Справа № 2а-4192/11/1370
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2015 р. м. Київ К/800/65472/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу, подану ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року

у справі № 106704/11/9104

за позовом Золочівського районного центру зайнятості

до ОСОБА_3

про стягнення незаконно отриманої допомоги

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2011 року Золочівський районний центр зайнятості звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 6 117,75 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.08.2011 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 рішення суду першої інстанції скасовано, та прийнято нове - про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь Золочівського районного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 6 117,75 грн.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції з мотивів порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Золочівський районний центр зайнятості просив залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, на підставі особисто поданої заяви від 21.08.2009 ОСОБА_4 надано статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

За час перебування на обліку ОСОБА_4 отримала матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю за період з серпня 2009 року по грудень 2010 року в сумі 6 117,75 грн.

Згідно акту № 86 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 10.03.2011 відповідач згідно договору доручення № 50024/1418/08 від 17.11.2008 являлась страховим агентом Філії ЗАТ «СК «Провідна» в м. Львові, виконувала частину її страхової діяльності та отримала в III кварталі 2009 року дохід в сумі 852,65 грн. Висновки здійснено на підставі наданих товариством документів: договору № 50024/1418/08 від 17.11.2008, додаткового договору № 4 від 21.09.2009 та актів виконаних робіт від 18.08.2009 та від 28.08.2009.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір доручення від 17.11.2008 № 50024/1418/08 сторонами розірвано 21.08.2009, та з 21.08.2009 відповідачем отримано статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що акти виконаних робіт від 18.08.2009 та від 28.08.2009, складені за роботу, яка виконувалась 29.06.2009, 29-30.07.2009 та 18.08.2008, тобто до набуття статусу безробітної.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач приховала факт перебування у цивільно-правових відносинах з ЗАТ «СК «Провідна», отже на момент реєстрації у центрі зайнятості ОСОБА_4 була зайнятою особою відповідно до пункту б частини третьої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» та не мала права отримувати допомогу по безробіттю.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись із таким висновком суду апеляційної інстанції в повній мірі з огляду на таке.

Стаття 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991, № 803-XII передбачає, що безробітними є працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи. Право на забезпечення та соціальні послуги за цим Законом мають також незастраховані особи, які вперше шукають роботу, інші незастраховані особи у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних.

Умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю, її розмір визначені статтями 22 - 23 Закону України «про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Пункт 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінпраці від 20.11.200 № 307 зазначає наступне: якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Абзац 2, 3 пункту 11 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 219 (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що державна служба зайнятості здійснює підбір підходящої роботи для громадян відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про зайнятість населення».

За відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистою заявою з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу, і оформляється наказом центру зайнятості, номер і дата якого зазначаються у картці. З наказом про надання чи ненадання статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати допомоги по безробіттю чи припинення виплати такої допомоги громадянин повинний ознайомитися та поставити свій підпис в картці обліку прийнятих рішень центру зайнятості.

В пункті 12 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 219 (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку для пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості заяву із зазначенням у ній інформації про те, що він не зареєстрований як фізична особа - підприємець та не займається видами діяльності, що визначені частиною третьою статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», і не отримує пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до абзаців 3, 5 пункту 2 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 219 (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) під час проведення реєстрації громадянина працівник центру зайнятості із застосуванням автоматизованої системи заповнює персональну картку особи, що звернулася до центру зайнятості (далі - картка), в якій зазначаються особисті дані особи (прізвище, ім'я та по батькові, інформація про реєстрацію місця проживання, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності, що визначений пунктом 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», підстава припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально, та ознайомлює громадянина з пам'яткою «Ваші права - Ваші обов'язки». Форму картки та пам'ятки затверджує Мінсоцполітики.

У разі коли після припинення трудових відносин особа виконувала роботу (надавала послуги) згідно з цивільно-правовими договорами, останнім місцем роботи вважається робота, дані про яку внесено до трудової книжки особи.

Як установлено судами попередніх інстанцій та убачається з додаткового договору № 4 до договору доручення від 17.11.2008 № 50024/1418/08, договір між ЗАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_4 розірвано з 21.08.2009, тобто з цього часу договір доручення не діяв та зобов'язання сторін не існувало.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що з актів виконання робіт від 18.08.2009 та від 28.08.2009 убачається, що роботи, за які визначено розмір винагороди, виконувалися відповідачем 29.06.2009, 29-30.07.2009 та 18.08.2008, тобто до надання ОСОБА_4 статусу безробітної. Крім того, зі змісту договору доручення від 17.11.2008 № 50024/1418/08 убачається, що строк виконання зобов'язань повіреним пов'язується не з моментом підписання акту виконаних робіт, а з моментом укладання договорів страхування страховим агентом.

Також листом від 25.08.2011 № 19-21/10936 філія ЗАТ «СК «Провідна» в м. Львові підтвердила, що будь-які відносини (цивільно-правові) між ЗАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_4 після розірвання договору доручення від 17.11.2008 № 50024/1418/08 не існували.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що на момент подачі у центр зайнятості заяви про одержання статусу безробітного ОСОБА_4 (а саме 21.08.2009) не була зайнятою особою відповідно до пункту б частини третьої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» та мала права отримувати допомогу по безробіттю.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, підтверджуються викладеними нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу, подану ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року в цій справі скасувати, залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2011 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель