Справа № 805/245/15-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 р. Справа №805/245/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

час прийняття постанови:

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі в Донецькій області

до відповідача Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області

про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі в Донецькій області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дій протиправними, скасування постанови від 29.12.2014 року ВП № 36208999 про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобов'язання поновити виконавче провадження.

Позовна заява обґрунтована тим, що, як вважає позивач, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2014 року є незаконною та такою, що прийнята відповідачем з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Зазначає, що згідно п. 7 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за згодою власника використовувати приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна, але, всупереч зазначеній нормі закону, не отримавши згоду стягувача на здійснення зазначених дій, відповідач виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Враховуючи наведене, просить визнати дії відповідача протиправними, скасувати постанову про повернення виконавчого документа, зобов'язати поновити виконавче провадження.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що державним виконавцем відповідно до п. 4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова від 29.12.2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки, позивачем не виконана вимога держаного виконавця від 11.11.2014 року про забезпечення виїзду до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання та подальшого вилучення і передачі арештованого майна на зберігання стягувачеві.

Представники сторін надали заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, суд встановив.

На виконанні у ВДВС Першотравневого районного управління юстиції відкрите виконавче провадження № 36208999 про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Першотравневому районі заборгованості в сумі 3200 грн. 71 коп. на підставі вимоги від 03.09.2012 року № Ф97.

11.11.2014 року ВДВС Першотравневого районного управління юстиції винесена вимога № 5698 про забезпечення виїзду до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання та подальшого вилучення і передачі арештованого майна на зберігання стягувачеві, згідної якої вимагає починаючи з 19.11.2014 року та кожну наступну середу та п'ятницю УПФУ в Першотравневому районі Донецької області забезпечити виїзд до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання та подальшого вилучення і передачі арештованого майна на зберігання стягувану (а.с. 11).

29.12.2014 року ВДВС Першотравневого районного управління юстиції виніс постанову ВП 36208999 про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, представник УПФУ в Першотравневому районі Донецької області не з'явився для виходу (виїзду) до боржника з метою перевірки його майнового стану за місцем мешкання, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчих документів (а.с 9).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить визнати дії протиправними, скасувати постанову та зобов'язати відновити виконавче провадження.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.

В розумінні ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 8 частини 2 зазначеної норми Закону визначено, що підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 7 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Тобто, прямою нормою Закону України, яка регулює питання повернення стягувачу виконавчого документу, передбачені підстави для такого повернення, а саме, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду належних доказів перешкоджання стягувачем провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що приймаючи постанову про повернення виконавчого документу позивачу відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством, тому позовні вимоги в частині визнання таких дій протиправними та скасування постанови підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов?язання відповідача відновити виконавче провадження, суд вважає таку вимогу передчасною, оскільки згідно норм Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документу стягував не позбавлений права повторно звернутись до державної виконавчої служби та позивачем не надано суду доказів повторного звернення до державного виконавця та порушення відповідачем його прав щодо виконання виконавчого документу.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка є суб'єктом владних повноважень, питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 2, ст. 7-15, ст. 71, ст. 72, ст. 86, ст. 94, ст. 128, ст. 158-163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі в Донецькій області до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дій протиправними, скасування постанови від 29.12.2014 року ВП № 36208999 про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобов'язання поновити виконавче провадження - задовольнити частково.

Дії Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області щодо винесення постанови від 29.12.2014 року ВП № 36208999 про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Першотравневому районі заборгованості в сумі 3200 грн. 71 коп. на підставі вимоги від 03.09.2012 року № Ф97 - визнати протиправними.

Постанову Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області від 29.12.2014 року ВП № 36208999 про повернення стягувачеві виконавчого документа щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Першотравневому районі заборгованості в сумі 3200 грн. 71 коп. на підставі вимоги від 03.09.2012 року № Ф97 - скасувати.

В задоволені іншої частини позовної заяви - відмовити.

Постанова Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Давиденко Т.В.