Справа № 815/461/15
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/461/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 21.11.2014 року №, , .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі перевірки, проведеної на виконання постанови прокурора в порядку пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України, у зв'язку із чим, в силу п.86.9 ст.86 ПК України, прийняттю відповідних рішень контролюючого органу мало передувати відповідне судове рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Отже, оскільки відповідне судове рішення не приймалося, відповідач не мав правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Крім того, на думку позивача оскаржуване рішення № прийнято всупереч п.113.3 ст.113 ПК України, оскільки прийнято на підставі Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі - Указ № 436/94), який є підзаконним нормативно-правовим актом. Позивач також зазначає, що податковим органом залишено поза увагою приписи ст.250 ГК України, якою запроваджено граничний (шестимісячний строк з дня виявлення порушення, але не пізніш як один рік з дня допущення порушення) застосування адміністративно-господарських санкцій та всупереч останньої застосовано адміністративно-господарські санкції за допущені правопорушення, тобто поза межами граничних строків.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов. При цьому представник позивача не заперечував встановлених в ході перевірки фактів допущення позивачем порушень податкового законодавства та облікування готівки, проте вважав достатніми для скасування спірних податкових повідомлень-рішень викладені вище обґрунтування.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, в задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Зокрема зазначила, що перевірка в порядку пп.78.1.11 .78.1 ст.78 ПК України була призначена на підставі постанови слідчого органу в межах розслідування кримінального правопорушення щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, а не позивача. При цьому в силу пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний визначити суму грошових зобов'язань на підставі відповідних даних перевірок результатів діяльності платника податків. Крім того, зазначила, що Указ № 436/95 підлягає до застосування в спірних правовідносинах як єдиний нормативно-правовий акт, яким регламентовано застосування фінансових санкцій з порушення норм оприбуткування готівки. Також послалась на те, що дія ч.2 ст.250 ГК України, яка набрала чинності з 01.01.2011 р., не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені ПК України, які застосовуються за порушення, що мали місце до запровадження вищезазначеної законодавчої норми. Зважаючи на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявність порушення позивачем податкового законодавства та законодавства про оприбуткування готівки, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріли справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України та постанови старшого прокурора відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Федюк О.Т. «Про призначення документальної позапланової перевірки» від 22.09.2014 р., з метою здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, наказу ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 17.10.2014 р. № 1044, співробітником податкової інспекції проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства, укладених трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 11.05.2012 р. по 31.08.2012 р., за результатами якої складений акт від 06.11.2014 р. № 4093/15-54-17-03/НОМЕР_4 (а.с. 20-34).

Перевіркою встановлено: не ведення книги обліку доходів і витрат, чим порушено пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України; незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом встановлених ст.44 ПК України строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, чим порушено п.121.1 ст.121 ПК України; неподання розрахунку за ІІ-ІІІ квартали 2012 р., І квартал 2013 р. та відображення у неповному обсязі за ІІ-IV квартал 2013 р та І квартал 2014 р., чим порушено п.51.1 ст.51, п. «б» 176.2 ст.176 ПК України, п.3.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010 р. № 1020; нездійснення обліку оприбуткування готівки в книзі обліку доходів, яка зареєстрована в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси 16.05.2012 р. № 3811, в період з 16.05.2012 р. по 31.12.2012 р. в сумі 172800 грн., чим порушено п.2.5 ст.2 з урахуванням п.1.2 ст.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні; не оприбуткування доходу в сумі 23567,31 грн., який не отримано через р/р в зареєстрованій книзі обліку доходів, яка повинна бути зареєстрована в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси, чим порушено п.2.5 ст.2 з урахуванням п.1.2 ст.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

На підставі вищезазначеного акту перевірки ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення від 21.11.2014 р. № , яким до ФОП ОСОБА_1 відповідно до п.51.1 ст.51, абз.1 п.119.2 ст.119 ПК України застосовано штрафну санкцію по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн.; від 21.11.2014 р. № 3, яким до ФОП ОСОБА_1 відповідно до ст.44, п.121. ст.121 ПК України застосовано штрафу санкцію (адміністративний штраф) в розмірі 510 грн.; від 21.11.2014 р. № , яким до ФОП ОСОБА_1 відповідно до п.2.6 ст.2, п.1.2 ст.1 Положення № 637 від 15.12.2004 р., абз.3 п.1 Указу № 436/95 застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 981836,55 грн.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначені податкові повідомлення-рішення обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, постанова старшого прокурора відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Федюк О.Т. «Про призначення документальної позапланової перевірки» від 22.09.2014 р. винесена в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000024 від 03.02.2014 р. щодо ФОП ОСОБА_3 з ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Отже документальна позапланова перевірка проведена на підставі пп.78.1.11 п.78.1 с.78 ПК України, - після отримання постанови прокурора, винесеної ним відповідно до закону.

Як на підставу для скасування спірних податкових повідомлень-рішень, позивач посилається на передбачену п.86.9 ст.86 ПК України підставу для визначення контролюючим органом грошового зобов'язання за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, зокрема, на відсутність відповідного судового рішення.

Однак суд критично оцінює вищевикладені доводи позивача, оскільки відповідно до п.86.9 ст.86 ПК України у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Таким чином, за змістом вищезазначеної правової норми, визначальним є розслідування кримінального правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, і саме через це Законом ставиться в залежність право податкового органу розраховувати відповідні грошові зобов'язання за наслідками таких перевірок.

Як зазначено вище, досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000024 від 03.02.2014 р. проводилося відносно іншої особи - ФОП ОСОБА_3, у зв'язку із чим п.86.9 ст.86 ПК України в спірних правовідносинах до застосування не підлягає.

Поряд із тим, положення пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України зобов'язують контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

З урахуванням вищевикладеного, положення чинного податкового законодавства не ставлять у залежність право податкового контролюючого органу розраховувати відповідні грошові зобов'язання за наслідками перевірок (крім електронних перевірок), в ході яких встановлено порушення. Така залежність встановлена виключно у випадку наявності кримінального провадження, в якому розслідується кримінальне правопорушення, у т.ч., але не виключно, щодо фізичної особи-підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, оскільки потребує судового рішення у відношенні такої особи.

Крім того, позивач вважає неправомірним застосування в спірних правовідносинах Указу № 436/95, зважаючи на те, що в силу ст.ст. 238, 239 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами, тоді як застосований відповідачем Указ № 436/95 за юридичною формою є підзаконним актом. Отже, на думку позивача, в кореспонденції з приписами ч.1 ст.92, п.1 Перехідних положень Конституції України, зазначені вищі обставини унеможливлюють притягнення позивача до відповідальності в порядку Указу № 436/95 за неоприбуткування готівки.

З огляду на акт перевірки від 06.11.2014 р. № 4093/15-54-17-03/НОМЕР_4, ФОП ОСОБА_5 з 01.06.2012 р. по 31.12.2012 р. та з 01.04.2013 р. по 31.08.2014 р. оподаткування одержаних доходів здійснювала за правилами спрощеної системи оподаткування та була платником єдиного податку (І кв. 2014 р. - на загальній системі).

Перевіркою дотримання встановленого порядку ведення КОРО встановлено, що за 2012 р. книга обліку доходів (платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість), яка зареєстрована ДПІ у Суворовському районі м. Одеси 16.05.2012 р. за № 3811, не велась, чим порушено пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України.

Крім того, платником податків були надані книги обліку доходів за період з 03.06.2012 р. по 28.12.2012 р. та з 01.04.2014 р. по 31.08.2014 р., які не були зареєстровані в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси.

ФОП ОСОБА_1 укладено з АБ «Південний» договір еквайрінгу № 1497 від 24.04.2013 р., відповідно до якого позивач отримала можливість приймати до оплати товарів (робіт, послуг) БПК платіжних систем.

За 2013 р. згідно банківських виписок по р/р 9301 надійшло 653014,21 грн., згідно книги обліку доходів від 16.05.2012 р. № 3811 за 2013 р., ФОП ОСОБА_1 отримала доход у розмірі 686822,71 грн.

За період з 01.01.2014 р. по 31.08.2014 р. ФОП ОСОБА_1 згідно банківських виписок по р/р 9301 отримала дохід у розмірі 545260,20 грн.; згідно книги обліку доходів, незареєстрованій у ДПІ в Суворовському районі м. Одеси за період з 01.04.2014 р. по 31.08.2014 р. позивача отримала дохід в розмірі 581318,32 грн.

Таким чином, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не здійснювала оприбуткування готівки в книзі обліку доходів, яка зареєстрована в ДПІ у Суворовському районі 16.05.2012 р. за № 3811 в період з 16.05.2012 р. по 31.12.2012 р. (перший запис в книзі зроблено 01.04.2013 р.).

Згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку за 2012 рік № 45045 від 09.01.2013 р. загальна сума отриманого доходу за звітний (податковий) період склала 172800 грн., яка не оприбуткована в книзі обліку доходів і витрат.

З огляду на досліджений в ході перевірки рух коштів по р/р 9301 за період з 01.04.2014 р. по 31.08.2014 р. ФОП ОСОБА_1 отримала 378868 грн., а згідно наданої книги обліку доходів (незареєстрованій в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси) за період з 01.04.2014 р. по 31.04.2014 р. отримала 402435,31 грн. Різниця між даними обліку склад 23567,31 грн. і ця сума повинна бути відображена у книзі обліку доходів, що зареєстрована в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з абз.1 пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форму книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість) та Порядок ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість затверджено Наказом Міністерства фінансів України 15.12.2011 р. № 1637 (далі - Порядок № 1637).

Пунктом 2 зазначеного вище Наказу передбачено, що прошнурована та пронумерована Книга безоплатно реєструється в органі державної податкової служби за основним місцем обліку платників податку.

Дані книги обліку доходів використовуються при заповнення податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, тому її показники згідно п.44.1 ст.44 ПК України повинні бути підтверджені первинними документами, які перевіряються в порядку ст.20 ПК України.

Відповідно до підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, що обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку першої і другої груп, а також платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість (далі - платник податку), ведуть книгу обліку доходів (далі - Книга), у якій щоденно, за підсумками робочого дня, відображають отримані доходи.

Згідно п.5 Порядку № 1637 записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок платника податку та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, фактично безоплатно отримано товари (роботи, послуги).

Відповідно до п.2.6 Глави 2 Положення Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» № 637 від 15.12.2004 р., уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки встановлена абз.3 п.1 Указу № 436/95 та визначена у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

З урахуванням викладеного, за порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.2.5 ст.2 з урахуванням п.1.2 ст.1 Положення Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» № 637 від 15.12.2004 р. податковою інспекцією обґрунтовано застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 981836,55 грн. (196367,31 грн. х 5).

При цьому суд відхиляє доводи представника позивача про те, що Указ № 436/95 не підлягає до застосування в спірних правовідносинах, оскільки Верховний Суд України, висновки якого, в силу ч.2 ст.161 КАС України, є обов'язковими для врахування, неодноразово вирішував питання щодо правильного застосування пункту 2.6 Положення та статті 1 Указу N 436/95.

Зокрема у постановах цього суду від 2 квітня та 10 вересня 2013 року (NN 21-77а13, 21-190а13 відповідно) вказано на те, що оскільки на час порушення суб'єктами господарювання правил оприбуткування готівки не діяли закони, які б регламентували такі відносини, то застосування за вчинення таких порушень фінансових санкцій, встановлених Указом № 436/95, чинним на час виникнення спірних відносин, є правомірним.

Відносини щодо відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки не врегульовані Законом України від 6 липня 1995 р. N 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», прийнятим пізніше, ніж видано Указ Президента України від 12 червня 1995 р. N 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки». Окрім цього, на час виникнення спірних правовідносин не було прийнято й будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала такі відносини, у зв'язку із чим застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених абз. 3 ст. 1 зазначеного Указу штрафних (фінансових), є правомірним.

Крім того, суд критично оцінює доводи представника позивача щодо неправомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в аспекті ч.2 ст.250 ГК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Фінансові санкції у вигляді штрафу за несвоєчасне оприбуткування готівкової виручки є адміністративно-господарськими санкціями у розумінні статей 238, 239 Господарського кодексу України, отже, повинні застосовуватися у межах строків, визначених статтею 250 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 250 ГК України встановлено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової (фіскальної) служби та митні органи суд. Відповідна редакція статті 250 ГК України набрала чинності з 01.01.2011 р., і саме з цієї дати поширюється на відповідні правовідносини, у т.ч. які є предметом даного спору, оскільки перевірку позивача податковим органом було здійснено за період з 11.05.2012 р. по 31.08.2014 р.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.03.2014 р. по справі № К/800/26369/13 (2а/0470/58/12).

Таким чином, застосування контролюючим органом штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 21.11.2014 року №№ , , здійснено у встановлений законодавством спосіб, зокрема, у передбачені ст.102 ПК України строки, яка є спеціальною нормою у спірних правовідносинах.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі, та самостійно зібраних судом в порядку ст.11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку, що встановлений ст.86 цього кодексу.

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів суд приходить до висновку про те, що оскаржувані в межах даної справи податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та без порушень законних прав позивача.

Таким чином, беручи до уваги порушення ФОП ОСОБА_1 пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України, п.51.1 ст.51, п. «б» 176.2 ст.176 ПК України, п.3.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010 р., п.2.5 ст.2 з урахуванням п.1.2 ст.1 Положення № 637, допущення яких представником позивача в судовому засіданні не заперечувалося, з урахуванням правових приписів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 21.11.2014 року №, , та відсутність підстав для їх скасування.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з позивача належить стягнути решту суми (90%) судового збору пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_4) на користь Державного бюджету України (р/р 4005, ГУДКСУ в Одеській області, , МФО 828011, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір в розмірі 4384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2015 року.

Суддя _______________ І.В. Завальнюк