Справа № 804/19067/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 р. Справа № 804/19067/14

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1

при секретаріОСОБА_2,

за участю:

представників позивача

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області до Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, за участю Прокуратури м.Дніпропетровська про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області до Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, за участю Прокуратури м.Дніпропетровська, в якому позивач просить (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.12.2014р., яка прийнята судом):

- визнати незаконними дії Управління Пенсійною фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_6 з 01.02.2006 року;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області виплатити пенсію ОСОБА_6 за померлого батька ОСОБА_7В, за період з 01.02.2006 року по 27.05.2011 року.

У обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відмова управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області в поновлені пенсії ОСОБА_6 по втраті годувальника з 01.02.2006 року, та виплата її з 01.02.2006 року по 27.05.2011 року є безпідставною, та не відповідає вимогам ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», чим порушує право на соціальний захист ОСОБА_6 гарантоване ст. 46 Конституції України, а саме право забезпечення на соціальний захист - одержання належної пенсії по втраті годувальника, адже під час проведення Нікопольською міжрайонною прокуратурою проведено перевірки дотримання вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в діяльності управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі встановлено, що згідно заяв ОСОБА_6 від 28.05.2014 року, адресованих начальнику управління ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі, встановлено, що, перебуваючи в дитячому будинку, він звертався до вихователів закладу щодо наявності в нього пенсії по втраті годувальника, на що йому відповідали про відсутність робочого стажу батьків, та в свою чергу відсутністю пенсії по втраті годувальника. Також, перебуваючи з 22.02.2006 року в дитячому будинку ОСОБА_6 було 11 років, що свідчить про те, що він не міг самостійно отримувати зазначену пенсію, передбачену законом.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позову, у обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_6 його мати - ОСОБА_8 отримувала пенсію по втраті годувальника в управлінні ПФУ Нікопольського району з 26.03.1995 року. Через те, що в лютому 2006 року ОСОБА_8 не отримала належну їй пенсію в поштовому відділенні, кошти, належні до сплати були повернуті на рахунок управління, а виплата пенсії була зупинена до зясування обставин такого неотримання. Оскільки до управління ПФУ за поновленням виплати ніхто не звернувся, в травні 2006 управлінням ПФУ в Нікопольському районі було зроблено запит до Менжинської сільської ради щодо місця знаходження ОСОБА_8, на який була отримана відповідь від 21.06.2006 №115 (надійшла 04.07.2006) про те, що вона вибула з села 30.04.1998 року. У відділенні звязку в с. Менжинське Нікопольського району в телефонному режимі було зясовано, що ОСОБА_8 померла, а до дати смерті отримувала пенсію особисто. За таких обставин, виплату пенсії було припинено. На час припинення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_6 був неповнолітньою особою, відтак згідно норм, зазначеного вище законодавства для поновлення припиненої виплати пенсії до управління ПФУ в Нікопольському районі повинен був звернутися з відповідною заявою встановленого зразка хтось із осіб, визначених у абз.2 п. 1.1. Порядку. У матеріалах пенсійної справи ОСОБА_6 наявна лише одна заява про поновлення виплати пенсії, подана ним самим 28.05.2014 року. Будь-які інші особи (опікуни, піклувальники, посадові особи дитячого будинку), за поновленням пенсії до управління Пенсійного фонду в Нікопольському районі не зверталися. Згідно заяви ОСОБА_6 та наданих документів, йому з 28.05.2014 року поновили виплату пенсії по втраті годувальника за минулі три роки з 28.05.2011 року, керуючись ч.1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Через банківську установу ВАТ Ощадбанк в липні місяці 2014р. ОСОБА_6 виплачено пенсію в сумі 13022,58 гривень. Вина управління ПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі в неотриманні пенсії ОСОБА_6 відсутня, оскільки відповідальність за своєчасне подання документів для призначення (перерахунку) пенсії або державної соціальної допомоги, переведення їх виплати за новим місцем проживання особи покладається на адміністрацію установи, в якій перебуває чи перебувала така особа. Додатково представник відповідача зазначає, що управління має інформацію про отримувачів пенсій лише тих пенсіонерів, які отримують пенсію виключно в цьому управлінні. Інформація про пенсіонерів усієї України управлінню не доступна.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення предчставникыв сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Нікопольською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку дотримання вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в діяльності управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі, у ході якої встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, 28.05.2014 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області із завою про поновлення виплати пенсії по втраті годувальника за померлого батька - ОСОБА_7 та померлу матір - ОСОБА_8.

Розпорядженням управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі №804309 від 17.06.2014 року було здійснено перерахунок пенсії по втраті годувальника через зміну стану утриманця, та призначено ОСОБА_6 пенсію з 28.05.2014 року, як круглому сироті, виплачено пенсію за померлого батька ОСОБА_7 з 28.05.2011 року по 31.07.2014 року (за 3 роки) в розмірі 35756,58 грн., так як пенсія по втраті годувальника виплачувалася з 26.03.1995 року по 01.02.2006 року.

Пенсію по втраті годувальника за померлу матір - ОСОБА_8А не було призначено ОСОБА_6, у звязку з відсутністю документів про її страховий стаж.

За результатами перевірки Нікопольським міжрайонним прокурором було внесено подання від 08.10.2014 року (№74-3502 вих. №14) на імя начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області з вимогою про усунення причин та умов, що їм сприяли.

За результатами розгляду вищевказаного подання Управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області листом від 29.10.2014 року №15323/08/17, який надійшов до Нікопольської міжрайонної прокуратури

30.10.2014 року (за №76-4874 вх.14) повідомлено про відхилення подання Нікопольського міжрайонного прокурора про поновлення та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_6

У своїй відповіді Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області посилається на п. 11 «Порядку перахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 року №269 (далі - Порядок), а саме: відповідальність за своєчасне подання документів для призначення (перерахунку) пенсії або державної соціальної допомоги, переведення їх виплати за новим місцем проживання особи покладається на адміністрацію установи, в якій перебуває чи перебувала така особа.

Проте, як свідчать вищезазначені листи (від 26.09.2006 року №5465/03 та від 28.05.2010 року №3200/05), адміністрація закладу зверталася до Управління Пенсійного фонду в м. Нікополі з метою призначення пенсії ОСОБА_6

Згідно ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування ведеться персоніфікований облік застрахованих осіб відомості для формування бази даних якого, безпосередньо надходять у тому числі від органів реєстрації актів громадського стану, які згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» в обовязковому порядку реєструють всі випадки смерті фізичних осіб. На кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується постійний ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обовязки платежів.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» персональна облікова картка застрахованої особи повинна містити відомості про членів сімї, які знаходяться на утриманні застрахованої особи, та її дітей.

Відповідно до п. 1 «Положення про організацію персоніфікованого обліку мдомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 року (далі -Положення) персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов'язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з п. 2 Положення основним завданням персоніфікованого обліку є створення єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб.

Згідно п. 16 Положення на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується постійний індивідуальний ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

До структури персональної облікової картки фізичної особи входить у тому числі; адреса постійного місця проживання; запис про членів сім'ї, які перебувають на утриманні фізичної особи; та іншу інформацію про особу.

Отже, в управління Пенсійного фонду в м. Нікополі були всі можливості для надання інформації щодо місця перебування матері ОСОБА_6 на обліку, а також інших даних необхідних для призначення та нарахування пенсії по втраті годувальника ОСОБА_6

Судом встановлено, що у звязку зі смертю батька - ОСОБА_7, померлого 26.03.1995 року, згідно свідоцтва про смерть серії: І-КИ №342339 від 27.03.1995 року, пенсію по втраті годувальника за період з 26.03.1995 року по 01.02.2006 року, яку було призначено малолітній дитині - ОСОБА_6, отримувала його мати - ОСОБА_8, яка померла 19.01.2006 року, згідно свідоцтва про смерть серії: І-КИ №065604 від 25.01.2006 року.

З 08.02.2006 року малолітня дитина - ОСОБА_6 перебував на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в службі у справах дітей Нікопольської міської ради.

Рішенням органу опіки та піклування Нікопольської міської ради від 22.06.2014 року №92/1, ОСОБА_6 було влаштовано до інтернатного закладу дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а саме: Комунального закладу «Нікопольський дитячий будинок «Наша родина» Нікопольської міської ради», де він перебував на повному державному утриманні.

Рішеннями виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 28.10.2009 року №669/2 ОСОБА_6 було надано статус «дитина сирота», та від 27.06.2012 року №497/1 подовжено термін перебування ОСОБА_6 в дитячому будинку до закінчення ним навчання в Нікопольському професійному ліцеї.

За період перебування ОСОБА_6 в дитячому будинку адміністрація закладу, яка виконувала функції державного опікуна над дитиною, вживала певних заходів щодо оформлення ОСОБА_6 пенсії у звязку з втратою годувальника, про що свідчать звернення адміністрації закладу до Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі 22.09.2006 року №577 та від 18.05.2010 року №488.

Відповідно до довідки Нікопольського міського відділу УМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_8 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з якою проживав її малолітній син - ОСОБА_6

Відповідно до відповіді від Управління пенсійного Фонду України в м. Нікополі (від 26.09.2006 року №5465/03 та від 28.05.2010 року №3200/05) зазначено, що ОСОБА_6 на обліку у відділі з призначення пенсії не перебуває, та згідно даних відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж відділу з призначення пенсії дані про страховий стаж і страхові внески на громадян, які є померлими батьками - ОСОБА_6, відсутні.

Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і головним джерелом засобів до існування.

Статтею 38 Закону зазначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 46 Закону, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більще ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми нестриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми вшілачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про пенсійне забезпечення», дітям - круглим сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсії в разі втрати годувальника виплачуються у повному розмірі.

Таким чином, відповідачем не призначено та не виплачено пенсію ОСОБА_6 за померлого батька ОСОБА_7, за період з 01.02.2006 року по 27.05.2011 року.

Розглядаючи спір по суті судом також враховано, що розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області за № 804309 від 17.06.2014р. було здійснено ОСОБА_6 перерахунок пенсії по втраті годувальника через зміну стану утриманця та призначено пенсію з 28.05.2014р., як круглому сироті, виплачено пенсію за померлого батька - ОСОБА_7 за період з 28.05.2011р. по 31.07.2014р. (за три роки) у розмірі 35756,58 гривень.

Відповідно до ч.5 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» у разі відхилення подання в цілому чи частково або неповідомлення прокурора про результати розгляду подання, а також, якщо подання не вносилося, прокурор може звернутися до суду щодо визнання незаконним нормативно-правового акта відповідного органу повністю чи в окремій його частині; визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій.

Відхилення Управлінням Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області подання Нікопольського міжрайонного прокурора про поновлення та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_6 і стало підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду з метою захисту прав та законних інтересів ОСОБА_6

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відповідно до п. 10.2 постанови пленуму ВАС України «Про судове рішення в адміністративній справі» за № 7 від 20.05.2013р. із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

При цьому суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_6 з 01.02.2006 року та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області виплатити пенсію ОСОБА_6 за померлого батька ОСОБА_7В, за період з 01.02.2006 року по 27.05.2011 року.

Керуючись ст.ст.158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області до Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, за участю Прокуратури м.Дніпропетровська про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області поновити виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_6 з 01.02.2006 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області виплатити пенсію ОСОБА_6 за померлого батька - ОСОБА_7 з 01.02.2006 року по 27.05.2011 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2014 року

Суддя (підпис)

Постанова не набрала законної сили на 29.12.2014р.

Суддя

З оригіналом згідно

Помічник судді В.В ОСОБА_1

ОСОБА_1

ОСОБА_9