Справа № 2а-1815/10/2170
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/31658/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Ганжи О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2011

у справі № 2-а-1815/10/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Данон Дніпро»

до Державної податкової інспекції у м.Херсоні

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про визнання частково нечинним та часткове скасування податкового повідомлення-рішення від 26.03.2010 № /0 та про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.03.2010 № /0 та № /0.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 2.06.2010 позов задоволено частково. Визнано протиправним податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 № /0 в частині визначення зобов'язання з податку на прибуток в сумі 21707,63 грн., в т.ч. 14471,75 грн. основного платежу та 7235,88 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Визнано протиправним податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 № /0 в частині визначення зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 24824,40 грн. (штрафні санкції). Визнано протиправним податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 № /0 про визначення зобов'язання з податку на прибуток іноземних осіб в сумі 978899,91 грн., в т.ч. 326299,97 грн. основного платежу та 652599,94 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2011 постанову суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано протиправним податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 № /0 про визначення зобов'язання з податку на прибуток іноземних осіб в сумі 978899,91 грн., в т.ч. 326299,97 грн. основного платежу та 652599,94 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Визнано частково протиправним податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 № /0 в частині визначення зобов'язання податку на додану вартість в сумі 24824,40 грн. (штрафні санкції). У задоволенні повних вимог про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.03.2010 № /0 про визначення зобов'язання з податку на прибуток в сумі 77185,5 грн., в т.ч. 51457 грн. основного платежу та 25728,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

ДПІ у м.Херсоніподала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

ДПІ у м.Херсоні провела планову виїзну перевірку ТОВ «Данон Дніпро» за період з 01.07.2007 по 30.09.2009, за результатами якої склала акт від 17.03.2010 № 1168/23-5/31489175. На підставі цього акту перевірки складено оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах касаційної скарги, при перевірці правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин при вирішенні справи в оскаржуваній частині суд касаційної інстанції виходить з такого.

1.Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 26.03.2010 № /0 податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 51457 грн. основного платежу та в сумі 25728,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій слугували висновки перевірки про порушення позивачем вимог п. 5.9, п.п. 5.6.1 п. 5.6, п.п. 5.7.1 п. 5.7 ст. 5, п.п. 8.4.1 п. 8.4 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Позивач в позові оспорює визначення податковим органом податку на прибуток в сумі 31030,51 грн. основного платежу та в сумі 15512,26 грн., у зв'язку з виявленим в ході перевірки порушенням вимог п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що полягало у тому, що позивач не відкоригував залишки придбаних товарних запасів на вартість зіпсованої у серпні 2008 року молочної продукції в сумі 124122,00 грн., що використані не в господарській діяльності позивача, що призвело до заниження приросту балансової вартості запасів та не віднесення такого приросту до валових доходів за ІІІ квартал 2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вартість молочної продукції, що використана для налагоджування нової виробничої лінії, підлягала включенню до складу вартості цієї лінії з подальшою амортизацією цих витрат при введенні лінії в експлуатацію, відтак позивач зобов'язаний був відкоригувати вартість покупної сировини, а отриманий в результаті цього коригування приріст балансової вартості покупних запасів - віднести до валових доходів за 3 квартал 2008 року.

Постанова суду апеляційної інстанції в цій частині сторонами не оскаржується, у письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що постанова є законною і обґрунтованою, тому в цій частині залишається судом касаційної інстанції без змін.

2. Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 26.03.2010 № /0 податкового зобов'язання зі штрафних санкцій з податку на додану вартість в сумі 27013,98 грн. слугували висновки перевірки про порушення позивачем вимог п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7, п. 11.21 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», що полягало у тому, що позивач при складанні декларації з податку на додану вартість переробного підприємства, яке застосовує особливий порядок оподаткування операцій з молочною сировиною сільгоспвиробників, до податкового кредиту за квітень 2008 року відніс податок на додану вартість в сумі 2189,58 грн., нарахований на вартість утилізованого неліквіду (сухого молока), та до складу податкового кредиту за серпень 2008 року податок на додану вартість в сумі 24824,4 грн., нарахований на вартість зіпсованої молочної продукції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вартість придбаної молочної сировини, яка використана для апробації нового обладнання підлягала включенню до вартості цього обладнання, а вартість утилізованого неліквіду сухого молока є витратами, які не пов'язані з веденням господарської діяльності позивача.

За таких обставин висновки судів про те, що позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту податок на додану вартість в сумі 24824,4 грн. та неправомірно - податок на додану вартість в сумі 2189,58 грн. є правильними.

Постанова суду апеляційної інстанції в цій частині сторонами не оскаржується, у письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що постанова є законною і обґрунтованою, тому в цій частині залишається судом касаційної інстанції без змін.

3. Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 26.03.2010 № /0 податкового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 326299,97 грн. основного платежу та в сумі 652599,94 грн. штрафних (фінансових) санкцій слугували висновки перевірки про порушення позивачем вимог п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що полягало у порушенні вимог п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР).

За висновками податкового органу порушення вимог закону полягало у тому, що позивач за період з 01.07.2007 по 30.09.2009 під час виплати на користь ряду нерезидентів доходів з джерелом його походження з України від провадження господарської діяльності, не утримав податок з такого доходу за ставкою у розмірі 15 відсотків від його суми та за його рахунок.

Так, позивач виплатив на користь нерезидентів доходи, що є об'єктом оподаткування згідно з п. 13.2 ст. 13 Закону № 334/94-ВР, в т.ч.:

інші доходи від здійснення нерезидентом господарської діяльності на території України, про які йдеться в п.п. «й» п. 13.1 ст. 13 Закону № 334/94-ВР, зокрема: ЗАО «Данон Волга» (Росія) в сумі 172235,44 грн., що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 25835,32 грн.; компанії «ProConceil» (Франція) в сумі 84725,57 грн., що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 12708,84; компанії Груп Данон (Франція) в сумі 224856,40 грн., що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 33728,46 грн.; компанії «ЖЕА Процесс Інжиниринг» (Франція) в сумі 305488,26 грн., що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 45823,24 грн.; компанії «Данон» (Польща) в сумі 17680,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 2652,10 грн.;

доход від послуг типу «інжиніринг» в сумі 42067,13 грн., передбачений п.п. «в» п. 13.1 ст. 13 Закону № 334/94-ВР, на користь ООО «Свободные технологии» (Росія), що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 6310,07 грн.;

роялті в сумі 1328279,52 грн., передбачені п.п. «в» п. 13.1 ст. 13 Закону № 334/94-ВР, на користь компанії «Fuji Seal Europ S.A.S.» (Франція), що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 199241,94 грн.

При цьому відповідав вказав на відсутність підстав для застосування норм міжнародних угод - Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків, підписаної 08.02.1995, ратифікованої Україною 06.10.1995, яка набрала чинності для України 03.08.1999; Конвенції між Урядом України і Урядом Французької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно, підписаної 30.01.1997, ратифікованої Україною 03.03.1998, яка набрала чинності для України 01.11.1998; Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, підписаної 12.01.1993, яка набрала чинності для України 11.03.1994, з огляду на ненадання позивачем передбаченої пунктом 4 Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування», затвердженого постановою КМУ від 06.05.2001 № 470, довідки про президентство вказаних підприємств-нерезидентів, виданої компетентним органом договірної держави.

Таким чином, при вирішенні справи необхідно встановити, чи належать виплачені позивачем на користь нерезидентів доходи до переліку доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності, визначеного п. 13.1 ст. 13 Закону № 334/94-ВР.

З цією метою слід встановлювати та оцінювати всі операції, за якими позивачем здійснювалася виплата доходів на користь нерезидентів, з'ясовувати суть наданих нерезидентами послуг (виконаних робіт).

Оскільки відповідач наполягає на тому, що нерезидентом - ООО «Свободные технологии» (Росія) на користь позивача надано послуги інжинірингу, судами слід було виходити з такого.

Для цілей оподаткування податком на прибуток операцій з постачання позивачеві послуг за імпортними контрактами при вирішенні питання щодо належності поставлених послуг до послуг типу «інжиніринг» слід виходити із змісту та суті поставлених за контрактом послуг, аналізувати наведене у п. 1.36. ст. 1 Закону № 334/94-ВР визначення «інжинірингу».

Відповідно до п. 1.36. ст. 1 Закону № 334/94-ВР інжиніринг - надання послуг (виконання робіт) зі складання технічних завдань, проведення наукових досліджень, складання проектних пропозицій, проведення техніко-економічних обстежень та інженерно-розвідувальних робіт з будівництва об'єктів, розробка технічної документації, проектування та конструкторське опрацювання об'єктів техніки і технології, консультації та авторський нагляд під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також консультації економічного, фінансового або іншого характеру, пов'язані з такими послугами (роботами).

Таким чином, інжинірингом є надання послуг (виконання робіт):

1. зі складання технічних завдань;

2. з проведення наукових досліджень;

3. зі складання проектних пропозицій;

4. з проведення техніко-економічних обстежень та інженерно розвідувальних робіт з будівництва об'єктів;

5. з розробки технічної документації;

6. з проектування та конструкторського опрацювання об'єктів техніки і технології;

7. з проведення консультації та авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт;

8. з проведення консультацій економічного, фінансового або іншого характеру, пов'язаних з такими послугами (роботами).

Судам слід було з'ясувати, чи належать виконані нерезидентом за договором від 13.05.2009 № 01021/01-09/021347 роботи, необхідні для модернізації автоматизованої системи управління, до послуг з проектування та конструкторського опрацювання об'єктів техніки і технології.

При цьому слід виходити з того, що метою конструкторського опрацювання техніки і технології є їх удосконалення, тому слід з'ясувати мету та суть наданих послуг.

З огляду на те, що відповідач наполягає на тому, що нерезидентом - компанією «Fuji Seal Europ S.A.S.» (Франція) на користь позивача надано виплачено роялті, судам при вирішенні справи слід було виходити з такого.

Для цілей оподаткування податком на прибуток операцій з постачання позивачеві послуг за імпортними контрактами при вирішенні питання щодо належності виплачених доходів до «роялті» слід виходити із змісту та суті поставлених за контрактом послуг, аналізувати наведене у п. 1.30 Закону № 334/94-ВР визначення «роялті».

Відповідно до п. 1.30 Закону № 334/94-ВР роялті - платежі будь-якого виду, одержані як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо чи телевізійного мовлення; за придбання будь-якого патенту, зареєстрованого знака на товари і послуги чи торгової марки, дизайну, секретного креслення, моделі, формули, процесу, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Не вважаються роялті платежі за отримання об'єктів власності, визначених у частині першій цього пункту, у володіння або розпорядження чи власність особи або якщо умови користування такими об'єктами власності надають право користувачу продати або відчужити іншим способом такий об'єкт власності або оприлюднити (розголосити) секретні креслення, моделі, формули, процеси, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау), за винятком випадків, коли таке оприлюднення (розголошування) є обов'язковим згідно із законодавством України.

Системний аналіз наведених норм пункту 1.30 статті 1 цього Закону № 334/94-ВР дає підстави для висновку, що роялті є тільки платежі будь-якого виду, одержані за отримання об'єктів власності, визначених у частині першій цього пункту, не у володіння або розпорядження чи власність особи або не у користування з правом продати або відчужити іншим способом, є роялті у розумінні пункту 1.30 ст. 1 Закону

У разі якщо платежі будь-якого виду, одержані за отримання об'єктів власності, визначених у частині першій цього пункту, у володіння або розпорядження чи власність особи або у користування з правом продати або відчужити іншим способом, такі платежі не є роялті у розумінні пункту 1.30 ст. 1 Закону № 334/94-ВР.

Тому при вирішенні справи слід з'ясувати, з чого виходить відповідач, вважаючи виплачені на користь нерезидента платежі роялті, чи передавався позивачеві нерезидентом об'єкт права власності, визначений в абзаці першому пункту 1.30 ст. 1 Закону № 334/94-ВР та на яких умовах тощо.

Суди попередніх інстанцій повно не встановили обставини, що мають значення для вирішення справи в цій частині, з наданням обґрунтованої оцінки на підставі норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних відносин, що могло призвести до неправильного вирішення справи, тому судові рішення в цій частині є незаконними та необґрунтованими.

Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у зазначеній частині, згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд в цій частині.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, належним чином їх оцінити, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правові норми слід застосувати до спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 2.06.2010 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2011 в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні від 26.03.2010 № 1362301/0 про визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Данон Дніпро» податкового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 978899,91 грн., в т.ч. 326299,97 грн. основного платежу та 652599,94 грн. штрафних (фінансових) санкцій, скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду.

У решті постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в частині залишення судового рішення без змін з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун