Справа № 2а-2729/10/0970
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ К/9991/43295/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю представника:Івано-Франківської митниці - Мартиневич А.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргоюІвано-Франківської митниці
напостанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012р.
у справі№ 2а-2729/10/0970
за позовомПриватного підприємства "Заремба Експорт-Імпорт"
до1. Івано-Франківської митниці 2. Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області
проскасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Заремба Експорт-Імпорт» звернулось до Івано-Франківської митниці з позовом про визнання нечинним та скасування рішення Івано-Франківської митниці № 206000006/2010/000739/1 від 26 травня 2010 року і стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів в сумі 35948,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтоване витребування у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2010р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012р., позовні вимоги задоволено частково. Скасовано рішення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України № 206000006/2010/000739/1 від 26 травня 2010 року про визначення митної вартості товарів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій Івано-Франківська митниця звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 15 березня 2008 року позивачем укладено контракт № 04-2008 з юридичною особою нерезидентом -Dorentrup Feuertestprodukte GMBH & Co., згідно з яким сторони взяли на себе зобов'язання по продажу та купівлі товарів (пункт 1.1 Контракту), асортимент, кількість, ціна та інші вимоги, які пред'являються до товару, визначаються за специфікаціями продавця. Згідно з доповненням до вказаного Контракту № 01-05-10 від 07.05.2010 року ціна на суміш вогнетривку Luekorma становить 978,5 євро за одну тону, при кількості 5 тон, ціна на суміш вогнетривку Lueroviv 360, становить 788,5 євро за одну тону, при кількості 3,5 тон, ціна на суміш вогнетривку Dorit DF 4 G, становить 160 євро за одну тону, при кількості 6 тон.

Вказані товари позивачем імпортовано в Україну. Для декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження відповідачу подано Декларацію митної вартості № 206000014/2010/001674 від 25.05.2010 року на ввезений товар, рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів № 206000006/2010/000294/1 від 10.03.2010 року, рішення про визначення коду товару КТ- 206-0268-09 від 13.11.2009 року, накладну СМR від 21.05.2010 року б/н, рахунок-фактуру (інвойс) № 2184 від 07.05.2010 року, пакувальний лист № 2184 від 07.05.2010 року, контракт № 04-2008 від 15.03.2008 року, доповнення до контракту № 01-05-10 від 07.05.2010 року, сертифікат про походження товару № А 703589 від 11.05.2010 року.

Оскільки при проведенні порівняння було встановлено, що заявлена митна вартість товару значно занижена у порівнянні з вартістю подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, відповідачем відповідно до п. п. 7-11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року, було витребувано у позивача додаткові документи, а саме прайс-листи, каталоги, специфікації фірми виробника, калькуляцію фірми виробника товару, цінову інформацію зовнішньоторгівельних чи біржових організацій, що підтверджується записом працівників митниці у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості № 206000014/2010/001674.

Позивачем на звороті декларації митної вартості № 206000014/2010/001674 вчинено запис такого змісту: «Вказану інформацію надати не можу. 25 травня 2010 року.».

З урахуванням наведеного 26 травня 2010 року митним органом на підставі наявних у нього відомостей, здійснено коригування митної вартості товарів, що переміщувались позивачем через митний кордон України та винесено оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів № 206000006/2010/000739/1.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару та наявність підстав повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість з Державного бюджету України.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи частково позовні вимоги вмотивували свої висновки тим, що визначення відповідачем митної вартості імпортованих позивачем товарів проведено з порушенням вимог ст. 266 Митного кодексу України, зокрема в частині застосування резервного методу визначення митної вартості, який застосовано з порушенням порядку черговості послідовного використання методів. Крім того, відповідачем не надано доказів проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України від 17.11.2002р. (далі - МК України) митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265 МК митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів вважає, що у разі незгоди Митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Колегія суддів дійшла висновку, що зі змісту норм пункту 14 Порядку декларування митної вартості товарів та частини четвертої статті 266 МК України убачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Разом з тим, витребувавши перелік додаткових документів, передбачених пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Також, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Крім того, колегія суддів вважає, що у разі незгоди Митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність дій Івано-Франківської митниці щодо застосування одразу шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 МК України, за відсутності будь-якого обґрунтування неможливості їх застосування в рішенні про визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постановах від 21 січня 2011 року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011 року (справа № 21-76а10), від 14 листопада 2011 року (справа № 21-213а11), від 6 лютого 2012 року (справа № 21-418а11), від 29 травня 2012 року (справа № 21-91а12).

Посилання скаржника в касаційній скарзі на причини не застосування попередніх п'яти методів колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки такі причини неможливості застосування послідовно попередніх п'яти методів визначення митної вартості товару повинні бути зазначені саме в рішенні про визначення митної вартості товарів.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судом апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: