Справа № 872/11396/13
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р. справа 2а/0470/11186/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя Суховаров А.В. (доповідач)

судді Олефіренко Н.А. Чепурнов Д.В.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2013 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамерсіс» до Державної податкової інспекції в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська про скасування рішення про невизнання податкової декларації, зобов'язання прийняти податкову декларацію та відобразити показники податкової декларації

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тамерсіс» 20.09.2012 року звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська, в якому, з урахуванням уточнень, просило:

- скасувати рішення №7952/10/18-2-20 від 14.06.2012 про невизнання податкової звітності з податку на додану вартість за податковою декларацією за травень 2012 року;

- зобов'язати прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2012 року датою її фактичного отримання;

- зобов'язати відобразити показники податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2012 року з додатками в електронних базах даних податкової звітності, в тому числі в картці особового рахунку ТОВ «Тамерсіс».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2013 адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.06.2012 року ТОВ «Тамерсіс» направило поштою до ДПІ в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська декларацію з податку на додану вартість за травень 2012 року, яка отримана останнім 14.06.2012.

Листом №7952/10/18-2-20 від 14.06.2012 ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська, повідомила про те, що податкова декларація за травень 2012 року не визнана податковим органом, як податкова декларація. Підставою для невизнання декларації стало те, що рішенням №108 від 24.04.2010 анульовано реєстрацію позивача платником податку на додану вартість та ТОВ «Тамерсіс» виключено з реєстру платників податків.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з набранням чинності рішенням суду, обставина, яка стала підставою для невизнання податковою звітністю поданої позивачем декларації з податку на додану вартість, відпала.

З такими висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Відповідно до пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до вимог пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно з пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Відповідно до пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Отже, із системного аналізу зазначених норм вбачається, що обов'язок платника податків щодо подання податкової декларації за звітний період кореспондується з обов'язком податкового органу щодо прийняття такої декларації. І лише, у разі наявності зауважень щодо її оформлення, податкові органи зобов'язані надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для невизнання податковою декларації з податку на додану вартість за травень 2012 року стало те, що позивача виключено з реєстру платників податку на підставі рішення ДПІ в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська №108 від 11.05.2011.

Відповідно до пункту 183.12 Податкового кодексу України, реєстр платників податку на додану вартість веде центральний орган державної податкової служби.

Відповідно до підпункту 5.6.1 пункту 5.6 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1394 від 07.11.2011, підставою для внесення до реєстру запису про відміну анулювання реєстрації, що відбулась за ініціативою податкового органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення податкового органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість під час адміністративного оскарження. Рішення із копіями відповідних документів направляються до центрального органу державної податкової служби для внесення відповідних змін до Реєстру.

Правомірність прийняття рішення №108 від 11.05.2011 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість була предметом розгляду справи №2а/0470/10944/11. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2011, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013, скасовано рішення ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська №108 від 11.05.2011 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Тамерсіс» та позивача поновлено в реєстрі платників податку на додану вартість.

Отже, на час розгляду справи судом першої інстанції, існувало рішення суду, яке набрало законної сили та яким встановлена протиправність рішення ДПІ в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська №108 від 11.05.2011 про анулювання реєстрації ТОВ «Тамерсіс» як платника податку на додану вартість. При цьому, в разі скасування рішення, таке рішення вважається протиправним з моменту його прийняття.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивач є платником податку на додану вартість та, відповідно, має не лише право, а й обов'язок подавати контролюючому органу податку звітність з податку на додану вартість.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством України податковий орган не наділений повноваженнями щодо невизнання податкової декларації документом податкової звітності, тобто надання їй статусу «не визнана як податкова декларація», оскільки у відповідності до статей 48 та 49 Податкового кодексу України, податковий орган має право або прийняти податкову декларацію, або відмовити у її прийнятті.

Керуючись статтями 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2013 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Суховаров

Суддя: Н.А. Олефіренко

Суддя: Д.В. Чепурнов