Справа № 2а-1157/11/2606
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/45721/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Ситникова О.Ф.,
при секретарі: Борілло Ю.В.,
за участю позивача та представника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Київської міської державної адміністрації, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Київської міської державної адміністрації, Головного управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2011 року ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Київської міської державної адміністрації, Головного управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації про: визнання дій протиправними; зобов'язання відповідачів здійснити нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період 2008-2010 років відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, а також разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, за 2009-2011 роки у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, за виключенням фактично сплачених коштів; прийняття окремої ухвали і направлення її відповідачам щодо вжиття заходів усунення причин та умов вчиненого правопорушення (зменшення розмірів щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня) шляхом визначення розміру і виплати йому у майбутньому зазначених коштів відповідно до вказаних законів.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Київської міської державної адміністрації, Головного управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації про нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за період 2008-2009 років залишено без розгляду.

Постановляючи зазначену ухвалу суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 20 травня 2011 року звернувся в суд з позовом про нарахування і виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за період 2008-2009 років після закінчення передбаченого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду, а клопотання про його поновлення не подав.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року - без змін.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, адміністративний позов ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Київської міської державної адміністрації, Головного управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року скасовано і прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 за 2010 рік задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Київської міської державної адміністрації щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_5 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації нарахувати, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Київської міської державної адміністрації виплатити позивачеві щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою та постановою Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року і ухвалою та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_5 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, просить скасувати вказані рішення судів попередніх інстанцій та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2013 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року та відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача в частині оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року і постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, пояснення позивача та представника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За правилами частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Перевіривши матеріали цієї справи та проаналізувавши наведені норми права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла наступного висновку. Постановляючи ухвалу про залишення позовних вимог ОСОБА_5 в частині нарахування і виплати разової грошової допомоги до 5 травня за період 2008-2009 років без розгляду, суд першої інстанції вірно встановив, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, передбачений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, і обґрунтовано застосував наслідки його пропуску. Однак суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимога про стягнення вказаних коштів за 2008 рік позивачем заявлена не була. До того ж, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_5 в позові просив також зобов'язати відповідачів нарахувати і виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2008, 2009 роки відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тобто, суд першої інстанції не врахував усіх заявлених ОСОБА_5 позовних вимог, фактично залишивши їх частину без вирішення до цього часу, а також вийшов за межі власних повноважень, задовольнивши позовні вимоги в частині, що не була заявлена позивачем.

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 12 червня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, дійшовши висновку, що вказаним судом правильно застосовано норми процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може залишити поза увагою невирішення судом першої інстанції питання щодо усіх заявлених позовних вимог ОСОБА_5, вважає, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права порушують право позивача на судовий захист.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року - скасувати, а справу за позовом ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Київської міської державної адміністрації, Головного управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Ситников О.Ф.