Справа № 823/237/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року справа № 823/237/15

15 год. 40 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Демченко Н.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача - Шадхіної М.В. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2015 ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся у Черкаський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до прокуратури Черкаської області (далі-відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у зв'язку із виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія після виходу на пенсію відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію до дня фактичного розрахунку;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що позивач при звільненні з органів прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до законодавства мав право на отримання грошової допомоги у розмірі місячного заробітку за кожний повний рік роботи. Оскільки при звільнення позивача ці кошти йому не виплачені, тому просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що на час звільнення позивача з органів прокуратури норма закону, яка передбачала виплату вищевказаної грошової допомоги, виключена. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у їх взаємозв'язку та логічній послідовності, надавши їм оцінку з питань дотримання принципів повноти, належності, достовірності та допустимості, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, у зв'язку з таким.

З письмових доказів у справі суд встановив, що з 28.06.1995 до 01.07.2014 позивач працював на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Черкаської області.

21.03.2012 позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». При цьому позивач продовжував працювати в органах прокуратури.

Наказом прокурора Черкаської області від 01 липня 2014 року №543к (а.с.9) ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури області з 01.07.2014 за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789 - ХІІ (далі - Закон №1789).

Листом від 28.07.2014 позивач звернувся до відповідача з вимогою виплатити йому грошову допомогу у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи у прокуратурі Черкаської області на підставі ст. 501 Закону №1789.

Відповідно до листа від 08.08.2014 №11-479 вих-14 відповідач відмовив позивачу у виплаті вищевказаних коштів у зв'язку з тим, що станом на час його звільнення ч.16 ст. 501 Закону №1789 виключена на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд врахував таке.

Ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року. Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Спеціальним законодавством урегульовані питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням).

Прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю, що прямо передбачено ч. 1 ст. 462 Закону №1789.

Ч.1 ст.501 Закону №1789 (в редакції, яка діяла на час виходу позивача на пенсію 21.03.2012) визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Суд встановив, що позивач з 21.03.2012 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Згідно з ч.16 ст.501 Закону №1789 у редакції станом на 23.02.2012 прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Отже, умовами для виплати такої допомоги були наявність двох обставин: призначення працівнику прокуратури пенсії за вислугою років чи за інвалідністю та його звільнення з органів прокуратури з цих підстав.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII (далі - Закон №1166) були внесені зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі абзацом 3 підп.3 розділу ІІ внесено зміни до ст.501 Закону №1789, а саме: з вказаної статті виключено частину 16.

П.2 розділу IV Закону №1166 визначено, що зміни, передбачені абз.3 підп.3 розділу ІІ №1166, набирають законної сили з 01.04.2014, тобто до дати звільнення позивача. Вказаний Закон є чинним станом на час розгляду справи.

Оскільки позивач оформив пенсію без фактичного звільнення з органів прокуратури, що підтверджується даними трудової книжки позивача, право на отримання вищевказаної допомоги у нього на час оформлення пенсії не виникло.

Суд вважає, що в цьому випадку необхідність виплати грошової допомоги, передбаченої ч.16 ст.501 Закону №1789, пов'язана не з фактичною датою призначення пенсії, як зазначає позивач, а саме з фактом звільнення державного службовця із займаної посади у зв'язку з виходом на пенсію. Зважаючи, що позивач звільнився за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років після 01.04.2014, відповідач правомірно керувався нормами законодавства, що діяло в редакції на час такого звільнення.

В рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце

Оскільки Законом №1166 з 01.04.2014 виключено зі ст. 501 Закону №1789 частину 16, тому при звільненні позивача з органів прокуратури 01.07.2014, він не мав права на отримання зазначеної грошової допомоги, у зв'язку з чим дії прокуратури Черкаської області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи в органах прокуратури є законними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Посилання позивача в позовній заяві на рішення Конституційного Суду України та Верховного Суду України, як практику розгляду справ зазначеної категорії, суд вважає безпідставними, оскільки рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 стосується пільг працівникам міліції та особового складу державної пожежної охорони, в той час, як рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002 положення ст.ст. 58, 60 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік» та п.1 ст.1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» визнані неконституційними та є такими, що втратили чинність.

Рішення Верховного Суду України від 06.02.2012 №21-322а11 та від 01.07.2014 №21-244а14, на які посилався позивач, при розгляді цієї справи враховуватись не можуть, оскільки регулюють відносини щодо виплати грошової допомоги державним службовцям, які набули на неї права, в той час, як позивач права на отримання грошової допомоги, передбаченої ч.16 ст.501 Закону № 1789, не набув.

Держава має право регулювати грошові виплати з метою необхідності дотримання балансу інтересів особи і суспільства. Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 3 червня 2014 року «Велікода проти України» (заява № 43331/12) вказує на право держави щодо встановлення ручного регулювання розміру пенсійних виплат та зауважує, що пенсійні виплати, встановлені рішенням національних судів, не є чимось раз і назавжди встановленим, а можуть змінюватися в залежності від змін законодавчої бази. Щодо порушення ст.1 Протоколу №1 ЄСПЛ вказує на те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційними переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс («золоту середину») до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому ЄСПЛ зазначає, що зменшення розміру пенсії мабуть було зроблено державою через економічну політику і фінансові труднощі, а право власності, право на соціальне забезпечення, як і будь-яке інше встановлене законодавчими актами право, не є чимось абсолютним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області про визнання протиправними дій щодо невиплати йому грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», зобов'язання нарахувати та виплатити йому грошову допомогу у зв'язку із виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія після виходу на пенсію відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», та середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію до дня фактичного розрахунку - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 20.02.2015