Справа № 826/2446/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2446/14 Головуючий у 1-й інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості сумі 8 017,78 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Київського міського центру зайнятості звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 8 017,78 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 13.08.2012 звернулася до Дарницького районного центру зайнятості м. Києва за сприянням у працевлаштуванні. Для отримання статусу безробітної відповідач 20.08.2012 подала до Дарницького районного центру зайнятості м. Києва заяву, в якій зазначено, що вона не є підприємцем, трудовою діяльністю не займається, пенсію за віком та на пільгових умовах не отримує, не має інших, передбачених законодавством, доходів.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на момент виникнення правовідносин), наказом №НТ120820 від 20.08.2012 ОСОБА_2 було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю згідно з положеннями статей 22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пунктів 2.7, 2.9 Порядку надання допомоги по безробіттю.

Крім того, ОСОБА_2 24.01.2013 до Дарницького районного центру зайнятості було подано заяву з проханням направити її на навчання до ТОВ «Інститут секретарів» за спеціальністю «Адміністратор» строком на 5 місяців 20 днів.

З метою сприяння у подальшому працевлаштуванні між Дарницьким РЦЗ та ОСОБА_2 12.02.2013 було укладено договір № 27/81/11/02 про направлення безробітного на професійне навчання. Відповідача 13.02.2013 було зараховано на навчання до ТОВ «Інститут секретарів» до складу навчальної групи №А-7, про що свідчить відмітка у корінці направленні №8105 від 12.02.2013.

22.07.2013 позивачем було виявлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, про що складено акт від 22.07.2013.

Згідно з витягом з Державної Реєстраційної служби України ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 19.10.2006. Запис про припинення підприємницької діяльності відсутній.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості від 02.10.2013 №58 щодо повернення незаконно отриманих коштів по безробітним ОСОБА_2 зобов'язано повернути суму одержаної допомоги по безробіттю у розмірі 4166,58 грн. та вартості навчання в розмірі 3851,20 грн.

Повідомленням Дарницького районного центру зайнятості від 04.10.2013 №21/1753 відповідача було повідомлено про те, що наказом від 02.10.2013 №58 позивачем прийнято рішення про повернення незаконно отриманих коштів допомоги по безробіттю та вартості навчання на загальну суму 8017,78 грн. Зазначене повідомлення отримано відповідачем 24.10.2013, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У зв'язку з відмовою ОСОБА_2 добровільно сплатити вказані суми коштів, Київський міський центр зайнятості звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано суду доказів отримання відповідачем доходу у період перебування на обліку в центрі зайнятості, тобто з часу реєстрації його безробітним.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, як особа, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, та відповідно до статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», є безробітною.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам цієї справи та висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.4 Закону України «По зайнятість населення» від 05.07.2012, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Положеннями статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи мають право брати участь в управлінні страхуванням на випадок безробіття через своїх представників відповідно до цього Закону.

Застраховані особи, яким виплачується забезпечення та надаються соціальні послуги за цим Законом, мають право на судовий захист своїх прав.

Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здійснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов'язана повідомити про це державну службу зайнятості.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» установлено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, не може бути визнана безробітною та такою, що припинила підприємницьку діяльність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 (справа №21-408а14).

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так колегією суддів було досліджено наявний у справі витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно з даними якого станом на 25.11.2013 ОСОБА_2 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності. Відомості щодо державної реєстрації припинення суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 відсутні.

Зважаючи на викладену вище позицію Верховного Суду України та на факт реєстрації відповідача суб'єктом підприємницької діяльності під час отримання допомоги, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_2 не може бути визнана безробітною та такою, що припинила підприємницьку діяльність.

Таким чином, незаконно отримані відповідачем кошти допомоги по безробіттю та вартості навчання на загальну суму 8017,78 грн. повинні бути повернуті.

Зважаючи на викладені обставини даної справи та положення норм чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому вбачаються підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким адміністративний позов Київського міського центру зайнятості слід задовольнити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості сумі 8 017,78 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Київського міського центру зайнятості для подальшого перерахунку до Державного бюджету України суму заборгованості в розмірі 8 017,78 (вісім тисяч сімнадцять) гривень сімдесят вісім копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Повний текст постанови виготовлено - 16.02.15 р.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.