Справа № 803/1374/13а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 р. Справа № 876/10419/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

та представника відповідача: Бірука В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Укртрансінспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Укртрансінспекції у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов та припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.06.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування постанов про застосування фінансових санкцій від 27.05.2013 року № 028298, № 028299 та припису щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт від 27.05.2013 року № 035386.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановами Управління Укртрансінспекції у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 27.05.2013 року № 028298 № 028299 до позивача застосовані фінансові санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт в розмірі 1700,00 грн. та 680,00 грн. відповідно. Крім того, відповідач виніс припис № 035386 щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2013 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови Управління Укртрансінспекції у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 27 травня 2013 року № 028298, № 028299. Визнано протиправним та скасовано припис Управління Укртрансінспекції у Волинській області щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт від 27 травня 2013 року № 035386.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає те, що ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» чітко визначає відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Зокрема, ст.1 даного закону дає визначення поняття «автомобільний перевізник» - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Оскільки послуги з перевезення пасажирів чи (та) вантажів можуть здійснюватись не лише суб'єктами господарювання, що отримали відповідні на це ліцензії, а й такими перевізниками, що не мають відповідних документів, то законодавець також передбачив відповідальність фізичних осіб за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

У ході апеляційного розгляду представник апелянта Бірука В.Я. надав пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду надав пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що винесені Управлінням Укртрансінспекції у Волинській області постанови №028298, №028299 від 27.05.2013 року про застосування до відповідача фінансових санкцій, та припис №035386 від 27.05.2013 року не відповідають вимогам закону.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 року та ст.1 постанови Кабінету Міністрів України №1190 від 08.09.2004 року, Головна державна інспекція на автомобільному транспорті є урядовим органом державного управління, що діє у складі Міністерства транспорту та зв'язку і йому підпорядковується. Згідно Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №888 від 14.12.2005 року та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №1573/11853 від 28.12.2005 року, територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в областях, Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі є територіальними структурними підрозділами Головавтотрансінспекції.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень визначає порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 28.03.2013 року державними інспекторами Управління Укртрансінспекції у Хмельницькій області складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовані виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: водій ОСОБА_4 автомобілем MERSEDES-BENS 310D, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу, здійснював нерегулярні пасажирські перевезення за маршрутом Київ-Хмельницький-Київ, вказаний транспортний засіб не обладнаний діючим та перевіреним тахографом, послуги з перевезення пасажирів надавалися без оформлення ліцензійної картки, договору із замовником транспортних послуг, документу, що засвідчує оплату транспортних послуг (а. с. 35-36).

У відповідності до абзацу 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за вищевказані правопорушення відповідачем винесено постанови №028298, №028299 від 27.05.2013 року про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 1700,00 грн. та 680,00 грн. Крім того, відповідачем було винесено припис №035386 щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно ч.1 ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно ч.10 ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що документами для перевезення пасажирів автобусами для власних потреб є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.ст. 238, 239 Господарського кодексу України (ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до частини першої статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Як вбачається із ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», штраф, який застосовується до автомобільних перевізників є адміністративно-господарським штрафом, а тому може бути застосований виключно до суб'єкта господарювання у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Згідно ч.2 ст. 55 ГК України - суб'єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ч.1 ст.128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Оскільки, позивач у встановленому законом порядку не зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії АБ № 153730 від 06.06.2013 року (а. с. 11), на час складання акту перевірки від 28.03.2013 року та на момент прийняття оскаржуваних постанов та припису не був суб'єктом господарювання, тому не може нести відповідальність, передбачену ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Укртрансінспекції у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2013 року у справі №803/1374/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний