Справа № 826/9856/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Київ К/800/51806/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І.,

Винокурова К.С.,

здійснивши попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України (далі - ДВС) про визнання протиправними дій та рішень за касаційною скаргою позивача на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив визнати:

протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС, виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень ДВС, допущені при винесенні та затвердженні постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 червня 2014 року;

незаконною зазначену постанову;

протиправними дії державного виконавця, які виразилися у направленні постанови про закінчення виконавчого провадження з порушенням строків, передбачених частиною третьою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилався на незаконність дій відповідачів та постанови, яка є предметом оскарження.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії ДВС щодо направлення постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 червня 2014 року ВП №43239220 з порушенням строку, передбаченого частиною третьою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». В решті в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить рішення судів попередніх інстанцій в частині незадоволення позову скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Згідно фактичних обставин справи, рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано, що Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України надано не в повному обсязі публічну інформації, запитувану ОСОБА_2 в запиті від 02 липня 2013 року, тому зобов'язано надати інформацію в повному обсязі. На підставі зазначеного рішення, видано виконавчий лист, за яким 12 травня 2014 відкрито виконавче провадження. 19 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою до прийняття цієї постанови стали відомості, викладені в листі Державного центру зайнятості від 31.12.2013 року №ДЦ-04-8899/0/6-13, та копія витягу з Єдиної технології надання соціальних послуг центрами зайнятості України, яка надіслана на адресу позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з правомірності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду виконано в повному обсязі.

Висновок судів є законним та обґрунтованим.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до положень пункту 8 частини першої статті 49 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як установлено судами попередніх інстанцій, рішення суду від 06.12.2013 року, на підставі якого видано виконавчий лист, виконано в повному обсязі. Такий висновок відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема, в листі Державного центру зайнятості від 31.12.2013 року, з посиланням на Інструкцію щодо заповнення форми звітності № 3 ПН «Звіт про наявність вакансій», повідомлено стягувача про джерела інформації щодо вакансій та засоби її збору, в тому числі на вакансію оператора комп'ютерного набору. На підтвердження наведених відомостей, долучено належним чином завірений витяг з Єдиної технології надання соціальних послуг центрами зайнятості України, затвердженої наказом Державного центру зайнятості від 11.01.2012 року № 1 (далі - ЄТНАСП), в якому зазначено систему взаємодії з роботодавцями щодо збору інформації про вакансії, особливості роботи центрів зайнятості із престижними (елітними) вакансіями та претендентами на роботу.

З урахуванням наведених обставин, суди прийшли до обґрунтованого висновку про законність винесеної постанови, яка є предметом оскарження.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права. Так, державним виконавцем не порушені вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV, адже ним вживалися заходи до виконання судового рішення. У рішенні суду, на підставі якого видано виконавчий лист, вказано, що відповідач повинен надати інформацію в повному обсязі. В запиті від 02.07.2013 року ОСОБА_2 просив виготовити та належним чином завірити копію тієї частини ЄТНАСП, в якій йдеться проте, що зазначене у четвертому абзаці листа Державного центру зайнятості. У відповіді від 31.12.2013 року Державний центр зайнятості повідомив, що витяг із зазначенням норми, в редакції яку просив ОСОБА_2, виготовити неможливо, оскільки така інформація відсутня у ЄТНАСП. Витяг, який направлено позивачу завірено печатками загального відділу центру зайнятості, тобто належним чином.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте вона може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

К.С. Винокуров