Справа № 826/5052/14
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/800/50147/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року

у справі № 826/5052/14

за позовом Дочірнього підприємства «Артек»

до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів

про визнання протиправним рішення

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року Дочірнє підприємство «Артек» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 27.11.2013 № 100270000/2013/300486/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 27.11.2013 № 100270000/2013/300486/2.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, Київська міжрегіональна митниця Міндоходів оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти з мотивів порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ДП «Артек» просило залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні в установленому статтею 2201 Кодексу адміністративного судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 21.05.2013 між Дочірнім підприємством «Артек» (Покупець) та Компанією «MAER&CO Beschlage GmbH» (м. Зальцбург, Австрія) (Постачальник) укладено контракт на поставку товарів № АМ 0513, відповідно до умов якого Постачальник постачає, а Покупець приймає, товар на умовах, визначних цим договором, а саме: товари - «фурнітура з арматурою та аналогічні вироби з недорогоцінних металів, виробник MAER&CO Beschlage GmbH, країна виробництва Австрія, торговельна марка Maco».

ДП «Артек» подано до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, М/п «Столичний» вантажну митну декларацію від 27.11.2013 №100270000.2013.185585 та була заявлена митна вартість товару, яка була визначена декларантом на підставі основного методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Крім того, до митного оформлення товару позивачем було подано наступні документи: контракт від 21.05.2013 № АМ 0513 з додатковою угодою № 1 від 26.11.2013; рахунок від 21.11.2013 № 30107100; CMR від 21.11.2013 № 2111; договір транспортного експедирування від 03.01.2013 № 03/01-13; довідку про транспортні витрати б/н від 25.11.2013, заявку на транспортне обслуговування від 20.11.2013 № 20/11; акт надання послуг від 28.11.2013 № 222; податкова накладна від 28.11.2013 № 17 та виписку з банківського рахунку за 28.11.2013.

Однак, незважаючи на надані документи, митний орган здійснив коригування митної вартості товару, шляхом прийняття рішення від 27.11.2013 №100270000/2013/300486/2.

Позивач здійснив випуск у вільний обіг таких товарів під гарантійні зобов'язання підприємства, згідно із митною вартістю товарів, визначеною митним органом на підставі декларації митної вартості від 27.11.2013 №100270000/2013/185624.

Разом з тим, декларантом було додатково надані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару безпосередньо позивачем, а саме: ВМД країни відправлення від 21.11.2013 № 13АТ700000EVIQGUR4; платіжне доручення від 25.11.2013 № 31 із заявою про закупівлю іноземної валюти від 25.11.2013 № 50 і виписку із рахунку за 25.11.2013; платіжне доручення від 02.12.2013 № 32 із заявою про закупівлю іноземної валюти від 29.11.2013 № 51 і виписку із рахунку за 02.12.2013; прайс-лист від 01.09.2013; бухгалтерські накладні ДП «Артек» № 389/н від 13.09.2013; № 396 від 18.09.2013, № 00519Д від 29.08.2013, № 1693 від 05.09.2013, № 1795 від 17.09.2013, № 1452 від 12.08.2013; експортний висновок ДП «Держзовнішінформ» від 25.12.2013 № 12/619 та інформацію щодо цін на подібні товари.

Проте, Київська міжрегіональна митниця Міндоходів листом від 28.01.2014 № 1160/1/26-70-63-04 повідомила про відсутність підстав для перегляду та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 27.11.2013 № 100270000/2013/300486/2.

Судами попередніх інстанцій установлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало те, що документи, надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, містять неповні дані (розбіжності). З рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що митна вартість товару визначена із застосуванням методу 2 ґ (резервний метод). Попередні методи не застосовувалися.

Процедура консультацій між митним органом та декларантом проведена. Митним органом послідовно обґрунтовано неможливість застосування попередніх п'яти методів.

Водночас, судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до змісту рішення про коригування митної вартості товарів від 27.11.2013 №100270000/2013/300486/2, митний орган підставою для відповідного коригування зазначив, що згідно з пунктом 2.3 Контракту на поставку товарів від 21.05.2013 № АМ 0513 ціна товару включає в себе вартість експертної упаковки, але в інвойсі від 21.11.2013 № 30107100 відсутня інформація про дану складову вартості товару.

Спростовуючи вказаний довід митного органу, суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідно до пункту 2.3 Контракту на поставку товарів від 21.05.2013 № АМ 0513 визначено, що ціна товару формується з урахуванням вартості експертної упаковки. Така вартість експертної упаковки є невід'ємною складовою вартістю товару.

За таких умов, суди попередніх інстанцій встановили, що в інвойсі від 21.11.2013 № 30107100 вартість товару зазначена вже з урахуванням вартості експертної упаковки. У зв'язку з цим та згідно з умовами Контракту відсутня необхідність окремо зазначати у інвойсі вартість експертної упаковки, що в свою чергу, ніяким чином не може вплинути на формування митної вартості товару.

Окрім цього, митний орган зазначив, що в платіжних дорученнях від 25.11.2013 № 31 і від 02.12.2013 № 32 не зазначено реквізитів проформи-інвойсу або іншого документа, відповідно до якого здійснювалась оплата за оцінюваний товар, а вказано лише контракт від 21.05.2013 № AM 0513.

З таким висновком митного органу суди попередніх інстанцій не погодились, оскільки, на підтвердження заявленої митної вартості декларантом було надано платіжне доручення від 25.11.2013 № 31 із заявою про закупівлю іноземної валюти від 25.11.2013 № 50 та виписку з рахунку за 25.11.2013 і платіжне доручення від 02.12.2013 № 32 із заявою про закупівлю іноземної валюти від 29.11.2013 № 51 та виписку з рахунку за 02.12.2013.

Зі змісту вказаних документів судами попередніх інстанцій установлено, що переказ грошових коштів у межах контракту від 21.05.2013 № AM 0513 (шляхом оформлення відповідних платіжних доручень) здійснювався на підставі заяв про закупівлю іноземної валюти від 25.11.2013 № 50 та від 29.11.2013 № 51, що є обов'язковою вимогою чинного законодавства для валютних операцій. Так, декларант повинен перед здійсненням валютних розрахунків зазначити підстави для придбання валюти та умови, за якими такі розрахунки будуть здійснюватися.

Відповідно до заяви про закупівлю іноземної валюти від 25.11.2013 № 50 у графі підстава для купівлі іноземної валюти на МВРУ чітко визначено: «Попередня оплата згідно з контрактом від 21.05.2013 № AM 0513, рахунок-фактура № 30107100 від 21.11.2013». Аналогічні обставини закупівлі іноземної валюти на підставі заяви від 29.11.2013 № 51.

Окрім того, у виписках з рахунку за 25.11.2013 та 02.12.2013 повністю відображена послідовність всіх дій з моменту придбання валюти до моменту її переказу Постачальнику, що, в свою чергу, підтверджує всі вищенаведені обставини.

Також, відповідач зазначив ряд недоліків у експертному висновку «Держзовнішінформ» від 25.12.2013 № 12/619, а саме: при складенні висновку експерт посилався на інформацію отриману від «MAER&CO Beschlage GmbH», не врахована кон'юнктура ринку, тобто експерт послався виключно на цінову політику фірми-виробника.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що подані декларантом позивача основні та додаткові документи є належними та достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом, оскільки містять усю необхідну інформацію про вартість товару та транспортних послуг, а також реквізити, необхідні для ідентифікації товару.

Водночас, відповідачем не доведено та не надано жодних переконливих доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації про митну вартість товару.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованим висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої, частини четвертої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до частин першої і другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ДП «Артек» під час митного оформлення товарів надало митному органу всі передбачені положеннями частини другої статті 53 МК України документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України передбачено обов'язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов'язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положеннями частин другої, четвертої, п'ятої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи з аналізу вказаних норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

При цьому митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов'язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Ураховуючи те, що, як установлено судами попередніх інстанцій, у наданих декларантом відповідно до положень частини другої статті 53 МК України документах митним органом не було виявлено розбіжностей, ознак підробки або відсутності певних відомостей, що не дозволяли б встановити та перевірити числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган безпідставно вимагав надання позивачем додаткових документів.

Водночас, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо спростування доводів відповідача про наявні у документах розбіжності.

Згідно з частиною третьою статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право, зокрема, надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Отже, колегія суддів зазначає, що експертний висновок «Держзовнішінформ» від 25.12.2013 № 12/619 не входить до числа обов'язкових документів відповідно до положень частини другої статті 53 МК України для визначення митної вартості за ціною договору та наданий позивачем як додаткові відомості.

У той же час, оскільки ДП «Артек» під час митного оформлення товарів та на додаткову вимогу відповідача надано достатньо передбачених митним законодавством документів, які містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових заявленої позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо неправомірності оспорюваного рішення органу доходів і зборів та наявності підстав для його скасування.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом

помічник судді М.Р. Мергель