Справа № 810/3612/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3612/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Київській області, просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 березня 2013 року № , від 18 червня 2013 року № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Броварська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Броварською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Київській області було проведено планову документальну виїзну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт від 11 березня 2013 року № 167/1702/НОМЕР_4.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 177.1, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: занижено одержаний дохід в 2012 році у сумі 1 378 754 грн. 24 коп. та завищено вартість документально підтверджених витрат в 2012 році у сумі 1 378 754 грн. 24 коп.; ст. 185, ст. 186, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: занижено податкові зобов'язання за січень-червень місяці 2012 року у сумі 137 587 грн. 00 коп.; ст. 160 Податкового кодексу України при виплаті доходу у вигляді відсотків за користування наданим в лізинг транспортним засобом нерезиденту компанії Cargobull Leasing - und Handers - GmbH, що призвело до заниження податку з доходу нерезидента у сумі 1 964 грн. 00 коп.

На підставі Акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 29 березня 2013 року № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 2 946 грн. 00 коп.; від 18 червня 2013 року № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплатили фізичним особам за результатами річного декларування на загальну суму 267 651 грн. 94 коп. та №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 94 195 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

В силу п. 160.1 ст. 160 Податкового кодексу України, будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Відповідно до п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

В силу п. «а» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 травня 2011 року між ФОП ОСОБА_4 (постачальником) та ФОП ОСОБА_3 (покупцем) було укладено договір поставки № 68/11, згідно п.п. 1.1 п. 1 якого, постачальник взяв на себе зобов'язання в порядку та на умовах визначених цим договором поставити та передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти та своєчасно оплатити за поставлений товар на умовах цього договору.

Судом встановлено, що, на підтвердження виконання договору № 68/11, позивачем було надано суду: рахунки фактури, податкові та видаткові накладні, які підписані ФОП ОСОБА_4, завірені печаткою та свідчать, що останнім було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

На підтвердження розрахунків з ФОП ОСОБА_4 за придбаний у нього товар, позивачем надано копії банківських виписок за травень - серпень та листопад місяці 2012 року № № 109, 171, 192, 377, 258, 215.

Також, судом встановлено, що між МПП "АСВА" (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір постачання в усній формі, передбачений ст. 639 Цивільного кодексу України.

Так, про виконання даного договору свідчать надані позивачем первинні документи, а саме: рахунки - фактури, податкові та видаткові накладні, рахунок на оплату, які підписані посадовою особою МПП "АСВА", завірені печаткою даного підприємства та свідчать, що МПП "АСВА" було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

Здійснення розрахунків з МПП "АСВА" за придбаний в нього товар підтверджується наданими позивачем копіями банківських виписок за червень та серпень місяці 2012 року № 156, 237, 240.

Крім того, судом встановлено, що між ТОВ "ТЕРМО КІНГ УКРАЇНА" (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір постачання в усній формі, передбачений ст. 639 Цивільного кодексу України.

Так, на підтвердження виконання договору ТОВ "ТЕРМО КІНГ УКРАЇНА", позивачем було надано суду рахунки фактури, податкові та видаткові накладні, які підписані посадовою особою ТОВ "ТЕРМО КІНГ УКРАЇНА", завірені печаткою та свідчать, що ТОВ "ТЕРМО КІНГ УКРАЇНА" було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

Факт розрахунку з ТОВ "ТЕРМО КІНГ УКРАЇНА" за придбаний товар підтверджується копіями банківських виписок за липень та серпень місяці 2012 року № № 258, 215.

Також, матеріали справи свідчать, що між ТОВ - "ПРОСКАН" (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір постачання в усній формі, передбачений ст. 639 Цивільного кодексу України.

Так, про виконання договору ТОВ - "ПРОСКАН" свідчать надані позивачем первинні документи, а саме: рахунок, податкова та видаткова накладні, а на підтвердження розрахунків з ТОВ - "ПРОСКАН" за придбаний в нього товар, позивачем надано копії банківських виписок за травень місяць 2012 року № 100 .

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "АД Шина" (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір постачання в усній формі, передбачений ст. 639 Цивільного кодексу України, виконання якого підтверджується рахунками, податковими накладними, накладною та актом здачі - прийняття робіт (надання послуг).

Здіснення розрахунків з ТОВ "АД Шина" за придбаний товар, підтверджується наданими позивачем копіями банківських виписок за квітень - грудень місяці 2012 року № № 88, 117, 148, 183, 127, 183, 189, 210, 260, 318, 335, 374, 385, 378 .

Крім того, 15 квітня 2011 року між ПП «Шина Плюс» (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір постачання № Б000-40, згідно п.п. 1.1 п. 1 якого, постачальник взяв на себе зобов'язання в порядку та на умовах визначених цим договором поставити та передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти та своєчасно оплатити за поставлений товар на умовах цього договору.

Також, 10 листопада 2011 року між ПП «Шина Плюс» та позивачем було укладено додаткову угоду до договору № Б000-40, згідно якої, з метою реорганізації підприємства сторони погодились внести зміни щодо положень та реквізитів договору та виклали в наступній редакції, а саме: договір № Б000-40 укладений між ТОВ "ШИНА КОМПАНІЯ" (постачальником) та позивачем (покупцем).

Судом встановлено, що на підтвердження виконання договору ТОВ "ШИНА КОМПАНІЯ" позивачем було надано суду рахунок на оплату, податкові та видаткову накладні, які підписані посадовою особою вказаного Товариства, завірені печаткою та свідчать, що ТОВ "ШИНА КОМПАНІЯ" було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

На підтвердження розрахунків з ТОВ "ШИНА КОМПАНІЯ" за придбаний товар, позивачем надано копії банківських виписок за серпень місяць 2012 року № 237.

З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2011 року між ТОВ "Серебро" (продавцем) та позивачем (покупцем) було укладено договір поставки товару № 80, згідно з п.п. 1.1 п. 1 якого, постачальник взяв на себе зобов'язання поставити та передати у власність покупця товар - рідину AdBlue у різній тарі, а також пристрій для її перекачування, а покупець - прийняти та своєчасно оплатити за поставлений товар на умовах цього договору.

При цьому, про виконання договору № 80 ТОВ "Серебро" свідчать надані позивачем рахунки-фактури, податкові накладні та видаткова накладна, а розрахунки з ТОВ "Серебро" за придбаний товар підтверджуються копіями банківських виписок за березень, травень, липень, вересень, жовтень, листопад місяці 2012 року.

Матеріали справи свідчать, що 11 травня 2010 року та 11 червня 2012 року між ТОВ "Техно Груп" (продавцем) та позивачем (покупцем) було укладено договори купівлі - продажу товару № П-52/10 та № П-160/12, згідно п.п. 1.1 п. 1 яких, продавець взяв на себе зобов'язання передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти та своєчасно оплатити за поставлений товар, а саме: мастильні матеріали марки «TOTAL» (виробництво Франції) у термін та на умовах цих договорів.

Так, на підтвердження виконання вищевказаних договорів, позивачем надано до суду рахунки-фактури, податкові накладні, видаткову накладну, які підписані посадовою особою ТОВ "Техно Груп" та свідчать, що даним Товариством було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар, а розрахунок з ТОВ "Техно Груп" за придбаний товар підтверджується копіями банківських виписок за квітень, червень, вересень, листопад місяці 2012 року.

Крім того, між ТОВ ТД "Оіл Груп" (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір постачання в усній формі, передбачений ст. 639 Цивільного кодексу України, на підтвердження виконання якого, позивачем долучено до матеріалів справи рахунки-фактури, податку та видаткову накладні, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг).

Здійснення розрахунків з ТОВ ТД "Оіл Груп" за придбаний товар підтверджується наданими позивачем копіями банківських виписок за листопад місяць 2012 року № 362.

Також, матеріали справи свідчать, що 19 березня 2012 року між ТОВ "Вітекс Плюс" (продавцем) та позивачем (покупцем) було укладено договір № 190313, згідно п.п. 1.1 п. 1 якого, продавець взяв на себе зобов'язання передати у власність покупця товар, а саме: бензин А - 95 (неетильований та дизпаливо) у вигляді бланків дозволу, а покупець - прийняти та своєчасно оплатити за поставлений товар, в кількості та асортименті зазначених у рахунку - фактурі та видатковій накладній продавця на умовах цього договору.

Виконання вищевказаного договору підтверджується наданими позивачем копіями первинних документів, а саме: рахунками-фактурами, податковими накладними та видатковими накладними, а на підтвердження розрахунків з ТОВ "Вітекс Плюс" за придбаний товар позивачем надано копії банківських виписок за березень - червень місяці 2012 року.

Крім того, між ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» (лізингодавцем) та позивачем (лізингоодержувач) було укладено 10 (десять) договорів фінансового лізингу, а саме: від 08 листопада 2006 року № L20-11/06 та № L21-11/06, від 22 січня 2008 року № L1666-01/08, від 31 березня 2008 року № КL 080382, від 31 березня 2008 року № КL 080383, від 06 травня 2009 року № L3265-05/09, 06 травня 2009 року № L3266-05/09, від 06 травня 2009 року № L3267-05/09, від 06 травня 2009 року № L3268-05/09, від 02 червня 2009 року № L3294-06/09.

Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 вищевказаних договорів, лізингодавець, на підставі договору купівлі-продажу (поставки), зобов'язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації, а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі на умовах цього договору.

Також, між контрагентами та позивачем було укладено ряд договорів купівлі-продажу та контрактів про лізинг, а саме: від 27 листопада 2007 року з ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» № Р1479-11/07, від 18 січня 2010 року з фірмою ШМІТЦ КАРГОБУЛЛ АГ № 2009/0019/24/12, від 01 березня 2010 року з Volvo Truck Corporation № UKR05/0310S, від 12 травня 2010 року з фірмою ШМІТЦ КАРГОБУЛЛ АГ № 2010/0085/12/05, від 25 січня 2011 року з Каргобул Лізінг-унд Хандельс-ГмбХ № LN211002, від 08 листопада 2011 року з Каргобул Лізінг-унд Хандельс-ГмбХ № LN211093.

Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 вищевказаних договорів, продавець взяв на себе зобов'язання передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити транспортний засіб на умовах цього договору. Предметом лізингу були тривісні сідельні напівпричепи.

Так, про виконання договорів свідчать надані позивачем: Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, акти приймання - передачі предмета лізингу, Декларації форми МД - 2.

Крім того, позивачем надано документи, які підтверджують списання матеріалів, а саме: запчастин, які були встановлені на автомобілях для продовження їх роботи та здійснення установки шин. Зокрема: акти списання, акти установки шин, звіти використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, паспорти, накази (розпорядження), рахунки, квитанції.

Також, позивачем надано розрахунки, які підтверджують за яким курсом позивачем здійснювався перерахунок іноземних валют в гривню для виплати працівникам, що перебували у відрядженнях закордоном, що свідчить про правомірність списання вищезазначених матеріалів та визначення сум, виплачених особам, які перебували з позивачем у трудових відносинах.

Судом першої інстанції правомірно взято до уваги наявність у ФОП ОСОБА_3М орендованої земельної ділянки, на якій він здійснював свою господарську діяльність.

З матеріалів справи також вбачається, що здійснення позивачем господарської діяльності підтверджується укладеними ним договорами про обов'язкове страхування, зокрема, 27 травня 2011 року та 25 травня 2012 року між ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» (страховиком) та позивачем (страхувальником) було укладено два генеральних договори про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 12/Ю та № 17/Ю.

Також, 01 листопада 2012 року між ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» (страховиком) та позивачем (страхувальником) було укладено договір обов'язкового страхування відповідальності суб'єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів № 031267 (далі - договір № 031267).

Судом встановлено, що на підтвердження виконання вищезазначених договорів позивачем було надано суду: рахунки - фактури, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки, поліси обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, банківські виписки, що свідчить про забезпечення позивачем здійснення власної господарської діяльності, внаслідок якої ним було отримано прибуток.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено рух активів позивача у процесі здійснення господарських операцій, встановлено наявність спеціальної податкової правосуб'єктності його контрагентів, підтверджено зв'язок між фактом надання послуг і господарською діяльністю платника податку.

З огляду на те, що позивачем надано необхідні первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій та виконання договорів, укладених між позивачем та контрагентами, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про неправомірність висновків відповідача щодо порушення ФОП ОСОБА_3 вимог податкового законодавства.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення № , № та № прийняті відповідачем протиправно.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 23.02.2015 року.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.