Справа № 807/1997/14
Суддя: Бруновська Н.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Львів № 876/7146/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Савицької Н.В.

суддів: Костіва М.В., Каралюса В.М.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Виноградівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

10.06.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Виноградівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.06.2014 року позов задоволено. Суд визнав дії відповідача щодо відмови позивачу в оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ним документів зазначених Правилами затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 р. неправомірними.

Крім того, суд зобов'язав відповідача повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ним документів.

Не погодившись із даною постановою, апелянт Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області подав апеляційну скаргу, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.06.2014 року скасувати та прийняти нову якою відмовити в позові.

Особи які беруть участь у справі в судове засідання на виклик суду не з'явились хоча, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно вимагав у позивача інші документи ( платежі) крім тих що зазначені в Законі України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильними виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справ, 06.05.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області з метою оформлення та отримання паспорта громадянина України для тимчасових поїздок за кордон.

Позивач подав наступні документи: заяву-анкету, паспорт громадянина України, копію виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см., квитанцію про сплату державного мита в розмірі 170,00 грн.

Однак, відповідач в письмовому порядку своїм листом за № 1526 від 12.05.2014 року відмовив позивачу в оформленні закордонного паспорта оскільки, останній не сплатив 87 грн. та 120 грн. які передбачені Переліком платних послуг які надіються підрозділами МВС та ДМС який затверджений постановою КМУ за № 795 від 04.06.2007 р. та Порядком надання підрозділами МВС та ДМС платних послуг які затверджені Постановою КМУ від 26.10.2011 р. за № 1098.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер тобто, повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII (Закон № 3857-XII).

Стаття 1 цього Закону встановлює право громадян України виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (стаття 2 Закону № 3857-ХІІ).

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 4 Закону № 3857-ХІІ оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Згідно статті 7 Закону № 3857-ХІІ правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. З метою реалізації наведеної норми Кабінетом Міністрів України 31 березня 1995 року було прийнято постанову № 231, якою затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення (Правила № 231).

Пунктом 10 Правил № 231 встановлено, що для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон подається: заява-анкета встановленого зразка; паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років) (після прийняття документів повертається); копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від її сплати.

статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито» (Декрет № 7-93) передбачено, що платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

В пункті 6 статті 2 Декрету № 7-93 державне мито справляється за видачу нового зразка паспорта громадянина України (крім обміну нині діючого паспорта на паспорт нового зразка); за оформлення нового зразка паспорта громадянина України для поїздки за кордон; за видачу громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон або продовження строку її дії. Підпунктом «б» пункту 6 статті 3 Декрету № 7-93 встановлено, що ставка державного мита за видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон встановлюються в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 170 грн.

Разом з тим, у пункті 27 розділу І Переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, розмір плати за їх надання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 року № 795 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1098), визначено розмір плати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що становить 87 грн. 15 коп.

На підставі аналізу вказаних правових норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сплата встановленого Декретом № 7-93 державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із вчиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України паспорта на право виїзду за кордон, у тому числі й вартість бланка такого паспорта, вартість персоналізації, з огляду на що вимога повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта є протиправною.

Протиправною є й вимога відповідача стосовно сплати вартості бланка у розмірі 120 грн. у зв'язку з тим, що Порядок надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1098 (Порядок № 1098), на який посилається Управління Державної міграційної служби України, не встановлює розмір такого відшкодування, не передбачають її і Правила № 231.

З аналізу наведеного видно, що умови, які є обов'язковими для виконання при оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, встановлюються виключно положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2013 року № 21-416а13, яка в силу частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Статтею 9 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06 вересня 2012 року № 5203-VІ (Закон № 5203-VІ) визначено, що адміністративні послуги надаються суб'єктами надання адміністративних послуг безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг; фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, має право на отримання адміністративної послуги незалежно від реєстрації її місця проживання чи місця перебування, крім випадків, установлених законом, заява на отримання адміністративної послуги подається в письмовій чи усній формі.

статті 11 Закону № 5203-VІ передбачено, що при наданні адміністративних послуг у випадках, передбачених законом, справляється плата (адміністративний збір). Розмір плати за надання адміністративної послуги (адміністративного збору) і порядок її справляння визначаються законом з урахуванням її соціального та економічного значення. Плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) зараховується до державного або відповідного місцевого бюджету. Плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) вноситься суб'єктом звернення одноразово за весь комплекс дій та рішень суб'єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків, експертиз, здійснюваних суб'єктом надання адміністративної послуги, отримання витягів з реєстрів тощо). Стягнення за надання адміністративних послуг будь-яких додаткових не передбачених законом платежів або вимагання сплати будь-яких додаткових коштів забороняється.

Частина 2 статті 20 цього ж Закону визначає, що до набрання чинності законом, що визначає перелік адміністративних послуг та розміри плати за їх надання (адміністративні збори), плата за надання адміністративних послуг (адміністративний збір) при зверненні за отриманням платних адміністративних послуг сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Таким чином, положення Закону № 5203-VІ передбачають сплату адміністративної послуги одноразово за весь комплекс дій та рішень суб'єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків). Проте на даний час відповідний закон, що визначає перелік адміністративних послуг та розміри плати за їх надання (адміністративні збори) не прийнятий, а тому відповідна плата сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством, а саме Декретом № 7-93, оскільки інші платежі спеціальними правовими актами, що регулюють правовідносини з оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, - Законом № 3857-ХІІ та Правилами № 231 не передбачені.

Крім того, згідно із пунктами 2, 3 Порядку надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1098, послуги надаються за письмовою заявою фізичних або юридичних осіб із зазначенням їх прізвища, імені, по батькові (найменування), місця реєстрації/проживання (місцезнаходження) та виду послуги, а також за постановою (ухвалою) суду в цивільних та господарських справах; оплата наданих послуг здійснюється шляхом перерахування замовником коштів через банки, відділення поштового зв'язку або програмно-технічні комплекси самообслуговування.

З аналізу наведених положень Порядку № 1098 можна зробити висновок про те, що послуги, які надаються органами Державної міграційної служби, не мають обов'язкового характеру та надаються лише за бажанням особи, на підставі поданої нею письмової заяви, тобто відповідач з огляду на положення Порядку № 1098 не може вимагати плати за адміністративні послуги.

З матеріалів справи видно, що позивачем така заява до територіального органу Державної міграційної служби України не подавалась, також позивач не отримував та не мав наміру отримувати від відповідача додаткові послуги, а тому, вимоги відповідача сплатити платежі за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, які не передбачені Законом № 3857-XII та Правилами № 231, є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.06.2014 року у справі за № 807/1997/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Н.В. Савицька

Судді: М.В. Костів

В.М. Каралюс