Справа № 2а-5922/10/1670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/9991/31656/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Блажівської Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2011 у справі № 5922/10/1670

за позовом ОСОБА_4

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

про визнання протиправним податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції про визнання протиправним наказу від 04.02.2010 № 249 та визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.03.2010 № /0/353, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна та надання рухомого майна в оренду" в сумі 38 749,38 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2010 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове - повідомлення рішення, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення в частині задоволення позовних вимог вмотивовано висновком про те, що об'єктом оподаткування є сума отриманого доходу фізичною особою від продажу транспортного засобу через товарну біржу, а не експертна оцінка вартості автомобіля, визначена внаслідок оцінки останнього.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2011 рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та в цій частині у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що об'єктом оподаткування є вартість автомобіля, а не дохід отриманий позивачем від його продажу, в іншій частині рішення першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

При цьому позивач обґрунтовує касаційну скаргу тим, що відповідно до положень Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" при продажу рухомого майна, у вигляді легкового автомобіля, об'єктом оподаткування є сума доходу від продажу, визначена у біржовому контракті, а не оціночна вартість майна, як зазначає податкова інспекція.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що фахівцями Державної податкової інспекції проведено документальну невиїзну перевірку дотримання фізичною особою вимог податкового законодавства та повноти сплати податку з доходів фізичних осіб громадянами при продажі транспортних засобів за період з 01.01.2008 по 31.12.2008, у ході якої встановлено порушення позивачем пп. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", що полягало у несплаті позивачем податку з доходів фізичних осіб при здійсненні операції з продажу легкового автомобіля у сумі 38 749,38 грн.

Вказані висновки відображено в акті перевірки від 15.02.2010, на підставі якого контролюючим органом прийнято оспорювань податкове повідомлення - рішення.

Судами попередніх інстанцій також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно звіту про незалежну експертну оцінку ринкова вартість автомобіля Lexus GX 470 складає 258 329,00 грн., а згідно біржового контракту від 19.09.2008 позивачем здійснено продаж вказаного автомобіля за ціною 100,00 грн.

При визначенні доходу, отриманого позивачем від продажу автомобіля, контролюючий орган виходив з того, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" об'єктом оподаткування є вартість майна, яке відчужується, розрахована виходячи з оціночної вартості транспортного засобу.

Суть спірних правовідносин у цій справі полягає у відмінності ціни продажу рухомого майна від оціночної вартості (звичайної ціни), що стало підставою для визначення позивачу податкових зобов'язань.

Так, порядок оподаткування операції з продажу або обміну об'єктів рухомого майна регулювала ст. 12 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" (втратив чинність з 01.01.2011), якою, за винятком п. 12.4, де йде мова про обмін, можливості визначити базу оподаткування за рівнем звичайних цін передбачено не було. Крім того, серед усіх інших передбачених Законом № 889-IV підстав для застосування звичайних цін при обчисленні доходу, згадки про продаж автомобіля немає, а оціночна вартість, визначена у пп. 11.2.3 Закону № 889-IV, застосовується лише при продажу нерухомості.

Загальний порядок оподаткування доходів від продажу рухомого майна визначено пп. "ж" п. 1.3 Закону № 889-IV, відповідно до якого до складу доходів з джерелом його походження з України належать доходи від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України.

Згідно п. 1.2 Закону дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених пп. 4.2.16 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Отже, із зазначених вище норм випливає, що доходом фізичної особи від продажу об'єкта рухомого майна є сума коштів, отриманих продавцем у власність або нарахованих на його користь.

Під час розгляду справи судами не було встановлено отримання позивачем доходу більшого, ніж визначено в біржовому контракті від 19.09.2008.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції застосував норми матеріального права та спір у справі вирішив правильно, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення ухвалене судом першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2011 у справі № 5922/10/1670 скасувати та залишити в силі постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2010.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Блажівська

А.О. Рибченко