Справа № 806/7731/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2015 р. м. Київ К/800/20029/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Гулової О. І.,

за участю: представників позивача - Лебедя О. П., Пушкарського В. В.,

представника відповідача - Житомирської митниці Міндоходів - Борисової Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрполіскорм" до Житомирської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень та картки відмови, стягнення митних платежів,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідльністю "Укрполіскорм" звернулось з позовом до Житомирської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішення від 19 червня 2013 року № 13/2/13/363 в частині залишення чинним рішення про коригування митної вартості товарів від 14 березня 2013 року № 101060000/2013/300241/1, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14 березня 2013 року № 101060000/2013/00288, стягнення з Державного бюджету України 5 768 грн 89 коп. митних платежів.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано прийняті 14 березня 2013 року Житомирською митницею Міндоходів рішення про коригування митної вартості товарів № 101060000/2013/300241/1 та картка відмови в митному оформленні товарів № 101060000/2013/00288; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрполіскорм" суму надміру сплачених митних платежів у сумі 5 768 грн 89 коп.; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, Митниця звернулась з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові повністю.

В запереченнях позивач просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача і відповідача Житомирської митниці Міндоходів, перевіривши доводи касаційних скарг в межах ч. 2 ст. 220 КАС України, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 21 грудня 2012 року між ТОВ "Укрполіскорм" Україна (покупець) та компанією Evonik Industriеs AG Німеччина (постачальник) укладено прямий контракт № 00006 (далі - Контракт), відповідно до якого постачальник продає, а покупець купує TreaAMINO L-Threonine кормовий в кількості та за цінами, зазначеними у інвойсах на кожну окрему партію товару. На кожну поставку товару Контракт має доповнюватись Специфікацією, яка визначає кількість та вартість товару, погодженого постачальником з покупцем відповідно до п. 2.1 Контракту.

Доставка товару здійснюється відповідно до п. 2.3 Контракту, а саме: вантажівкою в мішках по 25 кг на умовах СІР, Україна (Інкотермс 2010) або у відповідності з іншими умовами, погодженими сторонами.

За змістом розділу 4 Контракту "ціна і оплата" інвойс на оплату з відстрочкою або 100% передоплата за товари виставляється в Євро, і оплата здійснюється покупцем в Євро, ціна погоджується між постачальником і покупцем на кожну поставку товару і фіксується в кожному інвойсі на кожну окрему партію товару та є невід'ємною частиною Контракту. Передоплата здійснюється що найменше за 10 календарних днів до підтвердженої дати поставки товару.

14 березня 2013 року ТОВ "Укрполіскорм" подано до митного органу митну декларацію (далі - МД) № 101060000/2013/004161 на митне оформлення товару аміносполука з вмістом функціональної кисневої групи: L-Threonine кормовий (TreaAMINO Feed Grade) 98,5 кормової якості, у вигляді білого кристалічного порошку як кормова добавка для сільськогосподарських тварин та птиці, вагою нетто 20 000 кг, із загальною митною вартістю товарів, визначеною позивачем, 39 000 євро.

На підтвердження митної вартості товару до декларації позивачем додані документи: контракт № 00006 від 21 грудня 2013 року, специфікація № від 06 березня 2013 року, інвойс від 11 березня 2013 року № 72241973, товарно-транспортна накладна (CMR) ВІД 12 березня 2013 року № 8983966, експортна митна декларація країни відправлення від 12 березня 2013 року № 13SK5164EX30068005 із заявленою митною вартістю зазначеного товару за основним методом її визначення, тобто за ціною договору (контракту).

14 березня 2013 року митним органом відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів по вказаній митній декларації та винесено рішення про коригування митної вартості товарів № 101060000/2013/30024/1.

Під час процедури консультацій на вимогу митного органу декларантом додатково надано для підтвердження заявленої митної вартості товару, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, наступні документи: виписку з бухгалтерської документації (попередня оплата); каталоги, специфікацію, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Зазначені документи не прийнято митним органом до уваги та митну вартість визначено за методом 2а, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях товарів з врахуванням обсягів партії (МД № 101060000/13/03766 від 07 березня 2013 року).

Згідно із рішенням про коригування митної вартості товару № 101060000/2013/30024/1 від 14 березня 2013 року митним органом скориговано ціну товару в сторону її завищення з 39 000 євро (1,95 євро за кг) до 41 000 Євро (2,05 євро за кг) та надано картку відмови в митному оформленні випуску товару № 10106000/2013/00288 від 14 березня 2013 року.

Не погодившись з прийнятими рішеннями Митниці, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Надаючи правову оцінку діям митного органу щодо визначення митної вартості за другорядним 2а методом, суди дійшли висновку, що рішення про коригування митної вартості № 101060000/2013/30024/1 від 14 березня 2013 року є необґрунтованим та суперечить вимогам ст. 58 МК України, оскільки позивачем під час митного оформлення товару надані всі необхідні документи на підтвердження його митної вартості, в тому числі додаткові документи, що окремо вимагалися митним органом.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст. 54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як убачається зі змісту зазначеного рішення, митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), з наступних підстав: документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України), містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за цей товар; неподання декларантом додаткових документів, що підтверджують митну вартість, на письмову вимогу митного органу відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, а саме: виписку з бухгалтерської документації (попередня оплата); каталоги, специфікацію, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Між тим орган доходів і зборів не зазначив у спірному рішенні, які документи місять розбіжності, та в чому вони полягають.

Окрім цього, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. Законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Однак всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.

Отже, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Наявність інформації про раніше проведене митне оформлення товарів не може вважатись обґрунтованими сумнівами без обґрунтування того, що зазначено у ч. 2 ст. 53 МК України, а відтак сумніви митниці суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верхового Суду України від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів, що визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її за другорядним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, оскільки митницею витребувано додаткові документи за відсутності будь-яких обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару, всупереч підтверджених всіх складових під час подання МД.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то їх рішення в частині задоволення позову про скасування рішення та картки відмови відповідача підлягають залишенню без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення коштів, то суд касаційної інстанції зазначає таке.

Статтею 301 МК визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення (затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364) та Порядком взаємодії (затверджений наказом Державної митної служби України Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1095/14362), на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

При цьому за Порядком взаємодії основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд України від 15 квітня 2014 року у справі № 21-21а14.

Крім того, у постанові від 7 вересня 2012 року (справа № 21-242а12) Верховний Суд України висловив таку правову позицію: аналіз статті 266 МК, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2006 року № 1766, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості. З урахуванням наведеного суд, постановляючи рішення про стягнення надмірно сплачених митних платежів, фактично визначає митну вартість ввезеного товару, чим підміняє митний орган.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на не правильному застосуванні ними норм матеріального права, а тому їх судові рішення в частині стягнення коштів підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року в частині задоволення позову про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрполіскорм" суму надміру сплачених митних платежів, у розмірі 5 768 грн 89 коп., скасувати

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: