Справа № 808/9538/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2015 року Справа № 808/9538/14 ДО/808/1333/14 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Нечипуренко О.М., при секретарі Петрусь Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
24 грудня 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане належне позивачу, за нормами забезпечення, речове майно в розмірі 10556,28 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не забезпечено позивача в повному обсязі речовим майном та не виплачено грошову компенсацію за не отримане речове майно. Просить задовольнити позовні вимоги та розглядати справу без участі позивача.

Ухвалою суду від 29.12.2014 відкрито провадження в адміністративній справі №808/9538/14, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 19.01.2015. Розгляд справи було відкладено на 29.01.2015.

Відповідач в судове засідання не прибув. Про дату, місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі приписів ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №139 від 01.12.2014 р.

03.12.2014 позивач звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 (після реорганізації в/ч НОМЕР_1 , наказ Командувача Національної гвардії України №388 від 24.10.2014 р.) з проханням виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно.

08.12.2014 листом - відповіддю позивачу відмовлено в виплаті грошової компенсації у зв`язку з відсутністю фінансування виплат військовослужбовцям грошової компенсації за не отримане речове майно. Позивач, не погодившись з діями відповідача, звернувся із позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті, суд виходив з наступного:

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Приписами ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовці отримують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно та продовольчі пайки, або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Проте, дію наведеної законодавчої норми згідно із Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 №1459-ІІІ, який набрав чинності 11.03.2000, призупинено в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено у новій редакції, а також доповнено Закон статтею 9-1, якою передбачено, зокрема, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

Однак, Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію п.2 ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" також було зупинено, а Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 даний пункт виключено.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 зазначені положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, дія норми, що передбачала можливість виплати військовослужбовцям грошової компенсації за не отримане речове майно, була відновлена з моменту прийняття Рішення Конституційним судом України, тобто з 22 травня 2008 року, а тому позивач вправі вимагати отримання грошової компенсації за не отримане речове майно, заборгованість за яким виникла до 11.03.2000 та з 22.05.2008.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18.06.2013 справа №21-191а13.

Разом з тим, з довідок про виплату компенсації замість належних предметів речового майна №32 та №33 встановлено, що позивачу не видавалась майно, за яке позивач просить стягнути грошову компенсацію, з травня 2002 по теперішній час, а отже позивач має право на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно виключно з 22.05.2008 р.

Разом з тим, вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію, за не отримане речове майно в розмірі 12338,28 грн. не можуть бути задоволені, оскільки вказана грошова сума не була нарахована позивачу, а виплаченими можуть бути лише кошти, які нараховані, але не виплачені.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачу протиправно не нараховано та не виплачено компенсацію за не отримане речове майно за період з 22.05.2008 р.

Стосовно зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошові кошти саме в розмірі 12338,28 грн., суд зазначає, що розрахування розміру грошової компенсації за не отримане речове майно є дискреційним повноваженням відповідача, а суд не може перебирати на себе функції іншого органу державної влади.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою забезпечення прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно з 22.05.2008 р. по 29.01.2015 р. (дата прийняття судового рішення).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність своїх дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 94, 122, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно за період з 22.05.2008 р. по 29.01.2015 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.)

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Нечипуренко