Справа № К/9991/12274/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ К/9991/12274/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за касаційною скаргоюСелянського (фермерського) господарства "Агротехсервіс"
напостанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2012р.
у справі№ 2а/1770/3104/2011
за позовомСелянського (фермерського) господарства "Агротехсервіс"
доКомунального підприємства "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації"
провизнання рішення нечинним та зобов'язання прийняти рішення

ВСТАНОВИЛА:

Селянське (фермерське) господарство "Агротехсервіс" звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до КП "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" про визнання нечинним рішення від 17 травня 2011 року про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно, зобов'язання вчинити дії щодо реєстрації за позивачем права власності на цілісний майновий комплекс водного фонду в с.Сестрятин Радивилівського району Рівненської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.12.2003р. між Селянським (фермерським) господарством "Агротехсервіс" та СВК «Відродження» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна цілісного майнового комплексу в с.Сестрятин Радивилівського району. Даний договір складений в простій письмовій формі. Сторони виконали умови угоди, що підтверджується актом приймання передачі майна від 16.12.2003 року, а відтак даний договір є дійсним. Позивач звернувся до відповідача про реєстрацію цілісного майнового комплексу, проте 17.05.2011р. реєстратор відповідача виніс рішення про відмову позивачу в реєстрації права власності в зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам законодавства: не дотримано нотаріальної форми правочину. Вказане рішення позивач вважає протиправним, оскільки вимоги Цивільного Кодексу України в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу, не вимагали обов'язку власника реєструвати право власності на нерухоме майно, крім договору купівлі-продажу житлового будинку. Позивач користується даним майном але не має права розпоряджатися ним, так як відповідачем відмовлено в державній реєстрації, в зв'язку з чим і звернувся до суду.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.08.2011р. позов задовлено. Визнано протиправним рішення реєстратора комунального підприємства "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" Стельмащук Г.Є. про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно від 17 травня 2011 року та зобов'язано колективне підприємство "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" провести державну реєстрацію за селянським (фермерським) господарством "Агротехсервіс" права власності на цілісний майновий комплекс, до складу якого входять: повносистемне ставкове господарство (водовипускні споруди № 11-15, 20-26, 46-51, перепускні споруди № 1-10, 16-19, 27-45, ґрунтові дамби навколо ставків №1-25 загальною площею 11,1 гектарів) та будинок риболова, який розташовується за адресою: Рівненська область, Радивилівський район, с. Сестрятин.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2012р. постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.08.2011р. скасовано. Прийнято нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2012р. надійшла касаційна Селянського (фермерського) господарства "Агротехсервіс" , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 травня 2011 року селянське (фермерське) господарство "Агротехсервіс" звернулось до КП "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" з заявою про реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс, до складу якого входять: повносистемне ставкове господарство (водовипускні споруди № 11-15, 20-26, 46-51, перепускні споруди № 1-10, 16-19, 27-45, ґрунтові дамби навколо ставків № 1-25 загальною площею 11,1 гектарів) та будинок риболова, який розташовується за адресою: Рівненська область, Радивилівський район, с.Сестрятин.

В якості правовстановлюючого документу, що є підставою для державної реєстрації, позивач надав договір купівлі-продажу вказаного майна з СВК "Відродження" від 16 грудня 2003 року, вчинений між юридичними особами у простій письмовій формі.

Рішенням реєстратора КП "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" від 17 травня 2011 року відмовлено в державній реєстрації прав на зазначене майно, оскільки:

- заявлене право не є таким, що підлягає державній реєстрації відповідно до Положення, а саме: об'єкт в цілому належить до водного фонду;

- подані документи не відповідають вимогам, установленим Положенням та іншим нормативно-правовим актам, а саме: відсутнє нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу від 16.12.2003 року між СВК "Відродження" та СФГ "Агротехсервіс", договір не відповідає вимогам щодо представництва;

- обсяг поданих документів недостатній для встановлення відповідності вимогам законодавства - відсутні установчі документи юридичної особи-продавця та документи на підтвердження повноважень на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна;

- відчуження об'єкта відбулось без отримання витягу з Реєстру, оскільки право власності за продавцем СВК "Відродження" не зареєстровано;

- не подано документів про наявність (або відсутність) заборони (арешту) або інших обтяжень на дане нерухоме майно.

Не погоджуючись з зазначеними діями відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна - цілісного майнового комплексу на момент його укладення не потребував нотаріального посвідчення та обов'язкової реєстрації права власності на нерухоме майно. У зв'язку з чим відповідач безпідставно відмовив у реєстрації з мотивів відсутності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 16.12.2003 року та невідповідності цього договору вимогам щодо представництва.

Натомість суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог погодився з судом першої інстанції стосовно того, що відповідно до норм законодавства України, діючих на час укладання угоди, договір купівлі-продажу, укладений між юридичними особами, не підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не підтверджене зареєстроване право власності на вказаний майновий комплекс за його продавцем - СВК "Відродження".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанцій, враховуючи наступне.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. N 1952-ІУ (надалі - Закон), Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. N 7/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за N 157/6445 (надалі - Тимчасове положення), а також іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з моменту такої реєстрації (ст.3). Статтею 4 цього Закону в свою чергу передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачена у ст. 24 названого Закону, відповідно до якої у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

Аналогічна за змістом норма міститься і в п.3.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюста № 7/5 від 07.02.2002р. (в редакції станом на час виникнення спору).

Зазначений перелік є виключним і поширеному тлумаченню не підлягає.

Під державною реєстрацією прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункт 1.2 Тимчасового положення).

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, в якості правовстановлюючого документу, що є підставою для державної реєстрації, позивач надав договір купівлі-продажу вказаного майна у СВК "Відродження" від 16 грудня 2003 року, вчинений між юридичними особами у простій письмовій формі.

Відповідно до ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР (чинного на момент укладення угоди) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, відповідно до норм законодавства України, діючих на час укладання угоди, договір купівлі-продажу, укладений між юридичними особами, не підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не підтверджене зареєстроване право власності на вказаний майновий комплекс за його продавцем - СВК "Відродження".

Крім того, у даному випадку слід враховувати рішення у справі № 5019/453/11 господарського суду Рівненської області за позовом СФГ "Агротехсервіс" до Сестрятиської сільської ради Радивилівського району про визнання незаконним її рішення від 05.01.2011р. № 1 про відмову в оформленні права власності та згадане вище майно.

Так рішенням від 16.05.2011р. позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Крім того, в зазначеному рішенні було встановлено, що СВК «Відродження» станом на 16.12.2003р., тобто на момент укладення договору купівлі-продажу з СФГ «Агротехсервіс», не був власником цілісного майнового комплексу (повносистемного ставкового господарства та Будинку риболова), а тому не мав права розпорядження (продажу) майна.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо правомірності дій БТІ щодо відмови у проведенні державної реєстрації не підставі поданих на той час документів.

Колегія суддів вважає, що посилання скаржника на те, що судом апеляційної інстанції застосовано нечинну норму, а саме п. 3.3 Тимчасового положення, де умовою проведення реєстрації прав власності є подання правовстановлюючого документа попереднього власника, є такою, що не впливає на правильність вирішення справи по суті, оскільки суть даної норми приведена в п. 3.5.9 Тимчасового положення, яка вимагає отримання витягу з Реєстру прав при відчуженні чи іншому визначенні юридичної долі об'єкта. Водночас такий витяг можливий лише за умови подання правовстановлюючого документа його власником на реєстрацію, в даному випадку попереднім. Такої дії з даним об'єктом проведено не було.

Крім того, відповідно до ст. 1 Водного кодексу України (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) водний об'єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт). Води (водні об'єкти) є виключно власністю народу України і надаються тільки у користування (ст. 6 ВК України).

Таким чином, судова колегія вважає, що при вирішенні справи апеляційним судом вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Агротехсервіс" залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: