Справа № 2а/0370/420/12
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 9104/78078/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Іщук Л.П., Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2012 року по справі за позовом Ківерцівського районного центру зайнятості до Ківерцівської міжрайонної державної фінансової інспекції, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «ІнтерГарант» про скасування пункту 2 вимоги №330-14/022/50 від 23.01.2012 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Ківерцівський районний центр зайнятості в лютому 2012 року звернувся з позовом в суд до Ківерцівської міжрайонної державної фінансової інспекції, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «ІнтерГарант» про скасування пункту 2 вимоги №330-14/022/50 від 23.01.2012 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що з урахуванням положень ст.224 Господарського кодексу України, ст.22 Цивільного кодексу України, страхування майна за своєю суттю не належить до незаконних витрат, втрати майна чи неодержаного прибутку, у зв'язку з чим вимога Ківерцівської міжрайонної державної фінансової інспекції якою зобов'язано відобразити в обліку дебіторську заборгованість в сумі 11 031,15 грн. та провести претензійно - позовну роботу із закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІнтерГарант» є незаконною, а отже, підлягає скасуванню.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2012 року в справі №2а/0370/420/12 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Державною фінансовою інспекцією у Волинській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2012 року в справі №2а/0370/420/12 та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт, зазначає, що внаслідок включення в договори страхування майна, яке передано на відповідальне зберігання в загальноосвітні школи району та не знаходиться за адресою м.Ківерці, вул. Грушевського, 23, завдано матеріальної шкоди (збитків) Фонду державного соціального страхування на випадок безробіття на загальну суму 11 031,15 гривень, у зв'язку з чим була винесена вимога № 330-14/022/50 від 23.01.2012 року про зобов'язання позивача відобразити в обліку дебіторську заборгованість в сумі 11 031,15 грн. та провести претензійно - позовну роботу із закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІнтерГарант».

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Ківерцівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Ківерцівського районного центру зайнятості за 2009, 2010 роки та 9 місяців 2011 року за результатами якої складений акт від 16.12.2011 року № 340-14/022.

На аркушах 13-15 акту ревізії фінансово-господарської діяльності Ківерцівського районного центру зайнятості відповідачем зафіксовано, що 22.02.2011 року між Ківерцівським районним центром зайнятості та закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІнтерГарант» укладений договір добровільного страхування майна №53/2011/17 з терміном дії з 01.03.2011 року по 31.01.2012 року.

Ревізією встановлено зайву сплату страхових платежів на загальну суму 11 031,15 грн., внаслідок включення до переліку майна, що підлягає страхуванню програмно-апаратних комплексів «Мотиваційний термінал розвитку зацікавленості до професійного самовизначення», які на момент укладення договорів страхування, або ж відразу після їх укладення, передані в тимчасове користування для загальноосвітніх середніх шкіл району, чим порушено вимоги п.п.2.3 договору та ст.532 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно пунктом 2.3 договору страхування від 22.02.2011 року визначено, що об'єктом страхування є застраховане майно тільки на території місцезнаходження майна, а саме за адресою: Волинська область, м.Ківерці, вул. Грушевського, 23.

Таким чином, відповідачем в акті ревізії зафіксовано, що Ківерцівським районним центром зайнятості завдано матеріальної шкоди на суму 11 031 грн. 15 коп.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-ХІІ), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права пред'являти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово відшкодувати виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх не відшкодування.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня, 13 травня та 18 вересня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-332а14 відповідно).

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, не об'єктивно і не всебічно з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги її спростовують.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області задовольнити, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2012 року в справі №2а/0370/420/12 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.О. Яворський

Судді Л.П. Іщук

В.П. Сапіга