Справа № 826/17686/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

за участю:
представників позивачаКорби Л.В. та Ружицького О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поряд.ок управління та експлуатація нерухомості" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поряд.ок управління та експлуатація нерухомості" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів в місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 липня 2014 року № та від 21 жовтня 2014 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

В судове засідання з'явилися представники позивача, апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було проведено документальну позапланову перевірку ТОВ "Поряд.ок.управління та експлуатації нерухомості" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2005 по 04.06.2014, за результатом якої складено акт перевірки від 21.07.2014 № 9124/10/26-50-22-07, згідно з висновками якого, відповідачем встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього в сумі 143310 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ на загальну суму 99000 грн.

Зазначені висновки мотивовано тим, що позивач порушив вимоги п. 2.4 наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", а саме: в актах виконаних робіт по господарських взаємовідносинах із з ПП «Ніка мода», наданих на підтвердження понесених витрат та підтвердження податкового кредиту у перевіряємий період, не зазначено обов'язкові реквізити: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У зв'язку з наведеним, відповідач дійшов висновку, що ТОВ "Поряд.ок.управління та експлуатації нерухомості" було віднесено до складу валових витрат та до податкового кредиту суми по взаємовідносинам з ПП "Ніка мода" за відсутності для цього підстав.

На підставі висновків акту перевірки від 21.07.2014 № 9124/10/26-50-22-07 контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.03.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 137 251,75 грн., у тому числі: 117334,00 грн., - основний платіж, 19917,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем незаконно та необґрунтовано, позивач звернувся до суду із позовом про його скасування.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не мали товарного характеру, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а оформлені лише документально, що, в свою чергу, призвело до встановлення податковим органом порушень норм податкового законодавства, що свідчить про обґрунтованість висновків податкового органу та відсутність підстав для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 138 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), зокрема п. 138.1 витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп.138.1.1 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно із п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу валових витрат витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, підставою для формування валових витрат є наявність первинних бухгалтерських документів, що підтверджують понесені підприємством валові витрати. При цьому слід враховувати, що в податковому обліку відображаються виключно господарські операції, вчинені підприємством в рамках господарської діяльності.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже в даному випадку правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень повинен довести відповідач як суб'єкт владних повноважень.

В той же час, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що фінансово-господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом ПП "Ніка мода" у перевіряємий період виникли на підставі укладеного ними договору про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання № 010211 від 01.02.2011, згідно з умовами якого, виконавець (ПП "Ніка мода") зобов'язується надати замовнику послуги з обслуговування і ремонту наявного у нього обладнання та мереж каналізації та водопостачання в порядку і на умовах, визначених договором, а замовник зобов'язується оплатити ці послуги. Перелік обладнання зазначається в Додатку 1 до даного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, замовник зобов'язаний виконувати всі вказівки виконавця з правильної експлуатації та збереження обладнання та допускати до роботи на ній лише працівників, які пройшли спеціальний курс навчання. Згідно з п. 2.1.3 договору, виконавець зобов'язаний проводити планові виїзди до замовника на умовах, зазначених у Додатку 2 до цього Договору, з метою профілактичного обслуговування обладнання, перерахованого в Додатку 1 до цього Договору. Відповідно до п. 2.1.2 договору, виконавець зобов'язаний закріпити не менше двох виїзних фахівців виконавця для взаємовідносин по виконанню робіт та обслуговуванню об'єктів замовника.

На підтвердження реального руху активів в процесі здійснення господарських операції за цим договором позивачем надано суду: додаток № 1 (перелік обладнання, що підлягає щомісячному обслуговуванню), додаток № 2 (перелік робіт по обслуговуванню санітарно-технічних систем житлового будинку), акти здачі - прийняття робіт, податкові накладні та банківські виписки з платіжними дорученнями, ліцензії щодо ПП "Ніка мода", свідоцтво про державну реєстрацію ПП "Ніка мода", свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ щодо ПП "Ніка мода", довідку з ЄДРПОУ щодо ПП "Ніка мода", довідку про взяття на облік щодо ПП "Ніка мода".

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність належним чином оформлених первинних документів не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування валових витрат підприємства чи правомірність включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Дослідивши надані позивачем документи первинного бухгалтерського обліку по господарським відносинам із ПП "Ніка мода", колегія суддів вважає, що вони не відповідають наведеним вище вимогам, і не можуть бути підставою для віднесення відповідних сум до витрат і формування податкового кредиту, зокрема, суд небезпідставно звернув увагу, що наявні у матеріалах справи податкові накладні та акти, виписані контрагентом позивача, містять лише загальну назву - послуги без деталізації змісту (із актів не можливо встановити, які саме дії включає в себе профілактичний огляд); не містять інформації про посаду, прізвище та ініціали особи або іншої інформації, що дала б змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операції та наявність у неї відповідних повноважень та знань, а відтак в силу правових норм такі документи не є належно оформленими первинними документами для підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту з ПДВ та понесення валових витрат товариством.

Крім того, позивачем не надано інформації чи були виконавцем закріплені фахівці для взаємовідносин по виконанню робіт та обслуговуванню об'єктів, оскільки жодні первинні документи (договір, додатки, акти) не містять ПІБ та посади осіб, які проводили роботи, згідно актів здачі-прийняття робіт, в той час як вбачається, що профілактичні огляди та інші роботи начебто проводилися на товаристві.

Таким чином, позивачем, як суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат, не доведено належними та допустимими доказами правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами.

В той же час висновки акту перевірки Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів в місті Києві про порушення позивачем вимог податкового законодавства знайшли своє підтвердження, що свідчить про наявність у відповідача підстав для прийняття оскаржуваних у даній справі рішень.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на ту обставину, що податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем передчасно з огляду на те, що перевірку призначено на підставі постанови слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України від 21 травня 2014 року в межах кримінального провадження, відтак, в силу вимог статті 86.9 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Вказана норма Податкового кодексу України підлягає застосуванню, якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори.

В даному ж випадку, зі змісту постанови слідчого вбачається, що кримінальне провадження не стосується конкретної посадової особи платника, натомість його відкрито у відношенні невстановлених службових осіб позивача.

Будь-які інші докази, які обґрунтовують позицію позивача щодо зазначеного вище питання, у матеріалах справ відсутні.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, що фінансово-господарські операції між ТОВ "Поряд.ок.управління та експлуатації нерухомості" та ПП "Ніка мода" були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, в свою чергу, висновки акту перевірки відповідача є обґрунтованими.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поряд.ок управління та експлуатація нерухомості" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поряд.ок управління та експлуатація нерухомості" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів в місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддіА.Б Парінов

О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 23 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.