Справа № 803/1530/14
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Справа № 876/8640/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Глушка І.В., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Волинської області про визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 30.07.2014 року звернулася в суд першої інстанції з позовом до відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Волинської в якому просила визнати неправомірними дії державного виконавця пов'язані з винесенням постанови від 21 серпня 2013 року про накладення стягнення та визнати неправомірною та скасувати постанову від 21 серпня 2013 року про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року позовну заяву залишено без розгляду, з підстав передбачених ст.ст. 99, 100, п. 9 ст. 155 КАС України.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що ст. 181 КАС України, законодавець передбачив десяти денний термін на звернення до суду, лише з того приводу, коли особа дізналась про її порушені права державним виконавцем, а цього терміну вона не порушувала і до суду звернулась відповідно, як їй про це стало відомо, а повторного терміну на звернення до суду, як стало відомо про іншу підсудність справи , законодавець не передбачив і не врегулював, у зв'язку з чим вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду за усним клопотанням відповідача з цього приводу, стало перешкодою у вирішенні її питання по суті, в належному суді.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції допустив висновок, що вона без поважної причини пропустила процесуальний строк на звернення до цього суду, що також свідчить про те, що його висновок, не відповідає фактичним обставинам, оскільки при вирішенні цього питання судом першої інстанції встановлено, що з 09 жовтня 2013 р. на дії та постанову ВДВС Луцького РУЮ її скарга перебувала в господарському суді, а в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду 26.06.2014р. , вона участі не брала, у зв'язку з чим, як отримала повний текст його ухвали, звернулась до належного суду, після того як було ним підтверджено, що господарський суд, не був компетентним органом для вирішення її питання в порядку скарги, а адміністративний суд в порядку адміністративного позову, у зв'язку з чим з поважної причини не звернулась з оскарженням дій і постанови ВДВС до належного суду.

На підставі наведеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу передати на розгляд до цього ж суду але в іншому складі.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Розглядаючи спір суду першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Статтею 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що заступником начальника ВДВС Луцького РУЮ за повторне невиконання судового рішення у строк встановлений державним виконавцем, постановою від 21 серпня 2013 року ВП №38900872 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 340 грн., яку позивач отримала 28 серпня 2013 року поштою. Тому суд вважав, що останнім днем оскарження цього рішення є 09 вересня 2013 року (з врахуванням того, що 07 та 08 вересня 2013 року були вихідними). Однак до суду ОСОБА_1 звернулася лише 30 липня 2014 року, тобто з пропуском десятиденного строку оскарження.

Також судом з'ясовано, що відповідно до мотивувальної частини постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 26 червня 2014 року №5004/1041/12, ОСОБА_1 09 жовтня 2013 року в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України звернулася зі скаргою на постанову державного виконавця від 21 серпня 2013 року до Господарського суду Волинської області. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23 квітня 2014 року скаргу ОСОБА_1 розглянуто по суті та відмовлено у її задоволенні. Позивач не погодилася з цієї ухвалою та оскаржила її в апеляційному порядку. Відповідно до мотивувальної частини постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 26 червня 2014 року №5004/1041/12 та відповідно до примірника апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилалася на те, що ця справа підсудна адміністративним судам, а не господарським, а тому просила апеляційний суд скасувати ухвалу та припинити провадження у справі.

Вірним є висновок суду, що 06 травня 2014 року (дата підписання апеляційної скарги) позивач знала про підсудність вимог щодо оскарження постанови державного виконавця саме до адміністративних судів, а не до господарських. Однак позивач протягом більше як двох місяців безпідставно зволікала з поданням відповідного адміністративного позову, хоча жодних перешкод для цього не мала, а навпаки були всі юридичні підстави для звернення до окружного адміністративного суду у відповідності до статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того суд вірно зазначив, що судове рішення Рівненського апеляційного господарського суду, яким апеляційну скаргу було задоволено та припинено провадження в господарській справі, прийнято у відкритому судовому засіданні 26 червня 2014 року за участю представника позивача - ОСОБА_2, який дізнався про вступну та резолютивну частину цього рішення, однак звернулася до адміністративного суду більше ніж через місяць після винесення постанови суду від 26 червня 2014 року, тобто також з пропуском десятиденного строку оскарження постанови державного виконавця.

Також судом зазначено, що позивачем оскаржувалися дії державного виконавця в межах виконання судового рішення в іншій господарській справі, яка не має стосунку до розглядуваної адміністративної справи, оскільки ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця яка прийнята на виконання наказу Господарського суду Волинської області у справі №5004/1037/12, проте надана представником позивача постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 26 червня 2013 року стосується іншої господарської справи - №5004/1041/12.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустила встановлений ч. 2 ст. 181 КАС України десятиденний строк звернення до суду та підставно залишив позовну заяву без розгляду з підстав передбачених ст. 100 та п. 9 ст. 155 КАС України.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі № 803/1530/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді І.В. Глушко

О.М. Довгополов