Справа № 815/2697/14
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 815/2697/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.

за участю секретаря - Царькової К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до в.о. голови Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Наталії Володимирівни, Шевченківського районного суду м. Києва про визнання вчиненої дії незаконною,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - Позивач, або ОСОБА_1) з адміністративним позовом до виконуючого обов'язки голови Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Наталії Володимирівни (далі - Відповідач-1), Шевченківського районного суду м. Києва (далі - Відповідач-2) про визнання незаконною дію, вчинену виконуючим обов'язки голови Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Наталією Володимирівною за надання відповіді від 16.04.2014 року за вих. № 15357/07-01/14-вих.к-54, як таку, що обмежує право на суд з розгляду питання відновлення провадження у справі та повторного розгляду; зобов'язання Шевченківського районного суду м. Києва вчинити дію відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 8 «Про судоустрій та статус суддів», а також ч. 2 та ч. 3 ст. 11-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Так, Позивач зазначив, що в результаті надмірно тривалого невиконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.06.2007 року щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Позивача коштів у сумі 8622,03 грн., у позові до Шевченківського районного суду м. Києва остання просила відшкодувати у зв'язку з цим матеріальну та моральну шкоду, завдану неправомірними діями посадової особи Державної виконавчої служби України. 15.10.2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2013 року, у задоволенні вимог Позивача відмовлено. 12.12.2013 року рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Макара та інші проти України» (заява № 40934/06 та інші 249 заяв) Позивача було визнано постраждалою у зв'язку з порушенням Україною вимог п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції. Виходячи із положень ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою передбачено, що з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру, зокрема, відновлення попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод і протоколів до неї, Позивач 03.04.2014 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про повторний розгляд цивільної справи № 2610/19765/12 та ухвалення нового рішення з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Листом № 15357/07-01/14-вих.к-54 від 16.04.2014 року в.о. голови Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Н.В. повідомила Позивача про відсутність правових підстав для відновлення провадження у справі № 2610/19765/12 та її повторного розгляду. Позивач вважає, що в.о. голови Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Н.В. через відмову у повторному розгляді цивільної справи за її позовом без винесення процесуального документу (ухвали) було порушено її право на здійснення правосуддя та на подальше оскарження відповідного рішення до апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року відмовлено у відкритті провадження по справі за вказаним адміністративним позовом (а.с.1-3).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року, апеляційну скаргу Позивача задоволено частково, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року скасовано в частині відмови у відкритті провадження по справі за позовними вимогами про визнання незаконної дії, вчиненої виконуючим обов'язки голови Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Наталією Володимирівною за надання відповіді від 16.04.2014 року за вих. № 15357/04-01/14-вих/К-54, як такої, що обмежує право на суд з розгляду питання відновлення провадження у справі та повторного розгляду, та в цій частині справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року залишено без змін (а.с.37-39).

У судовому засіданні представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання Відповідач-1 не з'явився, жодних заяв, клопотань, заперечень проти позову не надав, у зв'язку з чим суд на підставі ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України прийшов до висновку про розгляду справи у відсутність Відповідача-1.

Представник Відповідача-2 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, а також письмові заперечення проти позову. В запереченнях Відповідач-2 зазначив, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Макара та інші проти України», на яке посилаєтеся Позивач, як на підставу для відновлення провадження у справі № 2610/19765/2012 та її повторний розгляд, є остаточним рішенням Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зі змісту доданої до заяви ОСОБА_1 ксерокопії рішення Європейського суду з прав людний у справі «Макар та інші проти України» не вбачається необхідності застосування додаткових заходів індивідуального характеру з метою відновлення попереднього юридичною стану стягувача, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі. Крім того, до заяви Позивача по справі не додано повідомлення Органу представництва з роз'ясненням права ОСОБА_1 порушити провадження про перегляд справи та/або про її право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства. Відповідач-2 зазначив, що чинним законодавством України не передбачено повноважень суду першої інстанції на відновлення провадження у справі та перегляд судових рішень по справі на підставі заяви особи. Натомість, відповідно до ст.ст. 353, 355 ЦПК України до повноважень Верховного суду України входить перегляд судових рішень у цивільних справах у випадку встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. Отже, на думку Відповідача-2, правові підстави для відновлення судом першої інстанції провадження у справі № 2610/19765/2012 та її повторний розгляд на підставі рішення Європейського суду з прав людини у справі «Макара та інші проти України» відсутні. Крім того, Відповідач-2 зазначив, що чинною Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої Наказом державної судової адміністрації України № 173 від 17 грудня 2013 року та номенклатурою справ Шевченківського районного суду м. Києва не передбачена можливість реєстрації та обліку справи у разі надходження від особи заяви про відновлення провадження по справі, яка розглянута та її повторний розгляд, тим самим реєстрація заяви ОСОБА_1 про відновлення провадження у справі № 2610/19765/2012 також не передбачена. Враховуючи вищевикладене, Відповідач-2 вважає, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення представника Позивача, дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 06.06.2007 року на користь Позивача стягнуто з Державного бюджету України 8622,03 грн.

У зв'язку з тривалим невиконанням державною виконавчою службою зазначеного судового рішення Позивач звернувся до Європейського суду з прав людини. Рішенням Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 року Позивача було визнано постраждалою від порушення Україною п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, пов'язаного з надмірно тривалим невиконанням рішення Апеляційного суду Одеської області 06.06.2007 року та відсутністю ефективних національних засобів юридичного захисту її прав та зобов'язано державу-відповідача протягом трьох місяців виконати рішення суду, що ухвалене на корись заявника, яке залишається невиконаним та сплатити 2000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 84-85).

З цього ж приводу під час розгляду в Європейському суді з прав людини звернення Позивача він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із цивільним позовом до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України про стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України на його користь матеріальної шкоди у вигляді інфляційних втрат у розмірі 7320,04 грн. та моральної шкоди у сумі 3000 грн., завданої неправомірними діями органу державної виконавчої служби. 15.10.2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва (а.с. 78-79), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2013 року (а.с. 80-81), у задоволенні вимог Позивача відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.04.2013 року вказані судові рішення залишені без змін (а.с. 82-83).

03.04.2014 року Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, в якій просив у забезпечення відновлення порушеного права відновити провадження у справі № 2610/19765/2012 та здійснити її повторний розгляд з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Макара та інші проти України» від 12.12.2013 року (а.с. 7) .

На вказану заяву, листом № 15357/07-01/14-вих.к-54 від 16.04.2014 року, за підписом в.о. голови Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Н.В., Позивача повідомлено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Макара та інші проти України», на яке посилаєтеся заявник, як на підставу для відновлення провадження у справі № 2610/19765/2012 та її повторний розгляд, є остаточним рішенням Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зі змісту доданої до заяви ОСОБА_1 ксерокопії рішення Європейського суду з прав людний у справі «Макара та інші премії України» не вбачається посилання на вжиття додаткових заходів індивідуального характеру з метою відновлення попереднього юридичною стану стягувача, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі. Крім того, до заяви Позивача по справі не додано повідомлення Органу представництва з роз'ясненням права ОСОБА_1 порушити провадження про перегляд справи та/або про її право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства. Отже, правові підстави для відновлення судом першої інстанції провадження у справі № 2610/19765/2012 та її повторний розгляд на підставі рішення Європейського суду з прав людини у справі «Макара та інші проти України» відсутні (а.с. 6).

Не погодившись з діями Відповідача-1, пов'язаними з наданням вказаної відповіді, вважаючи їх протиправними, оскільки обмежують право Позивача на суд з розгляду питання відновлення провадження по справі та її повторного розгляду, Позивач звернулась до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюються Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Статтею 10 зазначеного Закону передбачено, що з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Додатковими заходами індивідуального характеру є: відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); інші заходи, передбачені у Рішенні.

Відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом, повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі або повторного розгляду справи адміністративним органом (Пункт «а» частини 3 статті 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV).

При цьому, п. 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судових рішень у цивільних справах з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнання Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом може бути подана до Верховного Суду України.

Згідно ч. 2 ст. 354 ЦПК України заява про перегляд судових рішень з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 355 цього Кодексу, може бути подана особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, коли стало відомо про набуття цим рішенням статусу остаточного.

Відповідно до ч. 2 ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 355 цього Кодексу, може бути подана не пізніше одного місяця з дня, коли особі, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, стало відомо про набуття цим рішенням статусу остаточного.

Згідно вимог статті 358 ЦПК України визначено, що заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. До заяви додаються: копії заяви відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі; копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву; копія рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, або клопотання особи про витребування копії такого рішення в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву, - у разі подання заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. За подання і розгляд заяви на підставі, встановленій пунктом 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, судовий збір не сплачується.

З наведеного вбачається, що цивільним процесуальним законодавством України закріплено певний порядок відновлення Україною прав особи, порушених при вирішенні справи судом, що встановлено рішенням міжнародної судової установи, у тому числі, і Європейським судом з прав людини, а саме, зокрема, шляхом подання відповідної заяви про перегляд цивільної справи до Верховного Суду України, що кореспондує праву особи, закріпленому у ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Тобто, зі змісту вказаних процесуальних норм вбачається, що перегляд судових рішень у цивільних справах з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнання Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, не відноситься до компетенції суду першої інстанції, яким в даному випадку є Шевченківський районний суд м. Києва.

Позивачем не надано доказів подання ним до Шевченківського районного суду м. Києва звернення в порядку, передбаченому ст.ст. 291-293, 361-365, 390-395 ЦПК України, щодо поновлення його попереднього юридичного статусу чи вжиття інших заходів, передбачених у Рішенні Європейського суду з прав людини, в порядку, передбаченому ЦПК України, а тому були відсутні підстави для реєстрації заяви в автоматизованій системі документообігу суду, й, відповідно, подальшого руху такого звернення в порядку, передбаченому ЦПК України.

За таких обставин, оскільки розгляд поданої Позивачем заяви не відноситься до компетенції Шевченківського районного суду м. Києва, суд приходить до висновку про відсутність з боку Відповідача-1 порушення конституційного права Позивача на судовий захист шляхом розгляду питання відновлення провадження по справі та її повторного розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до в.о. голови Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Наталії Володимирівни, Шевченківського районного суду м. Києва про визнання незаконної дії, вчиненої в.о. голови Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Наталією Володимирівною за надання відповіді від 16.04.2014 року за вих. № 15357/04-01/14-вих/К-54, як такої, що обмежує право на суд з розгляду питання відновлення провадження у справі та повторного розгляду - відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.

18 лютого 2015 року.