Справа № 2а-110/12/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 р. Справа № 52313/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 04.01.2012року звернувся із позовом в суд до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він не є і не був учасником чи стороною виконавчого провадження по виконанню судового наказу № 2н-15/09, однак постанова про відкриття виконавчого провадження прямо зачіпає його інтереси, оскільки стягувач у виконавчому провадженні має намір замінити сторону боржник у відкритому виконавчому провадженні з ОСОБА_2 на позивача - ОСОБА_1, Як на спадкоємця померлого ОСОБА_2 Позивач користуючись правом, встановленим ст. 55 Конституції України, звернувся до суду щодо оскарження незаконних дій відповідача, які зачіпають його інтереси. Оскаржувану постанову вважає протиправною, оскільки відповідачем в порушення ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження " повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-15/09, в той час як 09.03.2010 року виконавче провадження було закінчено.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2012 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що останній не є і не був учасником чи стороною виконавчого провадження по виконанню судового наказу № 2н-15/09, однак постанова про відкриття виконавчого провадження прямо зачіпає його інтереси, оскільки стягувач у виконавчому провадженні має намір замінити сторону боржник у відкритому виконавчому провадженні з ОСОБА_2 на позивача - ОСОБА_1, Як на спадкоємця померлого ОСОБА_2 Позивач, користуючись правом, встановленим ст. 55 Конституції України, звернувся до суду щодо оскарження незаконних дій відповідача, які зачіпають його інтереси. Оскаржувану постанову вважає протиправною, оскільки відповідачем в порушення ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження " повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-15/09, в той час як 09.03.2010 року виконавче провадження було закінчено.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені особою, права, свободи чи інтереси якої не порушені. З огляду на те, що ОСОБА_1 не довів, що рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача у сфері публічних правовідносин йому заподіяно шкоду, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 14.11.2011 року старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Мельником Р. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 29802580 про примусове виконання судового наказу № 2н-15/09, виданого 02.02.2009 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКІБ УкрСибБанк 234965,34 грн. заборгованості за кредитним договором № 00 від 25.04.2008 року, 850 грн. судового збору та 15 грн. витрат на ІТЗ, а всього 235830,34 грн. Згідно Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 25.02.2010 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив, зокрема, з положень статті 55 Конституції України та статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом і кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 104 КАС України адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Суб'єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках, встановлених законом.

В розумінні п. 8 ст. 3 КАС України, позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду. Тобто, право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства має особа, яка є носієм прав, свобод чи інтересів, про захист яких вона просить, і ці права, свободи чи інтереси порушені відповідачем у сфері публічно-правових відносин.

З позовної заяви вбачається, що позивачем у справі є ОСОБА_1. Однак, матеріалами справи підтверджується та встановлено в судовому засіданні, що фактичні обставини та публічні правовідносини виникли саме між ОСОБА_2 та Галицьким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції. Постанова про відкриття виконавчого провадження стосується саме ОСОБА_2, а не позивача у даній справі. Те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2, не призводить до порушення його прав у сфері публічно-правових відносин.

Суд пропонував представнику позивача обґрунтувати, в чому саме полягає порушення його прав, як позивача у справі, оскільки за змістом позову описані позивачем дії відповідача стосуються ОСОБА_2, а не ОСОБА_1. Однак, позивач не навів суду доказів, що саме його права, свободи та інтереси порушено відповідачем у даній справі. Зазначив, що вони можуть бути порушені у майбутньому.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Право на звернення до адміністративного суду з позовом має ширше коло суб'єктів - таке право мають також представники, у тому числі законні представники, зокрема й органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Оцінюючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені особою, права, свободи чи інтереси якої не порушені. З огляду на те, що ОСОБА_1 не довів, що рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача у сфері публічних правовідносин йому заподіяно шкоду, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2012 року у справі № 2а-110/12/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар