відповідач діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених діючим законодавством.
Третя особа - Генеральний штаб Збройних сил України у судове засідання явку свого представника не забезпечив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.10.2014 року ОСОБА_4 звернувся до начальника органу приватизації Гвардійської КЕЧ району Дніпропетровської області Зубкова Г.С. із заявою вх. № 2632 про передачу в приватну власність квартиру, що він займає разом з членами своєї сім'ї на підставі ордера № 11 від 05.05.1993 року.
Листом № 3222 від 30.10.2014 року відповідач повідомив ОСОБА_4, що згідно листа Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних сил України № 303/22/1/950 від 05.09.2013 року житловий фонд в смт. Черкаському Новомосковського району Дніпропетровської області не переданий до комунальної власності, військове містечко смт. Черкаське включено до числа «закритих», квартири в яких не підлягають приватизації, у зв'язку з чим, оформити передачу квартири в приватну власність неможливо.
Суд вважає, що в даному випадку відповідач діяв протиправно, порушуючи при цьому норми права, з огляду на наступне.
Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Вищевказаний Закон передбачає порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом на законних підставах, з обмеженням на приватизацію, визначеним п. 2 ст. 2 цього Закону.
Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Статтею 8 вищевказаного Закону передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
З огляду на вищевказані норми права, вбачається, що орган приватизації зобов'язаний не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина прийняти рішення про передачу у власність або про відмову у передачі квартири у власність.
Судом встановлено, що у строк, визначений законодавством, відповідач рішення про передачу або про відмову у передачі позивачу квартири у власність не виніс, чим порушив вимоги вищевказаних правових норм.
При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що оскільки, квартира, в якій проживає позивач, знаходиться на території закритого військового поселення, вона не може бути об'єктом приватизації, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача від обов'язку розглянути заяву позивача у порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність начальника КЕВ м. Дніпропетровська щодо не розгляду заяви ОСОБА_4 вх. № 2632 від 23.10.2014 року в порядку визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Щодо позовних вимог про зобов'язання розглянути по суті заяву ОСОБА_4 щодо передачі в приватну власність квартири, суд доходить висновку, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки під час розгляду справи відповідачем прийнято рішення по суті заяви позивача, яким відмовлено позивачу в оформленні передачі в приватну власність квартири, на підтвердження вказаного суду надано копію рішення № 104 від 12.01.2015 року, яку долучено до матеріалів справи. Таким чином, оскільки заява позивача розглянута, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги позивача про зобов'язання прийняття рішення та вжиття необхідних заходів для приватизації цієї квартири, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони за своєю суттю мають на меті перекладання функцій державного органу на суд.
При оцінюванні рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд дотримується вимог п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до якої у справах про оскарження рішень суб'єктів владних повноважень суди повинні перевіряти чи прийняти такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.
З огляду на вищевикладене, суд не вправі втручатися в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, підміняти інший орган влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які на законодавчому рівні віднесені до компетенції цього органу.
Керуючись ст.ст. 158 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність начальника КЕВ м. Дніпропетровська щодо не розгляду заяви ОСОБА_4 вх. № 2632 від 23.10.2014 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 20.01.2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 20.01.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді М.В. Дєєв М.В.Дєєв Т.С.Журавель