Справа № 816/76/15-а
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Полтава Справа № 816/76/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубовик О.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мироненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Прокуратури Полтавської області про скасування наказу від 22.12.2014 №680к про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що наказ про його звільнення з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Полтавської області у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників винесений протиправно та підлягає скасуванню, оскільки чисельність працівників відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Полтавської області та відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації новоутвореного управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні не змінилася. Тобто, відповідно проведено перетворення структурного підрозділу прокуратури області у інший із збереженням чисельності працівників. Про звільнення ОСОБА_1 персонально відповідач не попереджав. Попередження, на яке є посилання у оскаржуваному наказі прокурора Полтавської області, безпідставне. Іншу посаду в органах прокуратури позивачу не пропонували. Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці відповідачем не розглядалось. Позивачем 24.10.2014 був поданий рапорт про переведення на посаду прокурора приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, проте про долю вказаного рапорту ОСОБА_1 повідомлено не було. При цьому, перебуваючи у резерві Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати, він фактично виконував обов'язки прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації, однак такі ж обов'язки з незрозумілих причин одночасно з 27.11.2014 почав виконувати і прийнятий на зазначену посаду інший працівник. Пояснення з цього приводу ніким позивачу не надавалися, що призвело до надмірного хвилювання та стресового стану останнього, у зв'язку з чим він з 09.12.2014 по 19.12.2014 перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря-невропатолога.

Позивач в ході розгляду справи позовні вимоги підтримував, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні повністю, обґрунтовуючи свою позицію тим, що протягом двох місяців після ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про ліквідацію відділу останньому пропонували іншу посаду, а саме в черговий раз 22.12.2014 посаду прокурора прокуратури Гребінківського району. Від запропонованої посади ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується адресованим прокурору області рапортом начальника відділу роботи з кадрами прокуратури області Бурби І.Ю. та першого заступника прокурора області Кравченка Ю.О. Рапорт з проханням призначити на будь-яку іншу вакантну посаду ОСОБА_1 на ім'я прокурора області не подавав. При вирішенні питання залишення на роботі переважне право на залишенні на роботі надавалося працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Будь-яких переваг, визначених у статті 42 КЗпП України, ОСОБА_1 не мав. Фактично за рахунок ліквідації відділів та прокуратур штатну чисельність органів прокуратури Полтавської області скорочено на 5 одиниць. Що стосується моральної шкоди, відповідач зазначає, що позивачем не визначено, в чому ж саме полягає спричинена йому моральна шкода, з яких міркувань визначено її розмір та якими доказами це підтверджується. Посилання ОСОБА_1 в позові на стресовий стан, що призвів до лікування у лікаря-невропатолога з 09.12.2014 по 19.12.2014, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки згідно з листом непрацездатності, виданим ОСОБА_1, останній перебував на лікарняному з 09.12.2014 по 19.12.2014, тобто позивач на момент прийняття оскаржуваного наказу прокурора області від 22.12.2014 вже вилікувався.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що наказом Генерального прокурора України №51ш від 24.06.2014 ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Полтавської області: управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні; управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією; управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області; управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді (а.с. 32-38).

Відповідно до вказаного наказу №51ш від 24.06.2014 у структурі та штатному розписі прокуратури Полтавської області утворено відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації та встановлено у штатному розписі новоутвореного відділу за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 4 одиниці з відповідним фондом заробітної плати.

Наказом прокуратури Полтавської області від 24.07.2014 №326-к переведено прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з 24.07.2014 на посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Полтавської області (а.с. 39).

Наказом Генерального прокурора України від 03.10.2014 №95ш ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Полтавської області 6 відділів, серед яких й відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації. Загальну штатну чисельність 30 одиниць зараховано до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Також згідно даного наказу утворено в структурі та штатному розписі прокуратури Полтавської області управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні у складі:

- відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення;

- відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні оперативно-розшукової діяльності;

- відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення;

- відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції;

- відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби;

- відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації.

Встановлено в новоутвореному управлінні за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 32 одиниці з відповідним фондом заробітної плати (а.с. 29-31).

22.12.2014, на підставі наказу Генерального прокурора України від 03.10.2014 №95ш, попередження ОСОБА_1 про заплановане звільнення від 14.10.2014, наказом прокурора Полтавської області №680к молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Полтавської області у зв'язку із ліквідацією у структурі та штатному розписі прокуратури Полтавської області відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації та скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 28).

Оцінюючи правомірність та законність прийняття оскаржуваного наказу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 462 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 42 Кодексу законів про працю України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив (про що вказано також в письмовому заперечення на позовну заяву /а.с. 72-74/), що оскільки відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області було ліквідовано, від запропонованої вакантної посади позивач відмовився, то його наказом прокурора області від 22.12.2014 №680к було звільнено із займаної посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Полтавської області на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. При вирішенні питання залишення на роботі переважне право на залишення на роботі надавалося працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Будь-яких переваг, визначених статтею 42 Кодексу законів про працю України, позивач не мав.

Разом з тим, на вимогу суду, відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що працівники, яких прийнято на роботу у відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації новоутвореного управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області мали вищу кваліфікацію та продуктивність праці в порівнянні з ОСОБА_1 Так, відповідачем не наведено суду відповідний порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, яких було прийнято на роботу у відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, та продуктивності праці і кваліфікації ОСОБА_1, у процесі проведення якого було б враховано, зокрема, такі показники, як наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, відсутність зауважень з боку керівництва щодо строків і якості виконуваних завдань, доручень, дотримання строків виконання доручених завдань, тощо.

Порівнянням функціональних обов'язків ОСОБА_1 як прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Полтавської області, які затверджені першим заступником прокурора Полтавської області Ю. Кравченком 01.08.2014 (а.с. 107-114), та обов'язків Мигаль В.М. - прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області (якого призначено на посаду, яку обіймав позивач) судом встановлено, що обсяг функціональних обов'язків, які покладались на прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 був ширшим, ніж обсяг обов'язків, покладених на Мигаль В.М. (а.с. 101-106).

Також судом встановлено, що завдання та функції відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Полтавської області, в якому працював позивач до звільнення, повністю відповідають завданням та функціям відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації, який увійшов до складу управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області, що підтверджується відповідними Положеннями про вказані управління та відділ (а.с.83-99).

Згідно з частиною 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як слідує зі змісту наказу від 22.12.2014 №680к "Про звільнення ОСОБА_1.", підставами його прийняття були наказ Генерального прокурора України від 03.10.2014 №95ш та попередження ОСОБА_1 про заплановане звільнення від 14.10.2014.

Вимога суду про надання до матеріалів справи належним чином завіреної копії попередження ОСОБА_1 про заплановане звільнення від 14.10.2014 відповідачем не виконана.

Представник відповідача вказав, що під таким попередженням розуміється дата ознайомлення ОСОБА_1 з наказом Генерального прокурора Полтавської області від 03.10.2014 №95ш, а саме, 17.10.2014, а окреме попередження від 14.10.2014 відсутнє.

За висновком суду, відповідачем допущено порушення вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України в зв'язку з відсутністю персонального попередження позивача про наступне звільнення. Посилання на ознайомлення з наказом від 03.10.2014 №95ш не може бути визнано таким попередженням, оскільки в ньому лише йдеться про ліквідацію у структурі та штатному розписі прокуратури Полтавської області 6 відділів, серед яких й відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації, та утворення у структурі та штатному розписі прокуратури Полтавської області управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні у складі перелічених у ньому відділів, але аж ніяк про звільнення саме ОСОБА_1, якого разом з усіма працівниками ліквідованих відділів було зараховано до резерву Генеральної прокуратури України.

Відповідач вказує й на те, що протягом двох місяців після ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про ліквідацію відділу останньому пропонувалася інша посада, а саме, в черговий раз 22.12.2014 посада прокурора прокуратури Гребінківського району Полтавської області.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 лише один раз, а саме - 22.12.2014 було запропоновано обійняти вакантну посаду старшого прокурора прокуратури Гребінківського району Полтавської області (рапорти від 22.12.2014 начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Полтавської області Бурби І.Ю. та першого заступника прокурора Полтавської області Кравченка Ю.О. /а.с. 40-41/).

Як пояснив позивач, запропонована 22.12.2014 посада вимагала зміни місця проживання, а відтак, не відмовляючись від її зайняття, він попросив керівництво надати час подумати, порадитись з сім'єю. Проте, начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Полтавської області Бурбою І.Ю. та першим заступником прокурора Полтавської області Кравченком Ю.О. без надання часу на роздуми в цей же день 22.12.2014 були складені рапорти про його відмову від запропонованої посади. В той же день його повідомили про звільнення.

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 неодноразово, окрім як 22.12.2014, пропонувалося обійняти будь-яку іншу вакантну посаду відповідачем до матеріалів справи не надано.

Відтак, з огляду на ненадання суду доказів на підтвердження того, що працівники, яких прийнято на роботу у відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації новоутвореного управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області мали вищу кваліфікацію та продуктивність праці в порівнянні з ОСОБА_1, відсутність доказів попередження ОСОБА_1 про його звільнення з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Полтавської області за два місяці до звільнення, доказів неодноразового пропонування останньому інших вакантних посад в органах прокуратури, суд доходить висновку про допущення відповідачем порушення порядку звільнення останнього з публічної служби у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в ході розгляду справи правомірності оскаржуваного наказу не довів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу від 22.12.2014 №680к про звільнення та поновлення його на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Полтавської області підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент прийняття судового рішення) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд вважає, що нарахуванню та виплаті на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.12.2014 по 18.02.2015 з розрахунку розміру його середнього заробітку за останньою перед незаконним звільненням посадою - прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Полтавської області.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд, оцінюючи їх обґрунтованість, виходить з наступного.

Моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі, може відшкодовуватись у випадках, коли можливість такого відшкодування передбачена нормами Конституції чи випливає з її положень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством або угодою сторін.

Верховний Суд України в постанові Пленуму №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування підстав для відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн позивач посилається на те, що протиправний наказ від 22.12.2014 №680к про його звільнення з публічної служби змусив останнього хвилюватися, довів до стресового стану, у зв'язку з чим він перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря-невропатолога у період з 09.12.2014 по 19.12.2014.

Разом з тим, позивачем не надано до матеріалів справи належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди, як і не обґрунтовано розмір заявлених вимог, а судом причинного зв'язку між такою шкодою та прийняттям наказу від 22.12.2014 №680к не встановлено.

У листі непрацездатності, виданому ОСОБА_1 (а.с. 56), лікарем зазначено діагноз "Т 90.5".

Згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та проблем, пов'язаних зі здоров'ям під кодом "Т 90.5" визначено діагноз "віддалені наслідки внутрішньочерепної травми". Тобто, вказане ушкодження здоров'я жодним чином не може бути пов'язане з прийняттям спірного наказу про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Крім того, оскільки згідно з листом непрацездатності, виданим ОСОБА_1, останній перебував на лікарняному з 09.12.2014 по 19.12.2014, тобто спірний наказ було прийнято вже після виходу ОСОБА_1 на роботу після лікування, посилання останнього в позовній заяві на стресовий стан, що призвів до лікування у лікаря-невропатолога з 09.12.2014 по 19.12.2014, судом до уваги не приймається.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн слід залишити без задоволення.

Згідно з пунктами 2, 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Полтавської області №680к від 22.12.2014 "Про звільнення ОСОБА_1".

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Полтавської області з 23.12.2014.

Зобов'язати Прокуратуру Полтавської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.12.2014 по 18.02.2015 з розрахунку розміру його середнього заробітку за останньою перед незаконним звільненням посадою - прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Полтавської області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Полтавської області та в межах суми нарахування та виплати середнього заробітку за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2015 року.

Суддя О.В. Гіглава