Справа № 803/50/15-а
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 803/50/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

з участю представника позивача Максимчука Ю.В.,

представника відповідача Сахарчука А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Ексіма Плюс» до Любомльського відділення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Ексіма Плюс» (далі - позивач, ДП «Ексіма Плюс», підприємство) звернулось з позовом до Любомльського відділення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - відповідач, Любомльське відділення Ковельської ОДПІ, податковий орган), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 грудня 2014 року №001456310 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2014 року на 234127,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 58431,75 грн., №001449310 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 91536,25 грн. (в тому числі: за основним платежем - 73229,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18307,25 грн.), №001461310 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 242,50 грн. (в тому числі: за основним платежем - 194,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 48,50 грн.).

В обгрунтування позовних вимог ДП «Ексіма Плюс» вказує на безпідставність висновків податкового органу, викладених в акті позапланової перевірки правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень 2014 року та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту по податку на додану вартість за липень 2014 року, про порушення п.44.1 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.3, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України щодо завищення податкового кредиту з ПДВ за липень 2014 року по операціях з придбання ТМЦ по імпорту, їх транспортування та процесу переробки сировини на суму 307550,00 грн. та відповідно завищення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за серпень 2014 року на суму 234127,00 грн.

Як зазначає позивач, в липні 2014 року підприємство здійснювало придбання по імпорту сировини: моноволокна та плівки, що підтверджено відповідними ВМД, за якими митним органам сплачено ПДВ. Імпортована сировина згідно укладеного контракту про переробку давальницької сировини передана по актах передачі сировини на переробку підприємцю ОСОБА_1., який в свою чергу виконав умови контракту та передав ДП «Ексіма Плюс» готову продукцію: ялинки штучні та сосни штучні, вінки, гірлянди тощо. В подальшому готова продукція була реалізована позивачем на експорт.

Підприємство стверджує, що усі господарські операції по імпорту, переробці давальницької сировини та експорту оформлені належними первинними документами та відображені в бухгалтерському та податковому обліках, відтак порушення вимог податкового законодавства відсутні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

У поданих суду запереченнях та в судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов не визнав з тих підстав, що актом перевірки не підтверджено суми ПДВ, сплачені підприємством митним органам при імпорті сировини. Просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що в період з 13.11.2014 року по 21.11.2014 року Любомльським відділенням Ковельської ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ДП «Ексіма Плюс» з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень 2014 року та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту по податку на додану вартість за липень 2014 року. За наслідками даної перевірки відповідачем складено акт від 28.11.2014 року №363/15-35954365, яким встановлено порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.198.3 ст.198, п.200.1, 200.3, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого ДП «Ексіма Плюс» по операціях з придбання ТМЦ по імпорту, їх транспортування та процесу переробки сировини завищено податковий кредит з ПДВ за липень 2014 року на суму 307550,00 грн. та відповідно завищено бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку за серпень 2014 року на суму 234127,00 грн. (а.с.8-23).

На підставі вказаного акту відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від від 10 грудня 2014 року №001456310 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2014 року на 234127,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 58431,75 грн., №001449310 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) на 91536,25 грн. (в тому числі: за основним платежем - 73229,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18307,25 грн.), №001461310 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) на 242,50 грн. (в тому числі: за основним платежем - 194,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 48,50 грн.) (а.с.24-26).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі податкових повідомлень-рішень, з огляду на таке.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 181 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку (пункт 201.12 статті 201 ПК України).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Пунктами 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів податкового органу судом при розгляді справи підлягали з'ясуванню обставини щодо реального здійснення господарських операцій, за якими позивачем сформовано податковий кредит у липні 2014 року, належного оформлення первинних документів та правомірності заявлення суми бюджетного відшкодування у серпні 2014 року.

Як встановлено судом, між ДП «Ексіма Плюс» (покупець) та фірмою ERBIS Sp. Jawna, м.Козеглови, Польща (продавець) було укладено зовнішньо-економічний контракт №1 від 21.09.2009 року, предметом якого є поставка плівки та моноволокна полівінілхлориду (а.с.27-29).

На виконання умов даного контракту 31.07.2014 року фірмою ERBIS Sp. Jawna імпортовано в адресу позивача полімерні матеріали: плівку з полівінілхлориду, яка призначена для виготовлення синтетичних ялинок та вінків, загальною вартістю 36925,00 доларів США (452155,72 грн.). Зазначена поставка підтверджується наявними в матеріалах справи ВМД №205070000/2014/029175 від 31.07.2014 року, за якою митним органам підприємство сплатило ПДВ в сумі 94952,70 грн., специфікацією №2 від 25.07.2014 року до контракту, фактурами та специфікаціями товару постачальника, а також міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) (а.с.47-54).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, між ДП «Ексіма Плюс» (покупець) та фірмою INDUSTRIA ITALIANA MONOFILO ORIENTATO SRL., м.Болонья, Італія (продавець) укладено зовнішньо-економічний контракт №2 від 12.07.2010 року, предметом якого є поставка моноволокна із полівінілхлориду (а.с.30-31).

На виконання умов зазначеного контракту фірмою INDUSTRIA ITALIANA MONOFILO ORIENTATO SRL. імпортовано в адресу позивача 07.07.2014 року та 28.07.2014 року моноволокно в асортименті, виготовлене із полівінілхлориду, призначене для виготовлення штучних ялинок та вінків. Вказані поставки підтверджуються ВМД №205070000/2014/024688 від 07.07.2014 року на суму поставки 31491,00 Євро (533192,28 грн.), за якою митним органам сплачено ПДВ в сумі 106638,46 грн., ВМД №205070000/2014/028682 від 28.07.2014 року на суму поставки 31775,00 Євро (529795,27 грн.), за якою митним органам сплачено ПДВ в сумі 105959,05 грн., а також специфікаціями №4 від 26.06.2014 року, №5 від 16.07.2014 року до контракту, фактурами та пакувальними листами постачальника, міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) (а.с.32-37, 39-44).

Таким чином, факт поставки ТМЦ (плівки, моноволокна) на митну територію України та сплата позивачем ПДВ при митному оформленні товарів підтверджуються належним чином оформленими вантажно-митними деклараціями, що в свою чергу свідчить про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту липня 2014 року сум ПДВ, сплачених митним органам, в загальному розмірі 307550,00 грн.

У акті перевірки (стор.18, 19 акту) відповідач вказує, що перевізники товару, зазначені у міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), не відповідають перевізнику, який підписував акти прийняття-передачі виконаних робіт по наданню транспортно-експедиторських послуг.

Так, дійсно згідно CMR від 04.07.2014 року та від 25.07.2014 року (а.с.37, 44) перевізником зазначено «МВ Стеллар», м.Тернопіль, а згідно CMR від 29.07.2014 року (а.с.54) перевізником є ФОП ОСОБА_3., м.Ковель. Разом з тим, актами про прийняття-передачу виконаних робіт №755 від 08.07.2014 року та №781 від 29.07.2014 року засвідчено факт надання ФОП ОСОБА_2. транспортно-експедиторських послуг позивачу по маршруту: Болонья-п.п.«Чоп», п.п.«Чоп»-Луцьк, а також актом про прийняття-передачі виконаних робіт №783 від 31.07.2014 року засвідчено факт надання ФОП ОСОБА_2. транспортно-експедиторських послуг ДП «Ексіма Плюс» по маршруту: Козеглови-п.п.«Ягодин», п.п.«Ягодин»-Луцьк (а.с.56, 58, 61).

Відповідно до договору на здійснення транспортно-експедиторських послуг №117 від 01.10.2013 року, укладеного між ДП «Ексіма Плюс» (замовник) та ФОП ОСОБА_2. (експедитор), визначено порядок взаємин, що виникають між сторонами при організації, здійсненні і розрахунках за міжнародні автомобільні перевезення вантажів транспортними засобами експедитора за заявками замовника (а.с.55).

На думку суду, експедитор як суб'єкт господарювання, на якого згідно договору покладено обов'язок щодо організації виконання міжнародних автомобільних перевезень вантажів, не позбавлений права залучати до перевезень інших перевізників і в такому випадку особа перевізника не співпадатиме з особою експедитора.

Крім того, із досліджених ВМД та актів про прийняття-передачі виконаних робіт по наданню транспортно-експедиторських послуг вбачається, що зазначені в цих документах реєстраційні номери транспортних засобів, за якими здійснювались перевезення, ідентичні.

Водночас суд враховує, що невідповідність особи перевізника, яка зазначена у міжнародних товарно-транспортних накладних, із особою, яка підписала акти прийняття-передачі виконаних робіт по наданню транспортно-експедиторських послуг, не впливає на правомірність віднесення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту, оскільки єдиним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту при ввезенні товарів на митну територію України, є вантажно-митна декларація.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що між ДП «Ексіма Плюс» (замовник) та ФОП ОСОБА_1. (виконавець) 01.01.2012 року укладено контракт №2-0112-Д на переробку давальницької сировини, в доповненнях до якого визначено технологічні умови переробки сировини та отримання готової продукції, витрати виконавця на етапах переробки сировини та отримання готової продукції, норми витрат сировини на одиницю готової продукції (а.с.119-122). За даним контрактом ДП «Ексіма Плюс» зобов'язувалось здійснювати попередню поставку сировини (моноволокна, плівки та інших матеріалів) в адресу ОСОБА_1., а останній зобов'язувався здійснити переробку сировини та передати підприємству готову продукцію (ялинки штучні, сосни штучні, вінки, гірлянди).

Актами передачі сировини на переробку (а.с.123-142), актами списання сировини (а.с.143-150), актами виконаних робіт (а.с.151-159), актами оприбуткування готової продукції (а.с.160-167) підтверджується факт виконання ДП «Ексіма Плюс» та ФОП ОСОБА_1. взаємних зобов'язань за контраком №2-0112-Д від 01.01.2012 року протягом липня-серпня 2014 року. Також матеріалами справи підтверджується відображення підприємством по бухгалтерському обліку руху товарно-матеріальних цінностей (сировини, готової продукції) (а.с.224-231).

Як слідує з матеріалів справи, готова продукція (ялинки штучні, сосни штучні, вінки, гірлянди) реалізовувалась позивачем на експорт згідно укладених контрактів №4 від 04.07.2014 року із фірмою Jysk Sp. z o.o, м.Гданськ Польща (а.с.168-171), із ТОВ «Офіс Маркет», м.Москва, Росія (а.с.172-175), що підтверджується ВМД та товаросупровідними документами до них, податковими накладними (а.с.110-111, 113, 115,180-181, 199-216), також реалізація готової продукції здійснювалась і на митній території України, про що свідчать податкові та видаткові накладні (а.с.174, 182-183, 221-223).

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази підтверджують факт використання позивачем імпортованої сировини у власній господарській діяльності шляхом укладення контракту на її переробку та подальшої реалізації готової продукції як на експорт, так і на митній території України.

Разом з тим суд не приймає до уваги доводи податкового органу про неможливість здійснення ФОП ОСОБА_1. підприємницької діяльності з переробки давальницької сировини згідно укладеного із позивачем контракту, оскільки такі висновки зроблені на припущеннях, без проведення відповідних податкових перевірок чи зустрічних звірок підприємця та без урахування наданих позивачем первинних документів.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що викладені в акті перевірки ДП «Ексіма Плюс» висновки контролюючого органу щодо завищення податкового кредиту липня 2014 року на суму 307550,00 грн. і як наслідок завищення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за серпень 2014 року на суму 234127,00 грн., не знайшли свого підтвердження в ході з'ясування обставин у справі по суті.

Отже, з наведених вище підстав адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Любомльського відділення Ковельської ОДПІ від 10 грудня 2014 року №001461310, №001449310, №001456310.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). З врахуванням викладеного, на користь позивача слід присудити суму сплаченого судового збору в розмірі 487,20 грн. згідно платіжного доручення №36 від 13.01.2015 року (а.с.2).

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Любомльського відділення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 10 грудня 2014 року №001461310, №001449310, №001456310.

Присудити з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства «Ексіма Плюс» (45603, Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Старицького, 84, ) судові витрати в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 24 лютого 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій