Справа № 823/181/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року справа № 823/181/15

16 год. 40 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Демченко Н.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1 (згідно з довіреністю),

представника відповідача - не прибув;

представника третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Носок Лесі Миколаївни; третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: приватне акціонерне товариство "Агропроммеханізація", - про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2015 ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась у Черкаський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Носок Лесі Миколаївни (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.01.2015 №18840029 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою (п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), заявленого позивачем 23 січня 2015 року щодо земельної ділянки, розміром 0,2779 га (кадастровий номер :04:001:0057), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (ч.4 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Позов мотивовано тим, що, на думку позивача, оскаржуване рішення прийнято за відсутності правових підстав.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що у позивача відсутні документи, які підтверджують право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою. Тому, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у їх взаємозв'язку та логічній послідовності, надавши їм оцінку з питань дотримання принципів повноти, належності, достовірності та допустимості, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, у зв'язку з таким.

З письмових доказів у справі суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.06.2005 позивач придбав у ПАТ «Агропроммеханізація» нежитлове приміщення складу, загальною площею 355,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

23.01.2015 на підставі вказаного договору позивач звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою, розміром 0,2779 га (кадастровий номер :04:001:0057) за адресою: АДРЕСА_1, - на якій розташований вищевказаний об'єкт нерухомості.

Оскаржуваним рішенням від 26.01.2015 №18840029 відповідач відмовив позивачу у реєстрації права користування зазначеною земельною ділянкою у зв'язку з тим, що документи, подані для державної реєстрації речових прав, не відповідають вимогам, визначеним законодавством, та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню в контексті з'ясованих обставин справи та відповідності діючому законодавству суд врахував таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.9 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - ЗУ №1952-IV) визначено обов'язки державного реєстратора. Серед них - встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку, визначеному ч.1 ст.15 ЗУ №1952-IV. Він передбачає: прийняття і перевірку документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Процедура ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначена Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 (далі - Порядок №1141).

У разі проведення державної реєстрації виникнення інших речових прав на нерухоме майно, відмінних від права власності, державний реєстратор згідно з п.22 Порядку №1141 вносить до запису про інші речові права та суб'єкта цих прав відомості щодо суб'єкта речового права, вид речового права; строк дії речового права (ознака безстроковості); розмір орендної плати (у разі проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки); підстав для виникнення речового права: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; підстав для внесення запису про інші речові права та суб'єкта цих прав, змін до запису: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої проводиться державна реєстрація прав; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

У разі проведення державної реєстрації виникнення іншого речового права на нерухоме майно, відмінного від права власності, до спеціального розділу Державного реєстру прав відповідно до п.26 Порядку №1141 вносяться відомості, передбачені пунктами 20, 22 і 23 цього Порядку.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, згідно з ч.3 ст.17 ЗУ №1952-IV повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор відповідно до ч.1 ст.22 ЗУ №1952-IV у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч.3 вказаної статті Закону).

Перевіривши дотримання вищевказаних норм, суд звернув увагу на ст.92 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III (далі - ЗК України), якою визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Таке право набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; вищі навчальні заклади незалежно від форми власності.

Отже діючим законодавством України не передбачено виникнення права постійного користування у фізичних осіб.

Суд вважає помилковими доводи позивача про перехід до нього права постійного користування земельною ділянкою на підставі вищезазначеного договору, оскільки відповідно до п.1.2. його предметом є купівля-продаж нерухомого майна: нежитлового приміщення складу, площею 355,9 кв. м., - а не права постійного користування земельною ділянкою. Тож вказаний документ є правовстановлюючим документом щодо вказаного приміщення.

Із аналізу ст.181 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV (далі - ЦК України) вбачається, що земельна ділянка та об'єкти, розташовані на ній, є самостійними окремими об'єктами цивільних прав.

Ст.79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на неї поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Вказівка у п.1.5. договору про погодження подальшого користування позивачем земельною ділянкою, що знаходиться під проданим приміщенням, не підміняє законодавчі підстави для виникнення відповідного речового права щодо земельної ділянки.

Так, відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою згідно зі ст.126 ЗК України посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Суд з'ясував, що акт постійного користування позивачем земельною ділянкою відсутній.

Нотаріально посвідчена 13.11.2014 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 відмова від права постійного користування земельною ділянкою, що додана позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи, не є достатнім доказом наявності вищевказаних обставин, оскільки відповідно до ч.ч.3-4 ст.142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки, який на її підставі, у свою чергу, приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Такі рішення до пакету документів відповідачу не надавалися.

З огляду на викладене, суд погодився з доводами відповідача, що подані документи позивачем не відповідали вимогам закону та не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Ці підстави відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.24 ЗУ №1952-IV правомірно надавали відповідачу право прийняти рішення про відмову в державній реєстрації права постійного користування позивача.

Суд акцентує увагу позивача на ч.3 ст.4 ЗУ №1952-IV, згідно з якою право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність або користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) відповідно до ч.1 ст. 41 ЗУ №1952-IV приймається без здійснення державної реєстрації права держави чи територіальної громади на такі земельні ділянки, крім випадків, коли право власності на земельні ділянки державної або комунальної власності вже зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При наданні у постійне користування земельних ділянок державної чи комунальної власності, право держави чи територіальної громади на які не зареєстровано відповідно до цього Закону, державна реєстрація права власності здійснюється одночасно з державною реєстрацією права постійного користування такими земельними ділянками (ч.5 вказаної статті Закону).

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у спосіб та порядку, що визначені законом, а позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Носок Лесі Миколаївни від 26.01.2015 №18840029 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання прийняти рішення про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою, заявленого позивачем 23 січня 2015 року, щодо земельної ділянки, розміром 0,2779 га (кадастровий номер :04:001:0057), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 20.02.2015