Справа № 2а-4/10
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/800/36659/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Рівненського районного відділу земельних ресурсів про визнання протиправною постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів ОСОБА_5 за № 001433 від 13.04.2007 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2010 року, в задоволенні позову відмовлено в зв'язку з пропуском строку звернення до суду та визнано відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2013 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким відмовлено в задоволенні позову, однак встановлено факт правомірного притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, відповідно ст.53-1 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, відповідно до протоколу № 15 від 07.10.1959 року чоловіку позивача надано право побудувати житловий будинок в с.Біла Криниця, як такому, що зселяється з хутора. Як вбачається з архівної довідки № 290 від 11.05.2007 року станом на 01 січня 1961-1963 років у користуванні позивачки була земельна ділянка площею 0,50 га. На той час проїзду між вулицями Рівненська та Приходька на території Білокриницької сільської ради Рівненського району не було. Пізніше на частині земельної ділянки, яка надана їм в користування після зселення з хутора, почали будуватись сусіди і виник проїзд між вказаними вулицями. Головою сільської ради та землевпорядником були встановлені межі проїзду та межі їх земельної ділянки, які були закріплені металевою сіткою. Рішенням Білокриницької сільської ради № 37 від 29.12.1998 року позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку в с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області загальною площею 0,25 га. Земельна ділянка ще не приватизована.

Постановою заступника начальника Рівненського районного відділу земельних ресурсів №001433 від 13.04.2007 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 гривень за те, що остання допустила самовільне зайняття земельної ділянки загальною площею 0,05 га, в тому числі орієнтовною площею 0,0402 га за рахунок земель загального користування вулиці Рівненської і орієнтовною площею 0,0098 га за рахунок земель загального користування проїзду між вулицями Рівненська та Приходька на території Білокриницької сільської ради Рівненського району. Згідно відмітки у постанові, копія постанови від 13.04.2007 року направлена позивачу поштою 13.04.2007 року і згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, отримана 18 квітня 2007 року.

Встановлюючи факт відсутності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції вказав, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 є необґрунтованою та прийнятою в порушення вимог чинного законодавства.

Натомість, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку обґрунтованості прийняття вказаної постанови, оскільки матеріалами справи підтверджено самовільне заняття позивачем земельної ділянки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У ст. 125 Земельного кодексу України вказано, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статті 116, 125 Земельного кодексу України розкривають підстави набуття права власності та користування земельними ділянками. Ст. 211 ЗК говорить про відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок, зокрема, передбачає, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

У ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» роз'яснено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Ст. 53-1 КУпАП передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: