Справа № 754/21039/14-а
Суддя: Таран Н. Г.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/51/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

19.02.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Таран Н.Г.

при секретарі - Чернишовій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва, про визнання дій та бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, починаючи з 01.11.2012 року, щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії. Зобов'язати відповідача здійснити, починаючи з 01.11.2012 року, перерахунок пенсії, застосувавши при цьому для розрахунку коефіцієнта заробітної плати однаковий підхід до демінування (переведення) заробітної плати, нарахованої у радянських карбованцях за 1957-1960 роки, та показників середньої заробітної плати робітників та службовців, зайнятих у галузях національної економіки за цей період же період, у єдину грошову одиницю. Зобов'язати відповідача виплатити, починаючи з 01.11.2012 року, різницю (недоплату) між розмірами пенсій, що виникла внаслідок відмови ним здійснити її перерахунок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1998 року перебуває на обліку та отримує пенсію за віком в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва. 24 жовтня 2012 року позивач подав заву до відповідача про перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 21.09.2012 року № 03/7122, виданої Державним підприємством «Одеський Морський торговельний порт» ВСП судноверф Україна, правонаступником Одеського судноремонтного заводу №1, за період роботи з 19.07.1957 року по 16.09.1960 року. До заяви були подані всі необхідні документи для здійснення відповідачем перерахунку. Фактична заробітна плата за період з 19.07.1957 року по 16.09.1960 року, з якої сплачено страхові внески, надана в довідках про заробітну плату для обчислення пенсії від 21.09.2012 року № 03/7122, від 21.03.2013 року № 03/1532 та від 27.05.2014 року № 03/2011. В довідці від 21.09.2012 року суми заробітної плати переведено у діючу грошову одиницю (гривню) відповідно до грошових реформ 1961 та 1996 років. Довідка від 21.03.2013 року складена без урахування грошової реформи 1996 року. Суми, зазначені в цій довідці, і суми, які зафіксовані в довідці від 21.09.2012 року, є ідентичними. В довідці від 27.05.2014 року суми заробітної плати надані без переведення їх у діючу грошову одиницю (гривню). Тобто, мова йде про фактичну заробітну плату, нараховану в радянських карбованцях, яку позивач отримав за 1957-1960 роки і з якої сплачував податки і збори до існуючого на той момент пенсійного фонду. Суми, які зафіксовані в цій довідці є ідентичними сумам в довідці від 21.09.2012 року. Різниця між цими сумами проявляється лише при діленні їх на 10 та 100 000 з метою переведення їх до відповідних грошових одиниць згідно грошових реформ 1961 та 1996 років. Отже відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії на підставі нових даних з 01.11.2012 року згідно з ч. 4 ст. 45 Закону №1058. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням щодо здійснення перерахунку пенсії з урахуванням всіх долучених документів згідно чинного законодавства та відповідач дійшов висновку, що перерахунок пенсії призведе до зменшення її розміру, що є недоцільним. Вважає, що відповідач порушуючи положення частини другої статті 40 Закону України № 1058, здійснив невірні розрахунки коефіцієнта заробітної плати, які призвели до зменшення розміру пенсії та стали підставою для відмови в її перерахуванні. На думку позивача такі дії відповідача порушують його конституційні права на соціальний захист та на власність.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги, викладені в адміністративному позові, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позові. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - Мних-Котляр М.Н., яка діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, заперечувала проти позовних вимог, які не визнала в повному обсязі та пояснила, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсіє за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсія позивачу обчислена з урахуванням 54 років страхового стажу та середньомісячного заробітку, визначеного за періоди роботи з 01.01.1987 по 31.12.1991 р. та з 01.07.200 по 31.01.2009 р. З метою збільшення розміру пенсії позивач надав до Управління довідку про заробітну плату за період роботи з липня 1957 року по вересень 1960 року. Довідка про заробітну плату, яку подав позивач від 21.09.2012 року виданої Державним підприємством «Одеський Морський торговельний порт» була оформлена належним чином, зокрема суми заробітної плати в цій довідці переведено у діючу грошову одиницю (гривню) відповідно до вимог грошових реформ 1961 року та Постанови Кабінету Міністрів № 1002 від 26.08.1996 року. Управління врахувало вищезазначену довідку, але перерахунок пенсії не здійснювало, оскільки дійшли висновку, що перерахунок пенсії призведе до зменшення її розміру, а тому є недоцільним. Розрахунок проводився Управлінням відповідно до додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» від 20 листопада 2013 року №1783. В цій постанові зазначено, що суми заробітної плати за відповідні роки з урахуванням грошової реформи 1961 року зокрема 1958 р.-76,74; 1959 р.-77,7; 1960 р.-78,3. Зазначила, що Управління взагалі не переводить грошові одиниці, а застосовує для нарахування довідки оформлені відповідно до чинного законодавства. При нарахуванні пенсії Управління не могло не врахувати постанову Кабінету міністрів України № 1783 від 20.11.2003 року та взяти інші показники. З урахуванням наведеного, просила відмовити у задоволені адміністративного позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, на яких ґрунтується адміністративний позов приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де указано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва та отримує пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яку обчислено з урахуванням 54 років страхового стажу.

З метою збільшення розміру пенсії позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва та надав довідку про заробітну плату від 21.09.2012 року № 03/7122 за період роботи з липня 1957 року по вересень 1960 року, відповідно до якої суми заробітної платні переведено у діючу грошову одиницю відповідно вимогам грошової реформи 1961 року та реформи 1996 року.

Як вбачається з листів Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва під час опрацювання пенсійної справи встановлено, що в разі проведення перерахунку пенсії з урахуванням періоду заробітної плати з 21.07.1957 року по 31.07.1960 року та 01.07.2000 року по 31.01.2009 року на підставі довідки від 21.09.2012 року № 03/7122 виданої Державним підприємством «Одеський морський торговельний порт» розмір пенсії значно зменшується і даний розрахунок є недоцільним.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначив, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 40 вищевказаного Закону встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 ч.1 ст. 40 вищевказаного Закону заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

З 1987 року по день звернення позивача до суду проводилось дві грошових реформи у 1961році та у 1996 році.

В 1961 році відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 04.05.1960 р. «Про зміну масштабу цін і заміну грошей» була проведена грошова реформа у співвідношенні 10 рублів старого зразка на 1 рубль зразка 1961 року.

Указами Президента України від 07.07.1992 року № 549/92 та від 25.08.1996 року № 762/96 було врегульовано порядок обміну рублевої готівки на український карбованець у співвідношенні 1 до 1, та обмін українського карбованця на гривні за курсом 100000 карбованців за 1 гривню.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про переоцінку товарів (робіт, послуг) та механізм контролю за переглядом цін та формування вартісних показників в умовах грошової реформи» від 26.08.1996 року № 1002 передбачено, що у довідках про заробітну плату для обчислення пенсії, які надаються підприємствами, установами, організаціями і які містять відомості про заробітну плату за період до 01 вересня 1961 року і після цієї дати, розмір заробітку до 01 вересня 1996 року перераховуються в гривні у співвідношенні 1:100000. В цих довідках обов'язково повинно бути зазначено, що заробіток перераховано з інших грошових одиниць.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 року № 1783, під час перерахунку пенсії відповідно до ст. 43 Закону для визначення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях національної економіки, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), визначені державним комітетом статистики показники за період з 1958 року по 2002 рік згідно з додатками 1 і 2.

Таким чином, довідка про заробітну плату, яку подав позивач від 21.09.2012 року № 03/7122 виданої Державним підприємством «Одеський Морський торговельний порт» ОСОБА_1 у період його роботи з 1957 року по 1960 рік оформлена належним чином та в ній вказана сума заробітної платні з урахуванням грошової реформи 1961 року та 1996 року у співвідношенні 1:10 та 1:100000 відповідно, тобто, складена з дотримання норм Постанови Кабінету Міністрів від 26.08.1996 року № 1002.

З огляду на вказане, суд погоджується з тим, що відповідач, обчислюючи пенсію ОСОБА_1 згідно довідки про заробітну плату з урахуванням періоду роботи з липня 1957 року по вересень 1960 рік, дійшов вірного висновку про недоцільність перерахунку пенсії позивача, оскільки це призведе зменшення розміру пенсії, тому що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача став після переведення сум заробітної плати з урахуванням грошових реформ 1961 року та 1996 року менше ніж коефіцієнт з якого обчислена пенсія позивача у відповідності до приписів Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вимоги позивача, викладені в адміністративному позові не знайшли підтвердження під час судового розгляду, оскільки відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 6, 11, 41, 71, 99, 100, 158-163, 167, 186, 187, 254 Кодексу адміністративного судочинства, ст. 40 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва, про визнання дій та бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва.

Повний текст постанови виготовлено 24.02.2015 року.

Суддя: Н.Г. Таран