Справа № 2а-9995/10/2670
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №2а-9995/10/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 07.07.2010 року №000107431/3,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, в якому з урахуванням уточнень просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 07.07.2010 року №000107431/3.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року, що залишена без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року та Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2013 року, позов задоволено.

Постановою Верховного суду України від 15 квітня 2014 року ухвалу Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 липня 2014 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 07.07.2010 року №/3.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами відповідача проведено планову виїзну документальну перевірку фінансово - господарської діяльності з питань дотримання Акціонерним товариством «Каліон Банк Україна» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року; за наслідками перевірки складено акт від 17.11.2009 року №517/43-10/19357443.

Актом перевірки встановлено, зокрема, порушення позивачем пп. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5, пп. 8.1.1 п. 8.1, пп. 8.2.2 п. 8.2, пп. 8.3.2 п. 8.3, пп. 8.4.1 п. 8.4, пп. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8, пп. 12.2.1 та пп. 12.2.2 п. 12.2 ст. 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 37218,80 грн; п. 16.4 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження суми штрафної (фінансової) санкції у сумі 59,00 грн за 2006 рік.

Так, згідно акту перевірки у порушення п. 16.4 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» банком занижено суму штрафу в розмірі 59,00 грн. за 2006 рік; у порушення пп. 8.4.1 п. 8.4. ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» банком завищено суми амортизаційних відрахувань визначених по податку на додану вартість по придбаним автомобілям (Nissan X-Trail вартістю 173166,00 грн., у тому числі 28861,00 грн. ПДВ), Renault Kangoo 1.4 вартістю 105362,00 грн., у тому числі 17560,33 ПДВ) на суму 9577,37 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 2394,34 грн; у порушення пп. 8.1.1 п. 8.1., пп. 8.2.2 п. 8.2, пп. 8.3.2 п. 8.3, пп. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» товариством неправомірно віднесено до балансової вартості груп основних фондів вартості придбаних джерел безперебійного живлення (APC Smart UPS RT 10000, Smart UPS RT8000), комутаторів (Catalyst 37504810/100+4SFP+IPB Image, Smartnet 8x5xNBD Cat 3750 48 SPF Stndrt Multiplayer Image, Catalyst 37504810/100+4SFP+Enhanced Multiplayer, Shared SUPP SDS Cat 3750 48 10/100/1000T+4SFP+Enhanced), охоронно - тривожної системи сигналізації, автоматичної установки газового пожежегасіння, що призвело до завищення амортизаційних відрахувань та до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 34824,46 грн.

26 квітня 2010 року відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №/2, яким на підставі акту перевірки за виявлені порушення позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 55887,20 грн, у тому числі за основним платежем 37218,80 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 18668,40 грн.

Вказане податкове повідомлення було оскаржено в адміністративному порядку, за наслідками чого було винесено аналогічного змісту податкове повідомлення - рішення від 07.07.2010 року №/3.

Згідно платіжного доручення від 10 грудня 2009 року №1210/10, позивачем самостійно сплачено штрафну санкцію з податку на прибуток згідно податкового повідомлення - рішення №/0 (т. 1 а.с. 147), що свідчить про визнання позивачем порушення п. 16.4 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Щодо порушення позивачем пп. 8.4.1 п. 8.4 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинного на час виникнення спірних правовідносин, під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Підпунктом 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Згідно до підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» основні фонди підлягають розподілу за такими групами:

- група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі;

- група 2 - автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них;

- група 3 - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1, 2 і 4;

- група 4 - електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, комп'ютерні програми, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Відповідно до підпункту 8.4.1 пункту 8.4 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі здійснення витрат на придбання основних фондів балансова вартість відповідної групи збільшується на суму вартості їх придбання, з урахуванням транспортних і страхових платежів, а також інших витрат, понесених у зв'язку з таким придбанням, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

Положеннями підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону передбачено, що до складу валових витрат не включаються витрати на сплату ПДВ, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання. Однак абзацом третім цієї норми встановлено, що у разі якщо платник податку на прибуток, зареєстрований як платник ПДВ, одночасно здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються ПДВ та звільнені від оподаткування або не є об'єктом оподаткування таким податком, ПДВ, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат, або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку згідно із Законом України «Про податок на додану вартість».

Таким чином, згідно із встановленим Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» порядком формування валових витрат як складової визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток суми ПДВ, нараховані (сплачені) платником цього податку при придбанні автомобільного транспорту, включеного до складу основних фондів, не включаються до складу валових витрат і не збільшують балансову вартість відповідної групи основних фондів. Це правило не поширюється на платників ПДВ, які здійснюють оподатковувані операції з продажу товарів (робіт, послуг), що звільнені від оподаткування або не є об'єктом оподаткування, а також на суб'єктів господарювання, які не зареєстровані платниками ПДВ.

Згідно з абзацом третім підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яка встановлює порядок формування податкового кредиту як складової суми ПДВ, яка підлягає сплаті до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, платник ПДВ має право на включення до складу податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у цьому звітному періоді при придбанні основних фондів з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. При цьому згідно з абзацом четвертим цього ж підпункту право на нарахування податкового кредиту платник отримує незалежно віт того, чи почав він використовувати придбані основні фонди в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності протягом звітного податкового періоду.

Отже, можна дійти висновку, що при придбанні автомобільного транспорту, який відноситься до 2 групи основних фондів, що підлягають амортизації, з метою подальшого використання такого транспорту у виробництві та поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій в межах господарської діяльності платника ПДВ, останній має право на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, включених до ціни придбаного автомобільного транспорту.

Водночас абзацом другим підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума ПДВ, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

Аналіз наведеної норми Закону України «Про податок на додану вартість» у комплексі з іншими положеннями цього Закону, якими урегульований порядок формування податкового кредиту при придбанні автотранспорту, віднесеного до складу основних фондів, а також положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що визначають порядок формування валових витрат при здійсненні господарської діяльності суб'єктом господарювання-платником ПДВ, дають підстави дійти висновку про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав і обов'язків платників податків або контролюючих органів, що є підставою для застосування до цих правовідносин підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного на час виникнення спірних відносин).

Згідно підпункту 4.4.1 пункту 4.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Як вбачається з акту перевірки від 17.11.2009 №517/43-10/19357443 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на неправомірність включення публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» до балансової вартості автомобілів суми податку на додану вартість, що сплачена при їх придбанні.

В постанові від 15 квітня 2014 року Верховний суд України зазначив, що суди не встановили, що автомобільний транспорт, включений позивачем до складу основних фондів, відноситься до категорії легкових автомобілів. Також суди не встановили чи придбавалися ці транспортні засоби з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності. Натомість наведені обставини є визначальними при застосуванні положень податкового законодавства щодо порядку формування податкового кредиту та визначення валових витрат.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач на підставі договорів від 30.12.2008 року №19 та від 03.06.2008 року №1273 придбав автомобілі Renault Kangoo та Nissan X-Trail.

Так, придбаний автомобільний транспорт, включений банком до складу основних фондів та відноситься до категорії легкових автомобілів, що підтверджується копіями акту про введення в експлуатацію основних засобів та нематеріальних активів від 31.12.2008 року, договору купівлі - продажу транспортного засобу від 30.12.2008 року, довідки - рахунку №762547, технічного паспорту ААС746799 на автомобіль Nissan X-Trail, технічного паспорту ААС746665 на автомобіль Renault Kangoo, акту про введення в експлуатацію основних транспортних засобів та нематеріальних активів від 30.06.2008 року, видаткової накладної від 10.06.2008 року №310020, акту приймання - передачі автомобіля від 10.06.2008 року, договору купівлі - продажу транспортного засобу від 03.06.2008 року, податкової накладної від 04.06.2008 року №105366, видаткової накладної від 30.12.2008 року №762547, податкової накладної від 30.12.2008 року №170708.

Також, позивачем надано докази щодо підтвердження факту використання придбаних автомобілів у господарській діяльності, зокрема: копії подорожних листів за період з 01.01.2009 року по 31.01.2013 року відносно автомобіля Renault Kangoo та подорожних листів за період з 01.07.2008 року по 31.12.2012 року відносно автомобіля Nissan X-Trail.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем придбано легкові автомобілі, які включені до основних фондів, а витрати на їх придбання підлягають амортизації, зважаючи, що сплачений при придбанні автомобілів податок на додану вартість позивач не включив до складу податкового кредиту, то на підставі підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» позивач правомірно збільшив вартість відповідної групи основних засобів на суми податку на додану вартість і проводив амортизаційні відрахування.

Щодо порушення пп. 8.1.1 п. 8.1., пп. 8.2.2 п. 8.2, пп. 8.3.2 п. 8.3, пп. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до завищення амортизаційних відрахувань та до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 34824,46 грн, внаслідок віднесення позивачем до балансової вартості груп основних фондів вартості придбаних джерел безперебійного живлення, комутаторів, охоронно - тривожної системи сигналізації, автоматичної установки газового пожежегасіння, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на думку відповідача, зазначені вище обладнання відображається як створення основних фондів групи 1 (передавальні пристрої), посилаючись лише на визначення терміну «телекомунікаційна мережа», наведене у статті 1 Закону України «Про телекомунікації», згідно з яким це комплекс технічних засобів телекомунікацій та споруд, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах між кінцевим обладнанням.

Водночас, згідно із статті 5 зазначеного Закону сфера його дії поширюється на відносини суб'єктів ринку телекомунікацій щодо надання та отримання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування (ч. 1); дія цього Закону не поширюється на телекомунікаційні мережі, що не взаємодіють з телекомунікаційними мережами загального користування, за винятком їх використання в умовах надзвичайної ситуації, надзвичайного та воєнного стану (ч. 2).

Таким чином, положення даного Закону не врегульовують спірних правовідносин, тому посилання відповідача лише на визначений ним термін, є безпідставним.

Тому, охоронна сигналізація і система пожежогасіння не може бути віднесена до будівель, споруд, їх структурних компонентів та передавальних пристроїв, а відносяться до електронно-механічних засобів та обладнання офісу і їх основне завдання полягає у визначенні факту несанкціонованого проникнення та нападу на об'єкт, що охороняється та виявленні осередку пожежі і гасіння її на початковій стадії розвитку.

Джерела безперебійного живлення у позивача слугують для забезпечення банківського обладнання електричною енергією на випадок перебоїв у постачанні електроенергії; комутатори використовуються позивачем для обробки інформаційних потоків, їх перерозподілу. Зазначені пристрої не відносяться до будівель, споруд, їх структурних компонентів, чи засобів передачі інформації, а є самостійним офісним обладнанням.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим віднесення до 1-ї групи основних засобів зазначеного офісного обладнання, тому донарахування податкового зобов'язання у сумі 34824,46 грн. та застосування штрафних санкцій є неправомірним.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встановив протиправність податкового повідомлення - рішення від 07.07.2010 року №000107431/3.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 23.02.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Оксененко О.М.

Федотов І.В.