Справа № 815/850/14
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2015р. м. Київ К/800/52017/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Мойсюк М.І. , Пасічник С.С. , розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Одеського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області з вимогами про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2014р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Одеського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 22.11.2013р. №59 о/с "Про особовий склад". Поновлено старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_2 на службі в органах Державної пенітенціарної служби України на посаді молодшого інспектора 2-ї категорії відділу режиму і охорони зміни №1 з 22.11.2013р. Стягнено з Одеського слідчого ізолятору на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8 052,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення позивачка перебувала у стані вагітності.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2014р. апеляційну скаргу Одеського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області задоволено. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2014р. скасовано та прийнято нову постанову. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що позивачка жодного разу, як під час проходження служби так і в період вирішення питання про звільнення з посади не повідомляла керівництво Одеського слідчого ізолятору про свою вагітність.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на порушення норм матеріального права, допущених судом апеляційної інстанції, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідачем подано до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому він просив рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, а у задоволенні касаційної скарги відмовити через її необґрунтованість.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є ОСОБА_2 з 08.01.2009р проходила службу в Одеському слідчому ізоляторі на посаді молодшого інспектора другої категорії відділу режиму і охорони Одеського слідчого ізолятора зміни №1.

За наказом відповідача №59 о/с від 22.11.2013р. ОСОБА_2 звільнено зі служби відповідно до п. 63 «е» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через недбале виконання своїх службових обов'язків, пов'язаних з слідкуванням за дотриманням правил внутрішнього розпорядку, підтриманню дисципліни серед ув'язнених, ліквідацією помічених порушень та припиненню небезпечних дій з боку засудженого.

Як встановлено судами, на час винесення оскаржуваного наказу позивачка перебувала у стані вагітності, що підтверджується відповідною довідкою від 15.01.2014р. та свідоцтвом про народження дочки від 24.06.2014р.

В силу вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів за наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Колегія суддів враховує ухвалу Верховного Суду України від 11.11.2009 у справі № 6-15304во09, в якій зазначено, що наявність вагітності на час звільнення є підставою для поновлення на роботі, а несвоєчасне повідомлення працівницею роботодавця про свою вагітність не впливає на застосування гарантій, передбачених Кодексом законів про працю.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом не взято до уваги, що наявність вагітності на день звільнення працівниці за ініціативою власника або уповноваженого ним органу при відсутності ліквідації підприємства, установи, організації являється безумовною підставою для поновлення звільненої особи на раніше займаній посаді.

Застосування норм частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України не ставиться в залежність і від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу про вагітність.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного наказу відповідача від 22.11.2014 № 59 о/с про звільнення з посади позивача.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає у силі рішення суду першої інстанції, ухвалене відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2014р. скасувати, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2014р. залишити у силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач В.М. Кочан

судді

Мойсюк М.І.

Пасічник С.С.