Справа № 826/17017/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2015 року № 826/17017/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомКременчуцького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Полтавської області
доПублічного акціонерного товариства «Укртранснафта»
провизнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03 листопада 2014 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Кременчуцький прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Полтавської області (далі - Прокурор, позивач) з адміністративним позовом про:

- визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» (далі - Філія) щодо невиконання вимог Закону України «Про відходи», Водного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про трубопровідний транспорт», Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів»;

- зобов'язання посадових осіб Філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» вжити відповідних заходів щодо неухильного виконання положень Закону України «Про відходи», Водного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про трубопровідний транспорт», Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» шляхом виготовлення паспортів на місця зберігання відходів, отримання дозволу на розміщення відходів в 2014 році, отримання дозволу на водокористування чи припинення незаконного забору води з артсвердловини у м. Кременчуці, вжити додаткових заходів спрямованих на усунення порушень в охоронних зонах магістральних нафтопроводів, шляхом звернення до суду чи підготовки пакету документів необхідних для звернення до суду Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта», щодо усунення порушень в охоронних зонах на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та Комсомольської міської ради Полтавської області.

Свої вимоги Прокурор обґрунтовує тим, що за результатами проведеної перевірки Філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» з питань додержання нею вимог транспортного, трубопровідного, екологічного, земельного, податкового та іншого законодавства, надано оцінку щодо законності користування земельними ділянками (виготовлення документації із землеустрою, здійснення в межах охоронних зон магістральних трубопроводів незаконних забудов), належного виконання обов'язків стосовно забезпечення норм і правил безпеки та технічної експлуатації трубопроводів, правил пожежної охорони, охорони навколишнього середовища (утворення відходів без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів, нескладення спеціальних паспортів з найменуваннями та кодами відходів), законності користування водними ресурсами за відсутності (закінчився термін дії) дозволу на таке водокористування, про що позивачем до Філії внесено подання, в задоволенні якого було відмовлено.

Позивач вважає, що дії посадових осіб Філії стосовно відхилення подання не відповідають вимогам законодавства, а тому підлягають оскарженню в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

З метою усунення виявлених порушень, позивач вважає за необхідне зобов'язати посадових осіб Філії вчинити певні дії, шляхом виготовлення паспортів на місця зберігання відходів, отримання дозволу на розміщення відходів у 2014 році, отримання дозволу на водокористування чи припинення незаконного забору води з артсвердловини у м. Кременчуці, вжиття додаткових заходів спрямованих на звільнення охоронних зон, шляхом звернення до суду, складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 138 КУпАП та іншими заходами передбаченими чинним законодавством.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Публічне акціонерне товариство «Укртранснафта» (далі - ПАТ «Укртранснафта», відповідач) подало заперечення на адміністративний позов, в яких зазначає, що під час призначення, проведення перевірки та оформлення її результатів, прокуратурою були порушені норми Закону України «Про прокуратуру» та інші норми чинного законодавства.

Стосовно виявлених під час проведення перевірки порушень, відповідач повністю не погоджується з встановленими Прокурором порушеннями та зазначає, що ним систематично здійснюються всі можливі заходи, передбачені законодавством України для недопущення порушень вимог чинного законодавства, а в разі їх допущення - для усунення цих порушень.

Відповідач, в наданих запереченнях просив суд в задоволенні позову відмовити, в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в судовому засіданні від 11.12.2014 р. дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На виконання п. 1.8 плану роботи Генеральної прокуратури України на II півріччя 2014 року, В.о. Кременчуцького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Полтавської області 07 серпня 2014 року винесено Постанову про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів (вих. № 80-3148вих14 від 07.08.2014 р.) у Філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта», Кременчуцькому ЛВ УМГ «Черкаситрансгаз», Державній екологічній інспекції Полтавської області, Державній інспекції сільського господарства у Полтавській області, Управлінні ДСНС у Полтавській області, Територіальному управлінні Держгірпромнагляду у Полтавській області з питань додержання вимог транспортного, трубопровідного, екологічного, земельного, податкового, бюджетного та іншого законодавства.

На виконання вказаної постанови позивачем було проведено таку перевірку, під час якої встановлені порушення вимог земельного законодавства, норм і правил безпеки та технічної експлуатації трубопроводів, правил пожежної охорони, охорони навколишнього природного середовища, законодавства про охорону водних ресурсів в діяльності Філії.

За результатами проведеної перевірки, Кременчуцьким прокурором з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Полтавської області Директору Філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» внесено Подання про усунення порушень вимог земельного та природоохоронного законодавства № 80-3416вих14 від 03.09.2014 р. (далі - Подання).

Вказаним Поданням Прокурор вимагав у Директора Філії розглянути подання та вжити невідкладних заходів щодо усунення виявлених порушень вимог земельного та природоохоронного законодавства в діяльності Філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта», а також причин та умов, що їм сприяють.

Про наслідки розгляду подання посадовим особам Філії необхідно було повідомити Кременчуцьку прокуратуру з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері у двадцятиденний строк.

Директором Філії за результатами розгляду Подання, в задоволенні останнього відмовлено, про що Кременчуцького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері інформовано листом «Про розгляд подання прокурора» № 91-27/6338 від 25.09.2014 р.

Незгода з зазначеними діями (бездіяльністю) посадових осіб Філії, необхідністю вчинення ними певних дій обумовила позивача звернутись до суду, вказавши в якості відповідача юридичну особу - ПАТ «Укртранснафта».

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами Кременчуцького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Полтавської області, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-XII (далі - Закон № 1789-XII), Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 р. № 1264-XII (далі - Закон № 1264-XII), Закон Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 р. № 187/98-ВР (далі - Закон № 187/98-ВР), Закону України «Про трубопровідний транспорт» від 15.05.1996 р. № 192/96-ВР (далі - Закон № 192/96-ВР), Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» від 17.02.2011 р. № 3041-VI (далі - Закон № 3041-VI), Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 р. № 2806-IV (далі - Закон № 2806-IV), Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 р. № 858-IV (далі - Закон № 858-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з Постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 07.08.2014 р., в останній зазначено, що для повної, всебічної та об'єктивної перевірки Філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» необхідно залучити контролюючі органи.

Однак як встановлено під час розгляду справи, профільні інспекції та служби, перевірку відповідача не проводили.

З приводу встановленого, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 1789-XII (в редакції чинній в момент проведення перевірки) прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Також, згідно з ч. 2 ст. 21 Закону № 1789-XII у разі якщо захист прав і свобод людини і громадянина та інтересів держави згідно із законом є компетенцією відповідних органів державного нагляду (контролю), перевірки проводяться з обов'язковим наданням оцінки щодо законності їх діяльності.

Приписами п. «а» ч. 1 ст. 202 Закону № 1264-XII (в редакції чинній в момент проведення перевірки) визначено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про використання та охорону земель, про поводження з відходами, щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів.

Згідно з п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011 Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

У відповідності до п. 1.2 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року № 464, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 15 січня 2009 року за № 18/16034 (далі - Порядок № 464) цей порядок визначає процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів.

Дія Порядку № 464 поширюється на державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України, державної екологічної інспекції в Автономній Республіці Крим, державних екологічних інспекцій в областях, містах Києві та Севастополі, Державної Азовської морської екологічної інспекції, Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, Державної Азово-Чорноморської екологічної інспекції (далі - органи Держекоінспекції) та суб'єктів господарювання (п. 1.3 Порядку № 464).

Відповідно до п. 4.4 Порядку № 464 під час проведення перевірки перевіряються наявність та чинність дозвільних документів, які підтверджують право на здійснення господарської діяльності, пов'язаної з використанням природних ресурсів (розміщення відходів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), небезпечними хімічними речовинами, викиди в атмосферне повітря з стаціонарних джерел, спеціальне використання природних ресурсів), транскордонним переміщенням об'єктів рослинного й тваринного світу, та інших документів, необхідних для здійснення перевірки.

Згідно з п. 4.13 Порядку № 464 за результатами проведеної планової або позапланової перевірки, в тому числі спільно з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містить перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), залежно від ресурсу, що перевірявся.

За приписами Порядку № 464 акт перевірки - це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання (абз. другий п. 1.4 Порядку № 464).

На підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища (п. 4.22 Порядку № 464).

Виходячи з аналізу вказаних вище норм права вбачається, що перевірка суб'єкта господарювання була проведена позивачем без дотримання вимог ч. 2 ст. 19 та ч. 2 ст. 21 Закону № 1789-XII.

Окрім цього, як вбачається за матеріалів проведеної перевірки, прокуратурою було виявлено ряд порушень вимог чинного законодавства.

З приводу виявлених порушень, суд зазначає наступне.

Зі змісту Подання вбачається, що суб'єктом господарювання були порушені приписи ст. 32 Закону № 187/98-ВР (в редакції від 18.11.2012 р.) та п. 12 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 р. № 1218 (далі - Порядок № 1218).

Приписами п. «а» ч. 1 ст. 32 Закону № 187/98-ВР у вказаній вище редакції визначено, що з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів.

Пунктом 12 Порядку № 1218 визначено, що власники відходів, які здійснюють лише їх розміщення, до 1 квітня, а власники відходів, які утворюють та розміщують їх на своїй території, до 1 червня поточного року подають Мінприроди та відповідним дозвільним центрам заяви про одержання дозволу на розміщення відходів у наступному році.

Як вбачається з досліджених під час розгляду справи матеріалів, доданих відповідачем до заперечень, суб'єктом господарювання до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради був направлений лист від 19.02.2013 р. № 15-1307 щодо інформування про розповсюдження на нього дії п. 8 Порядку № 1218 та з проханням врахувати відповідну інформацію і не включати останнього в перелік власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів на 2014 рік.

Як визначено пунктом 8 Порядку № 1218 (в редакції від 11.04.2012 р.), власники відходів, для яких платежі за розміщення відходів усіх класів небезпеки не перевищують 10 гривень на рік, власники тільки побутових відходів, що уклали договори на розміщення відходів з підприємствами комунального господарства, та власники відходів як вторинної сировини, які провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів, звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 р. № 748 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (набрала законної сили 30.10.2013 р.) п. 8 Порядку № 1218 був викладений в іншій редакції, а саме, до категорій власників, які звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів, належать: власники відходів як вторинної сировини, які провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів; власники відходів, які не підлягають включенню до реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 1998 року № 1360 «Про затвердження Порядку ведення реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів» (далі - Порядок № 1360).

Пунктом 8 Порядку № 1360 визначено, що критерієм включення об'єктів утворення відходів (ОУВ) до реєстру є показник загального утворення відходів (Пзув), який розраховується за формулою:

Пзув = 5000 х М1 + 500 х М2 + 50 х М3 + 1 х М4, де М1, М2, М3, М4 - умовні одиниці, значення яких дорівнюють кількості утворених на ОУВ відходів за класами небезпеки (1, 2, 3, 4 класи відповідно).

Згідно з частиною другою п. 8 Порядку № 1360 до реєстру включаються об'єкти, для яких показник загального утворення відходів перевищує граничне значення (Пгз), що дорівнює 1000 умовних одиниць на рік.

З наявного в матеріалах справи Розрахунку показника загального утворення відходів (Пзув) за 2013 рік по ЛВДС «Кременчук» та ЦБВО «Кременчук філії «ПДМН» ПАТ «Укртранснафта» вбачається, що Пзув становить 513,763.

Як наслідок, суб'єкт господарювання не підлягає включенню до реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, а отже звільняється від одержання лімітів та отримання дозволу.

Підтвердженням зазначеного вище є зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09.04.2014 р. № 1193-VII, яким до Закону № 187/98-ВР були внесені відповідні зміни, що вказує на те, що суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані мати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, крім суб'єктів господарювання у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув не перевищує 1000 (п. «с» ч. 1 ст. 17 Закону № 187/98-ВР).

Згідно з абз. 4 п. 8 Порядку № 1218 (в редакції від 07.08.2013 р.) власники відходів, зазначені в абзаці третьому цього пункту (власники відходів, які не підлягають включенню до реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до Порядку № 1360), подають щороку через дозвільні центри, центри надання адміністративних послуг декларацію про відходи.

Як наслідок, суд вважає, що вимога Прокурора щодо отримання дозволу на розміщення відходів в 2014 році є незаконною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Також, стосовно твердження позивача щодо утворення та зберігання суб'єктом господарювання відходів у 2013 році без лімітів та належних дозволів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11 Порядку № 1218 Мінприроди, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації до 1 березня поточного року надсилають на адреси власників відходів повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік.

Разом з тим, як встановлено судом, на адресу суб'єкта господарювання вказане повідомлення не надходило ні 2013 році, ні в 2014 році.

Філією на виконання п. 12 Порядку № 1218 31.05.2012 р. державному адміністратору було подано заяву на одержання дозволу на розміщення відходів у 2013 році з необхідним пакетом документів, про що свідчить наявний в матеріалах справи Опис документів, що надано адміністратору для проведення реєстрації у реєстрі документів дозвільного характеру.

В пункті 13 Порядку № 1218 визначено, що Мінприроди, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації розглядають заяви і до 1 липня видають дозволи на розміщення відходів або надсилають власникам відходів повідомлення з викладенням причин відмови у видачі дозволів, встановлюючи термін повторного подання необхідних документів.

Втім, всупереч приписам вказаного вище пункту, уповноваженими органами в строк до 1 липня 2012 року відповідачу не було видано дозвіл на розміщення відходів та не було надіслано повідомлення з викладенням причин відмови у видачі дозволу, встановлюючи термін повторного подання необхідних документів.

У відповідності до ч. 6 ст. 41 Закону № 2806-IV (в редакції чинній в момент проведення перевірки) у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Копія заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття є підтвердженням подачі заяви та документів адміністратору або дозвільному органу.

Також, абз. десятий ч. 1 ст. 1 Закону № 2806-IV визначає принцип мовчазної згоди, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання посадових осіб Філії виготовити паспорти на місця зберігання відходів, суд зазначає наступне.

Приписами ч. 2 ст. 33 Закону № 187/98-ВР визначено, що на кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів.

Відповідно до абз. сьомого ч. 1 ст. 1 Закону № 187/98-ВР зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації чи видалення).

Згідно з абз. дев'ятнадцятим ч. 1 ст. 1 Закону № 187/98-ВР розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах.

З аналізу вказаних вище норм вбачається, що поняття розміщення відходів (тотожне зберіганню) включає в себе дві складові зберігання та захоронення відходів, у зв'язку із чим у власника і виникає необхідність оформлення паспортів на зберігання та видалення відходів, що є нерозривним по своїй суті процесом.

Оскільки, видалення відходів - це здійснення операцій з відходами, що не призводять до їх утилізації (абз. дванадцятий ч. 1 ст. 1 Закону № 187/98-ВР), а тому і складання паспортів на місця зберігання або видалення відходів регулюється єдиним нормативним документом - Інструкцією про зміст і складання паспорта місць видалення відходів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 14.01.1999 р. № 12, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.02.1999 р. за № 60/3353 (далі - Інструкція № 12).

Відповідно до абзацу третього розділу I Інструкції № 12 до місць видалення відходів прирівнюються місця довгострокового (понад 2 роки) зберігання відходів.

З підстав того, що в суб'єкта господарювання відсутні місця довгострокового зберігання відходів та ним не здійснюється захоронення відходів, відсутня й потреба у складанні спеціальних паспортів.

З досліджених матеріалів, наданих відповідачем до заперечень, судом встановлено, що останнім були укладені договори на передання відходів спеціалізованим підприємствам, а саме: Договір про надання послуг № 112/11 від 26.12.2011 р., відповідно до якого ТОВ «Грін Арт» надає послуги по збиранню, перевезенню, видаленню та захороненню на спецмайданчику для складування відходів виробництва II-IV класу небезпеки або передачі їх на подальшу утилізацію, Договір купівлі-продажу № 11/12 від 11.12.2012 р., відповідно до якого ТОВ «Метал» приймає у власність брухт та відходи чорних металів згідно з ДСТУ 4121-2002, Договір на збирання, тимчасове зберігання та подальшу утилізацію відпрацьованих люмінесцентних ламп (непошкоджених) № 180 від 10.12.2013 р., відповідно до якого ТОВ «НВП «Екосвіт» приймає на подальше тимчасове зберігання та утилізацію відпрацьовані люмінесцентні лампи (непошкоджені), Договір (про надання послуг) № 451 від 25.12.2013 р., відповідно до якого відповідач зобов'язується передати відходи, а СДП «Завод з переробки зношених шин» надати послуги по прийняттю, зберіганню, сортуванню, обробці утилю, Договір № 94/14 від 10.01.2014 р., відповідно до якого Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628 зобов'язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів, Договір купівлі-продажу від 03.03.2014 р., відповідно до якого ПрАТ «Підприємство Вторсплав» приймає у власність брухт та відходи чорних металів згідно з ДСТУ 4121-2002, Договір № 1-А від 17.06.2014 р., відповідно до якого ТОВ «Екостандарт Рециклінг» надає послуги з приймання відходів для подальшої утилізації, а саме відпрацьованих акумуляторів в зборі.

Також, зі змісту Подання вбачається, що суб'єктом господарювання використання води з артсвердловини в м. Кременчуці у 4 кварталі 2013 року та 1 кварталі 2014 року здійснювалось без дозволу, оскільки строк його дії останнього закінчився 16.10.2013 р.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, обсяги споживання води з артсвердловини позивачем визначено згідно з рядком 12 звітів про використання води підрозділами відповідача по Полтавській області (форма № 2-ТП (водгосп)) за 4 квартал 2013 року та 1 квартал 2014 року та зазначено, що суб'єктом господарювання з артсвердловини в м. Кременчуці протягом року (2013 р.) отримано 12,5 тис. м3 води, а протягом останніх трьох місяців року, коли спецдозвіл на водокористування закінчився - 3,1 тис. м3 води та відповідно 2,0 тис. м3 води.

Натомість, обсяги споживання води з артсвердловини зазначаються у рядках 11 вказаних звітів та становлять 0,7 тис. м3 води за 4 квартал 2013 року і 0,6 тис. м3 води за 1 квартал 2014 року.

Крім того, не відповідає дійсним обставинам справи твердження позивача щодо використання води з артсвердловини без належного дозволу, оскільки підрозділами Філії, що споживають воду із артсвердловини є ЦБВО «Кременчук» (з нульовим споживанням води) та ЛВДС «Глинсько-Розбишівська» (1,3 тис. м3 води за вказаний період часу).

Нульове споживання води ЦБВО «Кременчук» підтверджується даними Журналу обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнанням (форма ПОД-11), а ЛВДС «Глинсько-Розбишівська» має Дозвіл на спеціальне водокористування № 2165 строком дії до 23.10.2014 р.

В свою чергу, суд зазначає, що рядок 12 вказаних звітів визначає обсяги споживання води «ВУВКГ (м. Кременчук)» по об'єктах відповідача в м. Кременчуці (ЦБВО «Кременчук», СОК «МТ-спорт», СБ філії, адмінбудівлі філії, РБУ, ГК «Онтаріо»), яке здійснюється від «Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства» (скорочено ВУВКГ - Комунальне підприємство «Кременчукводоканал»).

В звітах форми № 2-ТП (водгосп), що надані відповідачем до Департаменту з питань нафтогазового комплексу, промисловості, екології та природних ресурсів Полтавської ОДА, заповнений рядок 12 ніякого відношення до свердловини ЦБВО «Кременчук» не має.

За вказаних обставин, твердження позивача стосовно споживання відповідачем води з артсвердловини без дозволу, спростовується вищевикладеним.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання посадових осіб Філії вжити додаткових заходів, спрямованих на усунення порушень в охоронних зонах магістральних нафтопроводів, шляхом звернення до суду чи підготовки пакету документів необхідних для звернення до суду відповідачем, щодо усунення порушень в охоронних зонах на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та Комсомольської міської ради Полтавської області, суд зазначає наступне.

Виходячи з аналізу приписів Законів України «Про трубопровідний транспорт» та «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» не вбачається обов'язку підприємства магістрального трубопровідного транспорту здійснювати заходи до порушників охоронних зон в порядку встановленому законодавством.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 3041-VI власники або користувачі земельної ділянки, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства магістральних трубопроводів вживають заходів щодо охорони земель та дотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів.

Тобто, підприємство магістральних трубопроводів, а саме відповідач, наряду рівно як і інші перелічені в цій статті суб'єкти має вживати заходи щодо охорони земель та дотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів.

З аналізу доданих до заперечень матеріалів, судом встановлено, що відповідачем в межах наданих йому законом прав вчинялися дії щодо усунення порушень охоронної зони МН на територіях Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та Комсомольської міської ради Полтавської області.

Зокрема, відповідач листами від 21.05.1998 р. № 649, від 03.10.2007 р. № 26/1942, від 07.05.2008 р. № 26/802 та від 06.10.2008 р. № 26/2589 звертався до Рокитненської сільської ради з вимогою ліквідувати порушення охоронної зони МН, та надати наявну в сільській раді інформацію щодо житлових об'єктів та ділянок під забудову розміщених в охоронній зоні МН Кременчук - Херсон.

У відповідь отримано лист від 29.10.2008 р. № 267 з інформацією про те, що Рокитненська сільська рада вивчає питання ліквідації звалища відходів та рішенням від 24.10.2008 р. № 143 Виконкому Рокитненської сільської ради вирішено обмежити використання існуючого кладовища, яке розміщене в охоронній зоні МН Кременчук - Херсон та в подальшому поховання на його території не проводити.

У відповідь на лист відповідача від 21.05.1998 р. № 649 щодо ліквідації порушення охоронної зони МН, головним архітектором Кременчуцького району листом від 26.05.1998 р. № 52 повідомлено, що райвідділом архітектури і будівництва видано паспорт забудовника на одну ділянку на відстані 80 м від осі МН, що не є порушеннями вимог СНиП 2.05.06-85, та з гарантією, що в подальшому виділення земельних ділянок в охоронній зоні МН буде проводитись тільки після погодження з КРНУ.

Відповідач листом від 13.05.1999 р. № 709 звернувся до головного архітектора Кременчуцького району з вимогою переглянути проекти забудови земельних ділянок в охоронній зоні МН та заборонити будівництво, оскільки паспорта забудовника видано на три ділянки і як наслідок неможливо їх вважати окремо стоячими будівлями і відстань від осі МН до цих об'єктів згідно з вимогами СНиП 2.05.06-85 повинна становити не менше 150 м, на що отримано лист від 18.05.1999 р. № 77 в якому йшлося, що для вирішення даного питання необхідно надати в районний відділ архітектури проектну документацію на будівництво трубопроводу, оскільки в ДБК відділі архітектури і будівництва дозволу на будівництво МН Кременчук - Херсон не зареєстровано.

07 грудня 2007 року відповідач звернувся з листом № 26/2444 до Кременчуцької райдержадміністрації з проханням вжити заходів з ліквідації порушення охоронної зони МН, проте відповіді не отримано.

Відповідач листом від 06.08.1998 р. № 14 звертався до Полтавської облдержадміністрації з проханням прийняти відповідні рішення при розгляді питань про порушення в охоронних зонах нафтопроводу.

Також, відповідач листом від 20.12.2007 р. № 13/147-9064 звертався до Головного управління промисловості та розвитку інфраструктури Полтавської обласної державної адміністрації з проханням посприяти у ліквідації порушень охоронної зони МН.

Відповідач звертався листами від 21.02.2008 р. № 26/358 та від 14.07.2008 р. № 26/2085 на адресу Полтавського міжрайонного транспортного прокурора з проханням відповідно до статті 22 Закону України «Про прокуратуру» посприяти у ліквідації порушень охоронної зони МН Кременчук - Херсон на території Рокитненської сільської ради, а в листі від 06.10.2008 р. № 26/2584 з проханням надати інформацію про розгляд попереднього звернення, однак відповіді отримано не було.

Листом від 16.10.2008 №26/2672 Відповідач звернувся до транспортного прокурора м. Кременчука з проханням відповідно до статті 22 Закону України «Про прокуратуру» посприяти у ліквідації порушень охоронної зони МН Кременчук - Херсон на території Рокитнянської сільської ради - відповіді отримано не було.

Листом від 17.09.2009 р. № 08/1715 відповідач повторно звернувся на адресу транспортного прокурора м. Кременчука з проханням внести припис щодо усунення порушень охоронної зони МН Кременчук - Херсон на території Рокитненської сільської ради.

Листом від 12.02.2009 р. № 1-834 відповідач звернувся на адресу Кременчуцької РДА з вимогою усунення порушень охоронної зони МН Кременчук - Херсон на території Рокитненської сільської ради.

Листом від 20.07.2011 р. № 02-4262 відповідачем на адреси Кременчуцької РДА та Рокитненської сільської ради було направлено Вимогу щодо приведення охоронної зони МН Кременчук - Херсон в межах Рокитненської сільської ради у відповідність до вимог Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» та ліквідації порушень охоронної зони.

Також, як вбачається з наданих документів, листами від 26.06.2012 р. № 02-4983, від 09.09.2013 р. № 02-5596, від 07.02.2014 р. № 91-02/1038, відповідач звертався до Кременчуцької РДА та Рокитненської сільської ради.

Стосовно вчинених відповідачем дій з метою усунення порушень охоронної зони МН на території Комсомольської міської ради Полтавської області, суд зазначає наступне.

Відповідач (у відповідь на лист від 09.02.1988 р. № 86/1535 керівництва Полтавського гірничо-збагачувального комбінату) погодив Полтавському ГЗК листом від 16.02.1988 р. № 02/197 розташування садово-городніх ділянок в охоронній зоні МН на відстані не ближче 112,5 м від осі МН Кременчук - Херсон (згідно з приміткою 7 таблиці № 4 СНиП 2.05.06-85 при розміщенні споруд на відмітках вище від МН, дозволяється зменшення відстаней від осі МН до об'єктів на величину до 25%) з умовою спорудження вздовж межі садово-городніх ділянок протипожежної канави.

Проте, як встановлено під час розгляду справи, технічні умови відповідача не виконані, крім того, між садово-городнім товариством та нафтопроводом споруджено канал з виходом в р. Псьол, що значно підвищує небезпеку розвитку можливої аварійної розгерметизації нафтопроводу з виходом нафти в р. Псьол, а далі і в р. Дніпро.

Відповідач неодноразово (листами від 23.08.1989 р. № 02/695, від 27.04.1990 р. № 02/351, від 13.04.1992 р. № 254, від 17.11.1992 р. № 02/636, від 10.08.2005 р. № 26/1700, від 09.10.2007 р. № 26/1984) звертався до керівництва Полтавського ГЗК з вимогою виконати технічні умови викладені в листі від 16.02.1988 р. № 02/197 та ліквідувати порушення охоронної зони МН, проте дієвих заходів з боку керівництва Полтавського ГЗК вжито не було.

Також, відповідач листами від 17.11.1992 р. № 02/636, від 01.04.1993 р. № 02/191, від 17.02.1999 р. № 225, від 10.08.2005 р. № 26/1700, від 15.10.2007 р. № 26/2045 повідомляв адміністрацію м. Комсомольська про порушення товариством «Юність» (Полтавського ГЗК) охоронної зони МН Кременчук - Херсон, але дієвих заходів з боку адміністрації міста Комсомольськ вжито не було.

Відповідач листом від 30.01.2004 р. № 02-352 звернувся до керівництва Полтавського ГЗК, Комсомольської міської Ради та листом від 06.08.1998 р. № 14 до Полтавської облдержадміністрації з проханням ліквідувати порушення охоронної зони МН Кременчук - Херсон, проте відповідей отримано не було.

Також, відповідач звертався листами від 14.01.2008 р. № 26/81 та від 14.07.2008 р. № 26/2085 на адресу Полтавського міжрайонного транспортного прокурора з проханням відповідно до статті 22 Закону України «Про прокуратуру» посприяти у ліквідації порушень охоронної зони МН Кременчук - Херсон садово-городнім товариством «Юність», а в листі від 06.10.2008 р. № 26/2583 - з проханням надати інформацію про розгляд попереднього звернення, однак відповіді отримано не було.

Листом від 16.10.2008 р. № 26/2671 відповідач звернувся до транспортного прокурора м. Кременчука з проханням відповідно до статті 22 Закону України «Про прокуратуру» посприяти у ліквідації порушень охоронної зони МН Кременчук - Херсон та Комсомольської міської ради, втім відповіді не отримано.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 03 березня 2009 року відповідачем до господарського суду Полтавської області було подано позовну заяву № 02/418 про зобов'язання вчинення певних дій по усуненню порушень в охоронних зонах магістральних нафтопроводів.

За результатами розгляду вказаної позовної заяви господарський суд Полтавської області виніс ухвалу від 23.03.2009 р. № 231/9-19 про повернення позовної заяви, в зв'язку з відсутністю адреси, координат та інших ідентифікуючих ознак земельних ділянок, на яких відповідач просив зобов'язати порушників вчинити вказані дії.

17 вересня 2009 року відповідач повторно звернувся на адресу транспортного прокурора м. Кременчука листом № 08/1716 з проханням сприяти у вирішенні питання щодо усунення порушень в охоронній зоні МН Кременчук - Херсон на території земель Комсомольської міської ради та наданні інформації від садових товариств «Юність-1» та «Юність-2» про власників земельних ділянок з їх координатами, що є порушниками і відповідно входять в охоронну зону нафтопроводу.

Також, листами від 22.07.2011 р. № 02-4309, від 26.06.2012 р. № 02-4982, від 09.09.2013 р. № 02-5598 відповідач звертався на адресу міського Голови м. Комсомольськ та керівників садових товариств «Юність-1» та «Юність-2» з вимогою вжиття заходів щодо усунення порушень охоронної зони МН Кременчук - Херсон на території земель Комсомольської міської ради, однак, як встановлено під час розгляду справи, питання залишається невирішеним.

Стосовно твердження Прокурора про невиготовлення документації із землеустрою, чим, на його думку, порушені приписи норм Закону № 3041-VI, суд зазначає наступне.

Статтею 7 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» визначено систему заходів щодо дотримання правового режиму земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів, а саме: визначення охоронних зон у документації із землеустрою і внесення їх до державного земельного кадастру; встановлення обмежень на використання власником або користувачем земельних ділянок у межах охоронних зон; державний контроль за використанням та охороною земель в охоронних зонах об'єктів магістральних трубопроводів.

Разом з тим, вказаною вище статтею не визначено суб'єкта на якого покладено обов'язок розроблення документації із землеустрою, у якій визначені охоронні зони.

Також, в ст. 9 Закону № 3041-VI встановлено перелік усіх існуючих видів документації, де зазначаються охоронні зони. Назва «документація із землеустрою щодо визначення охоронних зон магістральних нафтопроводів» у статті 9 вказаного Закону не значиться.

Разом з тим, в листі Держземагенства України від 29.02.2012 р., отриманого на запит відповідача щодо можливого змісту такої документації, вказується що в ст. 25 Закону України «Про землеустрій» визначено види документації із землеустрою та вказано, що окремої документації щодо охоронних зон об'єктів магістральних нафтопроводів законодавством не передбачено.

З приводу встановленого, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 26 Закону № 858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Відповідач не є землекористувачем земельних ділянок вздовж всієї лінійної частини магістрального нафтопроводу, а тому не може бути замовником документації із землеустрою.

Крім того, приписами ст. 17 Закону № 3041-VI визначено обов'язки підприємств магістральних трубопроводів в охоронних зонах об'єктів магістральних трубопроводів, серед яких відсутній обов'язок виготовлення документації із землеустрою, на якій визначено охоронні зони.

Разом з тим, даною нормою передбачено обов'язок підприємств магістральних трубопроводів повідомляти власників та користувачів земельних ділянок, розташованих у межах охоронних зон магістральних трубопроводів, про встановлені цим Законом обмеження щодо використання таких земельних ділянок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, суд вважає, що оскільки чинним законодавством України до компетенції підприємств магістральних трубопроводів не віднесено виготовлення документації із землеустрою, в якій визначаються відповідні охоронні зони, твердження позивача про невиготовлення документації із землеустрою, чим, на його думку, порушені приписи норм Закону № 3041-VI, є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства.

Як наслідок, аналіз матеріалів справи дає суду підстави стверджувати, що відповідачем здійснюються всі можливі заходи, передбачені вимогами чинного законодавства України, для недопущення порушень, а в разі їх виявлення - інформування осіб та компетентні органи щодо усунення та відповідного реагування.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень норм чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Кременчуцького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Полтавської області.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до приписів п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI, звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Кременчуцького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Полтавської області відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко