Справа № 810/6568/14
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6568/14 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.

За участю секретаря судового засідання: Коломійцевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. у справі №810/6568/14 за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної автомобільної інспекції Дніпровського району ГУ МВС України в місті Києві, Відділу державної автомобільної інспекції Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій Відділу державної автомобільної інспекції Дніпровського району ГУ МВС України в місті Києві, Відділу державної автомобільної інспекції Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області, вчинених при проведенні примусового стягнення штрафу за постановою про адміністративне правопорушення від 08.02.13р. серії АСІ № 163861; відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2046,20 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; витрат на правову допомогу у розмірі 3900 грн. та сплаченого судового збору у сумі 255,78 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області при проведенні виконавчих дій по виконавчому провадженню № 37122529; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 1420 грн. 40 коп.; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1050 грн. 54 коп. та судовий збір у сумі 200 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати в цій частині постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною постановою в частині задоволених позовних вимог, відповідач - 3 подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта-1, розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги позивача та відповідача-3, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, тоді як апеляційна скарга відповідача-3 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.02.13р. інспектором ДПС державної автомобільної інспекції Дніпровського району ГУ МВС України в місті Києві складений протокол про адміністративне правопорушення АА2 № 317312.

Постановою від 08.02.13р. серії АСІ № 163861 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення та накладено штраф у розмірі 255 грн.

13 лютого 2013 року позивач добровільно сплатив зазначений штраф, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного документа № 179.

15 лютого 2013 року протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 № 317312 та постанову від 08.02.2013 року серії АСІ № 163861 направлено для виконання до Відділу державної автомобільної інспекції Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області.

11 березня 2013 року постанову від 08.02.13р. серії АСІ № 163861 було направлено до Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області для примусового виконання.

Постановою державного виконавця від 20.03.13р. відкрито виконавче провадження ВП №37122529 з примусового виконання постанови серії АСІ № 163861 від 08.02.13р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в розмірі 255 грн.

Задовольняючи адміністративний позов у частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем-3 не було вчасно направлено на адресу позивача постанову про відкриття виконавчого провадження, що призвело до порушення прав позивача, примусового виконання постанови, яка фактично була виконана позивачем добровільно шляхом сплати штрафу ще до відкриття виконавчого провадження, завдало моральної та матеріальної шкоди позивачу.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі -1 та 2 діяли у межах та у спосіб повноважень, визначених законом.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 9.15 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.02.2009 року № 77, зареєстрованим в Мін'юсті 24.04.09р. за №374/16390 передбачено, що справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розглядаються за місцем проживання правопорушника. У разі розгляду справи за місцем учинення правопорушення матеріали справи та постанова в справі про адміністративне правопорушення протягом десяти днів з дня винесення вищезазначеної постанови надсилаються до підрозділу Державтоінспекції МВС за місцем проживання порушника.

При цьому, вказаною Інструкцією не було врегульовано порядку взаємодії між органами казначейства та органами ДАІ при сплаті порушниками штрафу.

Механізм обліку штрафів та порядок взаємодії між органами казначейства та органами ДАІ був затверджений лише у червні 2013 відповідно до Наказу Міністерства Внутрішніх справ України від 20.06.13р. №606 «Про вдосконалення процедури сплати штрафів за порушення Правил дорожнього руху та застосування механізму автоматичного заліку таких штрафів під час отримання коштів», зареєстрованим в Мін'юсті 27.07.13р. за №1093/23625 (дата набрання чинності 16.07.13р.), тоді як спірні правовідносини виникли у лютому 2013 року.

Строки і порядок виконання постанови про накладення штрафу передбачені ст. 307 КУпАП, частиною першою якої передбачено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Отже, з врахування викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідачів-1 та 2 при направленні постанови від 08.02.13р. серії АСІ № 163861 до Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області для примусового її виконання, оскільки інформація щодо добровільного її виконання у відповідачів була відсутня.

Водночас правильним є висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача-3 та про наявність, у зв'язку з цим, підстав для відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1420,40 грн.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.99р. № 606, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 25 Закону № 606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно ч.1 ст. 31 Закону № 606, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом-2, постанова державного виконавця від 20.03.13р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 08.02.13р. серії АСІ № 163861, всупереч вказаним правовим нормам, позивачу не надіслана.

При цьому, покликання апелянта-2 на відсутність бюджетного фінансування для здійснення потових відправлень не заслуговують на увагу, з огляду на те, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання вимог закону при вчиненні виконавчих дій.

Наведене дає підстави для висновку про протиправність дій ДВС під час виконавчого провадження при примусовому виконанні постанови від 08.02.13р., а відтак і наявність підстав для відшкодування, у зв'язку з цим, матеріальної шкоди у розмірі 1 420,40 грн., яка складається з: 255 грн. - повторна сплата штрафу; 25,50 грн. - виконавчий збір; 50 грн. - витрати виконавчого провадження; 288 грн. - оплата за перебування автомобіля на штрафному майданчику в м. Дубно; 801 грн. - оплата за проживання в готелі м. Дубно.

Так, відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року N 202/98-ВР, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Докази матеріальної шкоди у вказаному розмірі підтверджуються матеріалами справи, а тому висновок суду першої інстанції у цій частині - правильний.

Апелянтом-1 не доведено вимоги в решті заявленої до стягнення суми матеріальної шкоди, а тому вимоги апеляційної скарги у цій частині не підлягають задоволенню.

Водночас, колегія суддів вважає безпідставним задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди підлягає з'ясуванню факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У даному випадку, позивачем не було доведено та надано суду відповідних доказів завдання йому моральної шкоди та не наведено, з яких обґрунтованих міркувань позивач виходив при визначені розміру такої шкоди, а відтак відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, а тому вимоги апелянта - відповідача-3 у цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими.

Щодо витрат на правову допомогу, які відповідно до п.1 ч.3 ст.87 КАС України, є складовою судових витрат, то вони розподілені судом правильно, з урахуванням вимог ч.3 ст.90 КАС України та граничного розміру компенсації витрат, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року N 4191-VI , а тому доводи апелянта-1 у цій частині - необґрунтовані.

Приймаючи до уваги те, що у постанові суду першої інстанції помилковими є лише деякі з його висновків, а інші висновки є законними і обґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про скасування судового рішення у частині (щодо неправильно вирішеної частини позовних вимог) та ухвалення у цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 202, 205, 207 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. у справі №810/6568/14 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. у справі №810/6568/14 - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. у справі №810/6568/14 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. - скасувати та у цій частині прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.12.14р. у справі №810/6568/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

Повний текст постанови складений: 19.02.15р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Романчук О.М

Пилипенко О.Є.