Справа № 826/9353/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 лютого 2015 року 09:00 справа №826/9353/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Токмак Солар Енерджі" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Енерджетікс"
доКабінету Міністрів України
треті особи1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики 2. Державне підприємство "Енергоринок" 3. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
провизнання нечинним та скасування розпорядження
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІНСОЛАР" (далі по тексту - ТОВ "ВІНСОЛАР") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач), за участю третіх осіб - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі по тексту - третя особа 1) та Державного підприємства "Енергоринок" (далі по тексту - третя особа 2), в якому просить визнати нечинним з моменту прийняття та скасувати розпорядження відповідача від 18 червня 2014 року №589-р "Про вдосконалення системи розрахунків за електричну енергію з альтернативних джерел енергії", згідно якого для всіх суб'єктів господарювання, які виробляють електроенергію з альтернативних джерел енергії, за виключенням міні-ГЕС, рекомендовано знизити коефіцієнт пікового періоду часу з 1,8 до 1,01.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/9353/14.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2014 року залучено до участі в адміністративній справі в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, у тому числі Товариство з обмеженою відповідальністю "Токмак Солар Енерджі" (далі по тексту - ТОВ "Токмак Солар Енерджі") та Товариство з обмеженою відповідальністю "Бі Енерджетікс" (далі по тексту - ТОВ "Бі Енерджетікс").

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року залучено в якості позивачів ТОВ "Токмак Солар Енерджі" (далі по тексту - позивач 1) та ТОВ "Бі Енерджетікс" (далі по тексту - позивач 2).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року позовну заяву ТОВ "Токмак Солар Енерджі" та ТОВ "Бі Енерджетікс" залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - третя особа 3).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження у складі колегії суддів на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України .

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року №589-р "Про вдосконалення системи розрахунків за електричну енергію з альтернативних джерел енергії", з метою зниження тарифного навантаження на кінцевого споживача електричної енергії рекомендовано Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, під час встановлення "зеленого" тарифу для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, крім суб'єктів господарювання, які експлуатують мікро-, міні- або малі гідроелектростанції, застосовувати тарифні коефіцієнти для тризонної тарифної класифікації на рівні, що не перевищує такі граничні показники, зокрема тарифний коефіцієнт в піковий період часу становить 1,01.

Позивачі вважають, що вказане розпорядження в частині рекомендації для всіх суб'єктів господарювання, які виробляють електроенергію з альтернативних джерел енергії, за виключенням міні-ГЕС, знизити коефіцієнт пікового періоду часу з 1,8 до 1,01 є незаконним, з підстав його невідповідності нормам статті 171 Закону України "Про електроенергетику" та порушення порядку стимулювання виробництва електроенергії з альтернативних джерел енергії, та прийняте з порушенням порядку, встановленого для регуляторних актів; крім того позивачі зазначають, що Законом України "Про електроенергетику" не передбачено повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання тарифного коефіцієнту, що застосовується для пікового періоду часу.

Відповідач та третя особа 3 проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав відповідності оскаржуваного розпорядження вимогам законодавства та відсутності порушеного права позивача.

Треті особи 1 та 2 письмових пояснень з приводу пред'явлених позовних вимог до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Як визначено у статтях 113 та 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який зокрема забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Згідно з положеннями частини другої статті 4 та частини першої статті 5 Закону України "Про альтернативні джерела енергії" Кабінет Міністрів України та інші уповноважені органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику в галузі альтернативних джерел енергії та здійснюють управління нею; державне регулювання у сфері альтернативних джерел енергії здійснює Кабінет Міністрів України чи за його дорученням спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у відповідній сфері в порядку, визначеному законодавством.

Наведені правові норми надають Кабінету Міністрів України повноваження у сфері державного регулювання галузі альтернативних джерел енергії та здійснення управління нею, зокрема шляхом прийняття відповідних розпоряджень.

За визначенням статті 1 Закону України "Про електроенергетику" "зелений" тариф - це спеціальний тариф, за яким закуповується електрична енергія, вироблена на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблена лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).

Відповідно до частини першої статті 171 Закону України "Про електроенергетику" "зелений" тариф встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за умови виконання вимог щодо місцевої складової, передбачених цим Законом.

За правилами частини другої статті 171 Закону України "Про електроенергетику" "зелений" тариф встановлюється для кожного суб'єкта господарювання, який виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, за кожним видом альтернативної енергії та для кожного об'єкта електроенергетики (або для кожної черги будівництва електростанції (пускового комплексу).

Частини сьома та восьма статті 171 Закону України "Про електроенергетику" визначають, що "зелений" тариф для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання, встановлюється на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року, визначеного із застосуванням тарифного коефіцієнта, що застосовується для пікового періоду часу (для тризонної тарифної класифікації), помноженого на коефіцієнт "зеленого" тарифу для електроенергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання.

"Зелений" тариф для приватних домогосподарств, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання, встановлюється на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року, визначеного із застосуванням тарифного коефіцієнта, що застосовується для пікового періоду часу (для тризонної тарифної класифікації), помноженого на коефіцієнт "зеленого" тарифу для електроенергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання для приватних домогосподарств.

Таким чином, "зелений" тариф для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання фактично складається з двох елементів: 1) роздрібний тариф для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року, визначеного із застосуванням тарифного коефіцієнта, що застосовується для пікового періоду часу (для тризонної тарифної класифікації); 2) тарифний коефіцієнт, що застосовується для пікового періоду часу (для тризонної тарифної класифікації); 3) коефіцієнт "зеленого" тарифу для електроенергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання.

Згідно з частинами п'ятнадцятою та шістнадцятою статті 171 Закону України "Про електроенергетику" держава гарантує, що для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії на введених в експлуатацію об'єктах електроенергетики, буде застосовуватися порядок стимулювання виробництва електроенергії з альтернативних джерел енергії, встановлений відповідно до положень цієї статті на дату введення в експлуатацію об'єктів електроенергетики, у тому числі введених в експлуатацію черг будівництва електричних станцій (пускових комплексів), які виробляють електроенергію з альтернативних джерел енергії. У разі внесення змін до законодавства, що регулює порядок стимулювання виробництва електроенергії з альтернативних джерел енергії, суб'єкти господарювання можуть обрати новий порядок стимулювання.

Держава гарантує закріплення на законодавчому рівні на весь строк застосування "зеленого" тарифу вимог щодо закупівлі всієї електроенергії, виробленої на об'єктах електроенергетики, у тому числі введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), що використовують альтернативні джерела енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), і не проданої за договорами безпосередньо споживачам або енергопостачальним компаніям, за встановленим "зеленим" тарифом, а також щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами у порядку, встановленому законом.

Вважаючи, що оскаржуваним розпорядженням знижено тарифний коефіцієнт в піковий період часу з 1,8 до 1,01, позивачі посилаються на постанову Національної комісії регулювання електроенергетики України від 20 грудня 2001 року №1241 "Про тарифи, диференційовані за періодами часу" (в редакції, чинній станом на січень 2009 року).

Так, відповідно до пункту 3 вказаної постанови в редакції, чинній станом на січень 2009 року, передбачено, що для визначення рівня ставок тарифів, диференційованих за періодами часу, для кожного періоду (нічний, денний, напівпіковий, піковий) та всіх сезонів установлюються тарифні коефіцієнти та тривалість періодів, зокрема для пікового періоду тривалістю період в 6 год. встановлено тарифний коефіцієнт 1,8; згідно з пунктом пункту 3 постанови в редакції, чинній на момент звернення до суду, установлено, що для пікового періоду тривалістю період в 6 год. встановлено тарифний коефіцієнт 1,68.

Наведене вказує, що оскаржуваним розпорядженням рекомендовано Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики фактично знизити тарифний коефіцієнт в піковий період під час встановлення "зеленого" тарифу для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, крім суб'єктів господарювання, які експлуатують мікро-, міні- або малі гідроелектростанції.

Разом з тим, суд звертає увагу, що частини сьома статті 171 Закону України "Про електроенергетику" передбачає встановлення "зеленого" тарифу для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання, на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року, визначеного із застосуванням тарифного коефіцієнта, що застосовується для пікового періоду часу (для тризонної тарифної класифікації), тобто, станом на січень 2009 року береться лише розмір роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги; при цьому розмір тарифного коефіцієнта, що застосовується для пікового періоду часу (для тризонної тарифної класифікації) є змінною величиною, а Закон України "Про електроенергетику" не встановлює, що вказаний тарифний коефіцієнт є сталим та застосовується лише у розмірі, визначеному станом на січень 2009 року.

З наведених підстав вбачається, що оскаржуване розпорядження не суперечить нормам статті 171 Закону України "Про електроенергетику" та прийняте на підставі та у межах повноважень, визначених Конституцією та Законами України.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивачі стверджують, що оскаржуване розпорядження порушує їхні права, як виробників електроенергії з альтернативних джерел енергії, оскільки "зелений" тариф може бути знижено вдвічі.

У той же час суд звертає увагу, що оскаржуване розпорядження є актом індивідуальної дії та породжує права і обов'язки виключно у осіб, яких воно стосується - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, носить рекомендаційний характер та безпосередньо саме по собі не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів позивачів у даній справі.

Так, матеріали справи не містять доказів, які підтверджували, що на підставі оскаржуваного розпорядження вже знижено коефіцієнт пікового періоду часу з 1,8 до 1,01 шляхом прийняття відповідного нормативно-правового акта Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики або доказів, що свідчили б про закупівлю у позивачів електричну енергію за зниженим "зеленим" тарифом.

Доводи позивачів про можливість порушення їхніх прав внаслідок реалізації оскаржуваного розпорядження суд вважає помилковими та зауважує, що судовому захисту в даному випаду підлягає порушене право, а не ймовірність його порушення у майбутньому.

При цьому колегія суддів роз'яснює позивачам, що вони не позбавлені права оскаржити будь-які рішення чи дії відповідача чи інших осіб, які є наслідком прийняття оскаржуваного розпорядження, за умови настання негативних наслідків.

Суд також не приймає до уваги доводи позивачів про те, що оскаржуване розпорядження є нормативно-правовим актом та регуляторним актом, з урахування наступного.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як вбачається з наведеної правової норми, рішення суб'єкта владних повноважень можуть бути виражені у формі нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Поняття нормативно-правового акта та акта індивідуальної дії в Кодексі адміністративного судочинства не врегульовані, а тому при визначення цих понять слід звернутися до загальних понять права.

Так, нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що стосується актів ненормативного характеру (актів індивідуальної дії), то вони породжують права та обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Основним критерієм розмежування адміністративних актів є коло осіб, на яких поширюється їх дія, при цьому визначальним у визначенні нормативно-правового акта є те, що останній є джерелом права.

Зміст оскаржуваного розпорядження свідчить, що його дія поширюється на обмежене коло суб'єктів - на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; розпорядження встановлює рекомендації виключно для цієї Комісії та не є джерелом права, що дає підстави вважати розпорядження актом індивідуальної дії та виключає наявність підстав для особливостей провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів, передбачених статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стаття 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" визначає регуляторний акт як прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

У той же час оскаржуване розпорядження, по перше, не є нормативно-правовим актом, по-друге, не встановлює, не змінює та не скасовує норми права, застосовується до однієї конкретно визначеної особи, а тому не відповідає ознакам регуляторного акта та, відповідно, не потребує спеціальної процедури для його прийняття.

Колегія суддів також звертає увагу, що Указом Президента України від 27 серпня 2014 року №693/2014 "Про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики" вирішено ліквідувати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та не встановлено її правонаступника, що унеможливлює застосування вказаного розпорядження третьою особою 1.

Таким чином, з урахуванням не доведення позивачем наявності порушеного права та протиправності оскаржуваного розпорядження, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання нечинним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України розпорядження відповідача від 18 червня 2014 року №589-р "Про вдосконалення системи розрахунків за електричну енергію з альтернативних джерел енергії" нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Кабінетом Міністрів України доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного розпорядження з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративні позови ТОВ "Токмак Солар Енерджі" та ТОВ "Бі Енерджетікс" задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Токмак Солар Енерджі" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Бі Енерджетікс" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов