Справа № 2а/0570/7161/2012
Суддя: Чебанов О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Толстолуцька М.М.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року справа №2а/0570/7161/2012

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді - Чебанова О.О., суддів: Гайдара А.В., Яковенка М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргуапеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 р. у справі № 2а/0570/7161/2012 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя Донецької області Державної податкової служби про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя Донецької області Державної податкової служби про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень в якому просиввизнати недійсними наступні податкові-повідомлення-рішення: від 10.11.2011 року про донарахування податку на доходи фізичних осіб-СПД і незалежної професійної діяльності за основним платежем 145 228,73 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 36 307,18 грн.; від 10.11.2011 № про донарахування податку на додану вартість за основним платежем 3 379 402,20 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 840 088,41 грн.; від 10.11.2011 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1,00 грн.;від 10.11.2011 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 13 176,76 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представником позивача ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_2 24 жовтня 2012 року була подана апеляційна скарга в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Разом з апеляційною скаргою представник позивача подав заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року в якій посилається на те, що 20 жовтня 2012 року, тобто в останній день подачі апеляційної скарги, він був вимушений виїхати у службове відрядження до міста Києва, тому не міг подати скаргу саме 20 жовтня 2012 року, тобто протягом 10 днів з дня отримання скарги, а подав скаргу саме на наступний день після приїзду - 24 жовтня 2012 року.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року відмовлено позивачу у поновленні пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року; відмовлено позивачу у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року.

Постановою Вищого адміністративного суду від 15 грудня 2014 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року скасовану, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої тп апеляційної інстанцій та підтверджено матеріалами справи, позивач -ОСОБА_3 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 29.05.2007 Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (бланк серії В02 № 504223), перебуває на податковому обліку в Жовтневій міжрайонній державній податковій інспекції м. Маріуполя Донецької області Державної податкової служби, зареєстрований платником єдиного податку відповідно до Свідоцтва від 19.02.2008 (бланк серії НОМЕР_6).

Він з 01 квітня 2008 року знаходився на спрощеній системі оподаткування, був платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку,серіяНОМЕР_6 від 09 лютого 2008 року, термін дії якого продовжувався на 2009-2011 роки (том 1 а.с. 188)..

З 03.10.2011 по 17.10.2011 року відповідно до направлення від 28.09.2011 року № 1137, 1138 та наказу від 21.09.2011 року № 2310 від 14.10.2011 року № 2604 виданих Жовтневою міжрайонною державною податковою інспекцією м. Маріуполя та згідно плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 4 квартал 2011 року проводилась планова виїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за період з 11.06.2007 року по 30.06.2011 року.

За результатами проведення зазначеної перевірки відповідачем складено Акт № 2956/17-2/НОМЕР_5 від 28.10.2011 року (надалі - Акт), яким виявлені наступні порушення:

- ст.ст. 1, 4, 5 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98, оскільки позивач відповідну заяву про перехід на загальну систему оподаткування з 3 кварталу 2008 року (з 01.07.2008) до податкової інспекції не надавав;

- п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у вигляді не надання до податкової інспекції декларації про доходи та витрати, з зазначенням у ній суми перевищення граничного обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2008 рік (по строку надання до 09.02.2009), за 2009 рік (по строку надання до 09.02.2010), за 2010 рік (по строку надання 09.02.2011);

- абз. а п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в частині ведення податкового обліку не за формою, встановленою Наказом ДПАУ від 16.10.2003 № 490 «Про затвердження форми обліку доходів і витрат платника податку з доходів фізичних осіб та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.10.2003, що призвело до заниження валового доходу за 2008 рік у сумі 921486,85 гривень без ПДВ, за 2009 рік у сумі 4 063106,49 гривень, за 2010 рік - 11759097,51 гривень;

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України в частині ведення податкового обліку не за формою, встановленою Наказом ДПАУ від 24.12.2010 № 1025 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», що призвело до заниження валового доходу за 1-2 квартали 2011 року у сумі 197383 гривень без ПДВ;

- розділу IV ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та п. 13 Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої Наказом ДПАУ від 21.04.1993 № 12, зареєстрованої в Мінюсті України від 09.06.1993 № 64 (із змінами, внесеними Наказом ДПАУ від 16.07.2003 № 352) у вигляді заниження сукупного оподатковуваного доходу за період з 01.04.2008 по 31.12.2008 у сумі 149551,28 гривень, за період з 01.01.2009 по 31.12.2009 у сумі 330941,99 гривень, за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 у сумі 487698,26 гривень, за період з 01.01.2011 по 30.06.2011 у сумі 131 578,22 гривень;

- п. 1.3 «з» ст. 1, п. 3.1 ст. 3, п.п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9, п. 7.1 ст. 7, п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» у вигляді неперерахування податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у сумі: за період з 01.04.2008 по 31.12.2008 у сумі 22 432,69 гривень, за період з 01.01.2009 по 31.12.2009 у сумі 49641,30 гривень, за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 у сумі 73 154,74 гривень;

- п.п. 4.1.4 а п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у вигляді не надання податкових декларацій з податку на додану вартість за період з липня 2008 року по грудень 2010 року;

- п. 49.1, п. 49.2, п. 49.3, п.п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України у вигляді ненадання податкових декларацій з податку на додану вартість за період з січня 2011 року по червень 2011 року;

- п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.7.1 п. 7.7, п.п. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7, п. 9.4, п. 9.5 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» у вигляді заниження податкових зобов'язань: за період 3-4 квартал 2008 року у сумі 175484,77 гривень, за 2009 рік у сумі 812621,30 гривень, за 2010 рік у сумі 2351819,50 гривень;

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.10 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 ст. 200, п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України у вигляді заниження податкових зобов'язань за 2011 рік у сумі 39476,60 гривень;

- ч. 1 ст. 1, ч.ч. 2,3 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» у вигляді здійснення у період з 01.07.2008 по 31.12.2010 за готівку реалізації припейд-продукції через 4 термінали без придбання торгових патентів, сума непридбаного патенту складає 6587,88 гривень;

- п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України у вигляді здійснення у період з 01.01.2011 по 30.06.2011 здійснював продаж інструментів за готівковий рахунок, сума непридбаного патенту складає 18,81 гривень;

- п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки позивач у періоді з 01.07.2008 по 30.06.2011 отримав за готівку кошти у сумі 16602623,85 гривень від реалізації припейд-продукції та інструментів, отримання винагороди, без використання реєстратора розрахункових операцій.

На підставі висновків акту перевірки 10 листопада 2011 року відповідачем були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення (надалі - ППР):

- ППР№ ( форми «Р»). встановлено порушення п. 1.3 «з» ст. 1, п. 3.1 ст. 3, п.п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9, п. 7.1 ст. 7, п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», розділу IV ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та п. 13 Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої Наказом ДПАУ від 21.04.1993 № 12, зареєстрованої в Мінюсті України від 09.06.1993 № 64 (із змінами, внесеними Наказом ДПАУ від 16.07.2003 № 352), у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб - СПД і незалежної професійної діяльності на 181 535,91 гривень, у тому числі за основним платежем - 145 228,73 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями - 36 307,18 гривень;

- ППР№ (форми «Р»). встановлено порушенняп.п. 4.1.4 а п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.7.1 п. 7.7, п.п. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7, п. 9.4, п. 9.5 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 49.1, п. 49.2, п. 49.3, п.п. 49.18 ст. 49, п. 181.1 ст. 181, п. 183.10 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 ст. 200, п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 4 219 490,61 гривень, у тому числі за основним платежем - 3 379 402,20 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями - 840 088,41 гривень;

- ППР№ (форми «С»). встановлено порушенняч. 1 ст. 1, ч.ч. 2,3 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, який є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкції у розмірі 13 176,76 гривень;

- ППР№ (форми «С»).встановлено порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкції у розмірі 1 гривня.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (в подальшому іменуємий як Покупець)28.03.2008рокубуло укладено договір № 40-ко з Товариством з обмеженою відповідальністю «Піллігрім» на поставку ваучерів, скетч-кодів, карти старт-тайм, інтернет-карти, електронні одиниці поповнення, карти ІР-телефонії встановлених номіналів (надалі - prepaid-продукція) для подальшої реалізації кінцевому споживачу. Умовами зазначеного договору встановлено, що Покупець закуповує prepaid-продукцію у Продавця та реалізує кінцевому споживачу за цінами Продавця, оплата за продукцію здійснюється на умовах передплати та договору № 2р1240 від09.04.2008 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіберплат Україна» (том 1 а.с. 51-55).

Додатком № 1 до договору № 40-КО від 28.03.2008 року встановлено, що Продавцем була передана Покупцю prepaid-продукція (електронні ваучери мобільного зв'язку, Інтернету, ІР телефонії та хостінгу) та визначено % винагороди Покупця за реалізацію вказаної продукції (том 1 а.с. 113-116).

21.01.2010 року Позивачем було укладено договір про приєднання до Агентського договору по реалізації prepaid-продукції № 1001/01-21 з ТОВ «ОСМП», відповідно до умов якого позивач як Агент зобов'язується за дорученням та від імені ТОВ «ОСМП» здійснювати реалізацію prepaid-продукції (том 1 а.с. 43-44).

На підставі договору № 1001/01П-21 від 21.01.2010 про прийняття Платежів Агентом, Агент зобов'язується від імені Банка на підставі Агентського договору про прийняття платежів для подальшого переводу № 0804583АД від 20.10.2009, укладеного ТОВ «ОСМП» з ПАТ «Сведбанк», що дозволяє ТОВ «ОСМП» укладати субагентські договори з третіми особами, зобов'язується здійснювати інформаційну, технологічну взаємодію між Платниками, ТОВ «ОСМП», Банком і Провайдерами при прийомі Платежів. Агент зобов'язується від імені Банка та на користь Провайдерів здійснювати приймання Платежів від Платників (том 1 а.с. 47-48).

Позивач здійснював реалізацію prepaid-продукції через платіжні термінали, придбані та орендовані на підставі вищезазначених договорів, копії яких наявні у матеріалах справи.

Також з матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період Позивачем здійснювалась реалізація інструментів на ринку, а також надання в оренду обладнання (терміналів), що підтверджено матеріалами справи.

Пунктом 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат (надалі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1269, книга обліку доходів і витрат (далі - КОДВ), яка ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Згідно пункту 5 зазначеного Порядку, суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Форма КОДВ передбачена Інструкцією "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю", затвердженою наказом Головної ДПІ України від 21 квітня 1993 року № 12, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 червня 1993 року за № 64, згідно із змістом якої вона містить наступні графи: період обліку (день, тиждень місяць, рік), кількість виготовленої продукції, наданих послуг (в одиницях виміру), витрати на виробництво продукції (крб.), кількість проданої продукції, (наданих послуг) (в одиницях виміру), ціна продажу продукції (послуг) (крб.), сума виручки (доходу) (крб.), чистий доход (крб.).

Пунктом 8 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 752/4045 передбачено, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 червня 1993 року за № 64. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи "період обліку", "витрати на виробництво продукції", "сума виручки (доходу)", "чистий доход".

Виходячи з аналізу зазначених норм, колегія суддів приходить до висновку, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності, суб'єкт спрощеної системи оподаткування веде КОДВ форми № 10, в які зазначає доходи та витрати.

Пунктом 1.2 Положення про проведення касових операцій в національній валюті в України № 637 (надалі - Положення № 637) передбачено, що готівковою виручкою (виручкою) - є сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і позареалізаційні надходження. Оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктом 2.2 глави 2 Положення № 637 встановлено, що підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку, тобто вся готівкова виручка, фактично одержана від реалізації продукції повинна проводитися у книзі обліку доходів і витрат підприємця.

Відповідно до звітів суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи - платника єдиного податку за перевіряє мий період, позивач задекларував наступні обсяги виручки: за 2008 рік - 209 645,86 гривень; за 2009 рік - 341 154 гривень; за 2010 рік - 494 483,65 гривень; за три квартали 2011 року - 287 246,00 гривень. Зазначені суми збігаються з даними КОДВ позивача.

Також встановлено, що позивачем в КОДВ форми 10 відображено лише виручку, отриману в якості винагороди за реалізацію prepaid-продукції, здійснення торгівлі інструментами та надання в оренду обладнання.

Матеріалами справи також підтверджується той факт, що під час перевірки податковим органом були досліджені виписки банку та платіжні доручення по розрахунковим рахункам позивача, згідно з якими встановлено фактичні обсяги виручки у таких розмірах: у 2008 році - 1 421 486,85 гривень (у тому числі від реалізації prepaid-продукції 1 121 841 гривень, винагорода - 24 268,98 гривень, від реалізації інструментів - 185 376,87 гривень), у 2009 році - 4 063 106,49 гривень (у тому числі від реалізації prepaid-продукції 3 721 952,50 гривень, винагорода - 74 439,05 гривень, від реалізації інструментів - 266 714,94 гривень), у 2010 році - 11 759 097,51 гривень (у тому числі від реалізації prepaid-продукції 11 264 613,86 гривень, винагорода - 113 337,67 гривень, від реалізації інструментів - 381 145,98 гривень), у 2011 році - 197 383 гривень.

Згідно із пунктом 1 Указу, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Посилання позивача на те, що кошти від реалізації prepaid-продукції фактично ним не отримувались та не надходили на розрахунковий рахунок або (та) в касу позивача колегія суддів вважає безпідставним, оскільки матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем готівкових коштів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), що є готівковою виручкою (виручка), у розумінні абзацу 5 пункту 1.2 Положення № 637 та повинна проводитися у КОДВ підприємця і видаватися з каси підприємця з використанням відповідних розрахункових документів.

Податковим органом, під час перевірки було встановлено, що за перевіряємий період позивачем перевищено обсяг виручки від реалізації продукції понад 500 000,00 грн., що є порушенням пункту 1 Указу № 727, відповідно до якого спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000. гривень.

Тому, на підставі пункту 5 Указу № 727, у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), тобто, є таким, що знаходиться загальній системі оподаткування і сплачувати податок з доходів фізичних осіб та податок на додану вартість на загальних підставах, однак позивач продовжував перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач неправомірно перебував на спрощеній системі оподаткування та являвся платником єдиного податку у період з 01.07.2008 по 30.06.2011, допустивши перевищення граничного обсягу виручки, встановленого Указом.

Відтак, з моменту допущення зазначеного перевищення позивач мав перейти на загальну систему оподаткування та використовувати в своїй діяльності реєстратор розрахункових операцій, що ним зроблено не було. Як зазначено у акті перевірки, позивач у періоді з 01.07.2008 по 30.06.2011 отримав за готівку кошти у сумі 16 602623,85 гривень від реалізації prepaid-продукції та інструментів, отримання винагороди, без використання реєстратора розрахункових операцій.

Порядок нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість до 01.01.2011 визначався, відповідно, Законами України «Про податок з доходів фізичних осіб» та «Про податок на додану вартість», проте, з 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, який врегулював відповідні правовідносини.

Відповідно до підпункту "з" пункту 1.3. статті 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від здійснення підприємницької діяльності, а також незалежної професійної діяльності на території України.

Пунктом 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 червня 1993 року за № 64 (далі - Інструкція № 12), передбачено, що оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Згідно із підпунктом 14.1.1. пункту 14.1. розділу 14 Інструкції № 12, податок утримується від суми такого доходу за його рахунок, за ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7 Закону України від 22 травня 2003 року N 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі - Закон № 889).

Відповідно до 7.1. пункту 7.1 статті 7 цього Закону, ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Згідно із підпунктом 9.12.1. пункту 9.12. статті 9 Закону № 889, оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Відповідно до пункту 14.5. Інструкції № 12, фізичні особи, які займаються підприємницькою діяльністю, надають податковому органу податкові декларації наростаючим підсумком з початку року (за квартал; півріччя, три квартали, рік), у строки, визначені законом (протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, тобто не пізніше: 10 травня - за I квартал, 9 серпня - за перше півріччя, 9 листопада - за 9 місяців, 9 лютого наступного року - за звітний рік). У декларації зазначаються загальні суми одержаного доходу, витрат і сплаченого податку за звітний податковий період, за який здійснюється оподаткування.

Отже, позивач повинен був у відповідності до зазначених вище вимог законодавства обчислити самостійно суму податку з доходів фізичних осіб від зайняття ним підприємницькою діяльністю та подати відповідні податкові декларації до податкового органу, що позивачем зроблено не було, внаслідок чого позивачем не перераховано до бюджету податок у таких розмірах: за період з 01.04.2008 по 31.12.2008 у сумі 22 432,69 гривень, за період з 01.01.2009 по 31.12.2009 у сумі 49 641,30 гривень, за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 у сумі 73 154,74 гривень. За таких обставин суд приходить до висновку, що податковою інспекцією правомірно збільшено позивачу податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 145 228,73 гривень та, відповідно, застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 36 307,18 гривень податковим повідомленням-рішенням від 10.11.2011 № .

Що стосується податку на додану вартість, колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Згідно з вимогами пункту 9.4 статті 9 цього Закону, якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Також, відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно з вимогами пункту 183.10 статті 183 цього Кодексу, будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість податковому органу не надав, чим порушив наведені норми законодавства. Також позивачем у період, що перевірявся податковою інспекцією, не здійснювалось відповідним чином нарахування та сплата податку на додану вартість до бюджету, не подавались податкові декларації з цього податку, з огляду на що суд знаходить обґрунтованим висновок податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість у таких розмірах: за період 3-4 квартал 2008 року у сумі 175 484,77 гривень, за 2009 рік у сумі 812 621,30 гривень, за 2010 рік у сумі 2 351 819,50 гривень; за 2011 рік у сумі 39 476,60 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням № від 10.11.2011 на 4 219 490,61 гривень, у тому числі за основним платежем - 3 379 402,20 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями - 840 088,41 гривень є правомірним та обґрунтованим.

Також, актом перевірки встановлено, що позивач здійснював реалізацію prepaid-продукції з використанням 4 терміналів. Згідно письмових пояснень позивача (вх.№ 18299/с від 06.10.2011 року), останній здійснював збір готівкових коштів з цих терміналів 2 рази на тиждень, а за продаж інструментів він здійснював за готівкові кошти 1 раз на місяць.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», який діяв на час виникнення спірних відносин, об'єктом правового регулювання згідно з цим Законом є торговельна діяльність за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток на території України, діяльність з обміну готівкових валютних цінностей (включаючи операції з готівковими платіжними засобами, вираженими в іноземній валюті, та з кредитними картками), а також діяльність з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг.

Згідно з частиною другою статті 2 цього Закону, торговий патент придбавається суб'єктами підприємницької діяльності, предметом діяльності яких є види, зазначені у частині першій статті 1 цього Закону. Підставою для придбання торгового патенту є заявка, оформлена відповідно до частини четвертої цієї статті. Встановлення будь-яких додаткових умов щодо придбання торгового патенту не дозволяється.

На підставі частини 1 статті 3 цього Закону, патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів.

Таким чином, позивач, здійснюючи торгівельну діяльність prepaid-продукції у період з 01.07.2008 року по 31.12.2010 року мав придбати торговий патент відповідно до наведених вимог Закону, що ним зроблено не було.

Крім того, з набранням законної сили Податковим кодексом України було передбачено сплату збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності. Зокрема, відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 цього Кодексу, платниками збору є суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такі види підприємницької діяльності:

а) торговельна діяльність у пунктах продажу товарів;

б) діяльність з надання платних побутових послуг за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України;

в) торгівля валютними цінностями у пунктах обміну іноземної валюти;

г) діяльність у сфері розваг (крім проведення державних грошових лотерей).

Позивач зазначений збір до бюджету у період з 01.01.2011 по 30.06.2011 при здійсненні торгівлі інструментами за готівкові кошти також не сплачував.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій податковим повідомленням-рішенням від 10.11.2011 № на підставі пункту 125.1 статті 125 та пункту 7 підрозділу 10 Податкового кодексу України у розмірі 13 176,76 гривень.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Крім того, відповідно до пункту 1 Переліку окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2000 р. № 1336, визначено, що без застосування реєстраторів розрахункових операцій дозволено здійснювати роздрібна торгівля продовольчими товарами та пивом у пляшках і бляшанках за умови відсутності продажу інших підакцизних товарів суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку).

Таким чином, відповідач обґрунтовано зробив висновок про порушення позивачем вимог п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно до положень п. 1 ст. 17 цього Закону.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року у справі № 2а/0570/7161/2012 - залишити без задоволення,

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року у справі № 2а/0570/7161/2012 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді А.В. Гайдар

М.М. Яковенко