Справа № 815/3148/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2015 р. м. Київ К/800/56122/14

суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
секретар судового засідання - Кошелєв С.В.,

за участю представника відповідача - Петровського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Креін Юкреін» до Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, що переглядається за касаційною скаргою Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 3 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ТОВ «Креін Юкреін» (Товариство) звернулося до суду з позовом до Головного управління Міндоходів в Одеській області (Управління) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Зазначали, що оскаржуваними рішеннями Управління позивачу донараховано митних платежів та застосовані штрафні санкції у зв'язку з виявленням недостовірних відомостей у митній декларації щодо вартості ввезеного до України товару.

Посилаючись на те, що при здійсненні декларування позивач подав належні документи, які у повній мірі підтверджують контрактну вартість товару, Митницею вони прийняті без зауважень, а надходження інформації від митних органів інших країн не може бути підставою для сумніву у достовірності поданих документів, просили визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 31 січня 2014 року № та № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 3 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Управління, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 12 липня 2012 року позивачем здійснено митне оформлення ввезення в Україну товару «Моторний транспортний засіб спеціального призначення автокран марки TADANO FAUN, модель ATF 45-3, що знаходився у використанні». Митна вартість визначена позивачем в розмірі 91 100 доларів США. Відповідно до поданих до митного органу документів, продавцем товару є компанія «GEOSTAR HARTFORD» (ЮАР), а відправником - компанія «LIEBHERR-WERK EHINGEN GMBH» (Німеччина).

У серпні 2012 року Державною митною службою направлено запит до митних органів Німеччини з проханням надати детальну інформацію щодо умов та обставин поставки товару. Запит обґрунтований тим, що в кабіні автокрана знайдено пакувальний лист з відомостями, які є відмінними від зазначених декларантом.

У відповідь надійшов рапорт, складений Головною митницею м. Ульм. У ньому зазначено, що продавцем товару є компанія «LIEBHERR-WERK EHINGEN GMBH», яка здійснила його відчуження на користь резидента України фірми «Одіссей Моторс». Продаж здійснено на підставі договору, укладеного між названими юридичними особами. Вартість операції склала 135 000 євро, а безпосередню оплату здійснила компанія «GEOSTAR HARTFORD».

У рапорті, з посиланням на пояснення начальника митного відділу компанії «LIEBHERR-WERK EHINGEN GMBH», також зазначено, що компанія-продавець не має жодних ділових зв'язків з позивачем та компанією «GEOSTAR HARTFORD» (окрім безпосереднього надходження коштів за товар від останньої).

На підставі акта перевірки Управлінням прийнято податкове повідомлення-рішення від 31 січня 2014 року № , яким визначено суми донарахованого позивачу зобов'язання зі сплати ПДВ в розмірі 136 236,69 грн та штрафних санкцій у розмірі 68 118, 35 грн.

Податковим повідомленням-рішенням 31 січня 2014 року № визначено суми донарахованого грошового зобов'язання зі сплати ввізного мита у розмірі 61 925,77 грн та штрафних санкцій у розмірі 15 481,44 грн.

Задовольнивши позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що подані позивачем митному органу документи, а також висновок експерта підтверджують контрактну вартість товару, а Митницею при здійсненні митного оформлення перевірено такі документи. Тому суди зазначили, що надходження інформації від митних органів інших країн не дають підстав вважати відповідні документи недостовірними.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України з висновками судів не погоджується.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 Митного кодексу (МК) України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом, серед іншого, направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Пунктом другим частини другої статті 351 МК України установлено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Частиною шостою статті 345 МК України передбачено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Колегія суддів зазначає, обставини, встановлені розслідуванням митних органів Німеччини, є підставою вважати подані позивачем при декларуванні документи недостовірними в частині сторін угоди купівлі-продажу та її ціни.

При цьому, викладені у рапорті розслідування обставини кореспондуються зі змістом пакувального листа, знайденого у кабіні автокрана при здійсненні митного оформлення.

Тому суди дійшли помилкових висновків, безпідставно не взявши до уваги результати розслідування.

Також касаційний суд звертає увагу, що позивач не пояснив виявлені розслідуванням факти, не навів причин розбіжностей між відомостями декларації та фактами, що встановлені розслідуванням. При цьому, обмежився твердженнями про те, що при декларуванні подав усі належні документи, а митним органом здійснено їх перевірку і порушень не установлено.

Такі доводи не можуть прийматися до уваги, оскільки завершення митного оформлення не означає закінчення митного контролю та не є беззаперечною підставою стверджувати про достовірність відомостей декларації.

Необґрунтованими вбачаються посилання судів на висновок експерта, оскільки такий висновок (про ринкову вартість автокрану) заснований лише на встановленні середньої вартості двох аналогічних кранів у мережі Інтернет.

Колегія суддів вбачає сумнівною ґрунтовність такого дослідження, оскільки для вивчення ринкової кон'юктури експертом взято обмежено коло пропозицій, достовірність яких, до того ж, не може бути підтверджена. Будь-які відомості про вартість офіційно визнаних операцій з придбання таких автокранів не досліджувалися.

Відповідно до частини п'ятої статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковим.

З викладеного вбачається, що суди дійшли помилкових висновків про обґрунтованість цього позову, тому їх рішення підлягають скасуванню, а у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 3 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Креін Юкреін» () на користь Державного бюджету України решту суми судового збору у розмірі 4 384 (чотири тисячі вісімдесят чотири) гривні 80 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов