Справа № 2а-8875/12/2670
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/49135/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Моторного О.А. - головуючого,

Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Марченко В.А.,

від відповідача - Червінська Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Просвіт" ЛТД"

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014

у справі № 2а-8875/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Просвіт" ЛТД"

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2014 позов задоволено: скасовано податкові повідомлення-рішення від 20.06.2012 № 000286/22-08 та № 000287/22-08.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2014 та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідачем було заявлене клопотання про заміну Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби на її правонаступника - Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно зі ст. 55 КАС України, заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної податковим органом планової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 31.03.2012, складено акт від 11.06.2012 №4175/22-08/35572113, в якому встановлені порушення позивачем, зокрема:

- п. 5.1, підпункту 5.2.1 п. 5.2, підпункту 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п. 5.9 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", підпунктів 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, підпунктів 138.10.1, 138.10.2, 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток у загальному розмірі 772298,00 грн.;

- підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", підпункту 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пункту 198.3 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ у загальному розмірі 448317,00 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем 20.06.2012 прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:

- № 000286/22-08, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 820737,00 грн., з яких 772298,00 грн. - за основним платежем та 48439,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № 000287/22-08, яким позивач збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 512045,00 грн., з яких 448317,00 грн. - за основним платежем та 63728,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та ТОВ "Консоль Плюс" укладено договори від 03.03.2008 № К-03032 та від 04.01.2011 № К04013, за умовами яких ТОВ "Консоль Плюс" зобов'язалось надати позивачу завантажувально-розвантажувальні послуги.

04.01.2011 між позивачем та ТОВ "Маркетингова група "Ексмаркет" укладено договір № Е04012, за умовами якого ТОВ "МГ "Ексмаркет" прийняло на себе зобов'язання надати позивачу рекламні послуги по розповсюдженню листівок, а 01.02.2011 - договір № ЕМО 0102-07, за умовами якого ТОВ "МГ "Ексмаркет" зобов'язалось провести маркетингові дослідження за напрямками, попередньо визначеними позивачем у письмовій або усній формах.

05.01.2011 та 01.02.2011 між позивачем та первинною профспілковою організацією "Радник" укладено договори № 0501/02 та № 102101 про надання інформаційно-консультаційних послуг, а 25.07.2011 - договір № 2507/01 про надання юридичних послуг.

01.02.2011 між позивачем та ТОВ "Світ-Формат" укладено агентський договір № СФ/0102/04, за умовами якого ТОВ "Світ-Формат" за агентську винагороду прийняло на себе зобов'язання надати позивачу послуги по організації і проведенню кава-брейків та фуршету за вимогою позивача, від його імені та за його рахунок, а 25.04.2011 - договір № СФ/2504/01, за умовами якого ТОВ "Світ-Формат" зобов'язалось провести маркетингові дослідження за тематикою, визначеною позивачем шляхом усного або письмового замовлення та оформленого окремими додатками до договору.

Також, 30.07.2011 року між позивачем та ТОВ "Охоронне агентство "Едельвейс" було укладено договір б/н про надання юридичних послуг, а 01.08.2011 - договір б/н про організацію перевезення вантажу.

Крім того, в акті перевірки зазначено про врахування позивачем до валових витрат вартості послуг, наданих ТОВ "Єва Плюс", а саме виготовлення рекламних буклетів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції погодився з висновками податкового органу, що позивачем неправомірно враховано до складу валових витрат витрати на вказані послуги, які документально не підтверджені. Також, позивачем не було відкориговано податковий кредит на суму ПДВ з вартості товарно-матеріальних цінностей, використаних не в межах господарської діяльності платника податку, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ за грудень 2010 року на 86283,00 грн.

Однак, колегія суддів, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції, беручи до уваги наступне.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, під час перевірки правомірності віднесення до валових витрат вартості послуг з контрагентами - ТОВ «Консоль Плюс», ТОВ «Маркетингова група «Ексмаркет», ППО «Радник», ТОВ «Світ-Формат», ТОВ «Охоронне агентство «Едельвейс», ТОВ «Єва Плюс», податковому органу були надані всі первинні документи, що підтверджують факт здійснення господарських операцій. Перелік документів, що був наданий та досліджений відповідачем, відображено в додатку № 4 до акта перевірки. Крім того, відповідачем були досліджені акти виконаних робіт (наданих послуг), податкові накладні. Відображено бухгалтерські перекази відповідно до бухгалтерського обліку позивача.

Щодо невідображення позивачем в графі 4 «Запаси, використані не в господарській діяльності» Таблиці 1 «Розрахунки приросту/убутку балансової вартості запасів» Додатку К1 Декларації з податку на прибуток підприємств за 2010 рік вартість ТМЦ, використаних підприємством протягом 4 кварталу 2010 року не в межах його господарської діяльності, на суму 431 416,00 грн., то судом встановлено, що за перевіряємий період позивачем здійснено списання товарно-матеріальних цінностей на суму 431 416,00 грн. згідно наявних в матеріалах справи актів списання.

Крім того, в статті 5 акта перевірки (абзац другий) перевіряючими зазначено: «Проведеною перевіркою відображених показників за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 в сумі «- « 1 235 592 грн., за період з 01.01.2011 по 31.03.2011 в сумі 852 860,00 грн., на підставі таких документів: прибуткові та видаткові накладні, акти списання матеріальних цінностей; головна книга по рахунках: 20 «Виробничі запаси», 22 «Малоцінні та швидкозношувані предмети», 28 «Товари», 26 «Готова продукція», 23 «Виробництво» встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 01.2 Декларацій «приріст балансової вартості запасів» на загальну суму 891 439,00 грн., в тому числі по періодах: 2010 рік - 431 416 грн., 1 квартал 2011 року - 460 023 грн.».

Щодо віднесення до складу валових витрат 303 295,00 грн., то слід зазначити, що позивачем були надані податковому органу первинні документи, що підтверджують здійснення вказаних витрат і були досліджені судом під час розгляду справи. Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що відповідні господарські операції не мали реального характеру або не були пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

За наведених обставин, у відповідача були відсутні підстави для визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, у зв'язку з чим судом першої інстанції правомірно скасовані спірні податкові повідомлення-рішення.

Згідно зі статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2014.

Керуючись ст. ст. 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Здійснити заміну Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби на її правонаступника - Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Просвіт" ЛТД" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2014 залишити в силі.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль