Справа № 816/46/15-а
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/46/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мекенченко М.А.,

представника позивача - Божко А.Ф.,

представника відповідача - Пилипенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

06 січня 2015 року позивач Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф.Мальцева звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про скасування постанови про накладення штрафу від 16 грудня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним до Полтавського окружного адміністративного суду було подано заяву про роз'яснення резолютивної частини постанови від 10 січня 2014 року у справі № 816/7248/13-а. Разом з тим, на думку позивача, державним виконавцем не було зупинено виконавче провадження. В той же час, позивач зауважує, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2014 року не було зазначено, яким чином виконати вимоги виконавчого документу, а позивачу шляхи виконання постанови суду не відомі. З огляду на викладене в позовній заяві позивач просив суд скасувати постанову Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про накладення штрафу від 16 грудня 2014 року.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у письмових запереченнях /а. с. 34-36/ зазначив, що зупинення виконавчого провадження у зв'язку із зверненням до суду щодо роз'яснення резолютивної частини постанови суду є лише правом державного виконавця. При цьому, на думку відповідача, необхідно враховувати обставини, що перешкоджають виконанню рішення суду або такі, що порушують права сторін виконавчого провадження. Також, відповідач вважає за необхідне зазначити, що порядку виконання постанови суду не зазначається у постанові про відкриття виконавчого провадження, яка є первинним процесуальним документом у виконавчому провадженні. Накладення штрафу, як зазначив відповідач, є можливим, якщо державним виконавцем встановлено факт невиконання боржником без поважних причин рішення про зобов'язання вчинити певні дії.

Представник відповідача у судовому засідання просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16 квітня 2014 року Державна фінансова інспекція в Полтавській області звернулась з листом до Київського ВДВС Полтавського МУЮ про прийняття до виконання виконавчого листа № 816/7248/13-а від 03 квітня 2014 року щодо зобов'язання Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева виконати пункт 1 вимоги про усунення виявлених ревізією порушень від 09.09.2013 №16-04-3-14/6308, а саме:

- привести угоду про спільну діяльність №5 від 03.01.2012, укладену між Вищим державним навчальним закладом України "Українська медична стоматологічна академія" та Полтавською обласною клінічною психіатричною лікарнею ім. О.Ф. Мальцева у відповідність до вимог частини другої статті 8 і частини другої статті 4 Бюджетного кодексу України;

- відповідно до чинного законодавства стягнути до місцевого бюджету кошти в сумі 86 874,18 грн. (вісімдесят шість тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні вісімнадцять копійок), які сплачені за спожиті комунальні послуги кафедрами Вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія".

На виконання зазначеного виконавчого листа 22 квітня 2014 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 43007106 про зобов'язання боржника вчинити вищевказані дії. Вказаною постановою позивачу надано строк для добровільного виконання рішення суду до 29 квітня 2014 року.

Постанова отримана позивачем 29 квітня 2014 року, що підтверджується відміткою вхідної кореспонденції на супровідному листі до вищевказаної постанови, копія якого залучена до матеріалів справи /а. с. 11/.

08 травня 2014 позивач звернувся до державного виконавця із заявою про продовження строку для виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2014 у добровільному порядку у зв'язку з тим, що вказана постанова надійшла боржнику із запізненням, а саме: в останній день для її добровільного виконання /а. с. 12/. Заяву отримано відповідачем в той же день, що підтверджується відміткою про отримання /а. с. 12/.

Також, 13 травня 2014 року позивачем на адресу Київського ВДВС Полтавського МУЮ направлено лист з проханням зупинити виконавче провадження по виконавчому листу № 816/7248/13-а, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 03 квітня 2014 року, у зв'язку з тим, що боржник 13 травня 2014 року звернувся до суду з заявою про надання роз'яснення рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року /а. с. 14/.

16 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 680 грн. у зв'язку з тим, що станом на 16 грудня 2014 року рішення суду боржником не виконане /а. с. 52/.

Позивач не погодився з постановою про накладення штрафу від 16 грудня 2014 року та оскаржив її до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до пояснень позивача /а. с. 4/ ним до Полтавського окружного адміністративного суду було подано заяву про роз'яснення резолютивної частини постанови від 10 січня 2014 року у справі № 816/7248/13-а, про що також повідомлено державного виконавця листом від 13 травня 2014 року /а. с. 14/. Разом з тим, як зазначив позивач, державним виконавцем не було зупинено виконавче провадження.

Відповідач у письмових запереченнях /а. с. 34-36/ зазначив, що зупинення виконавчого провадження у зв'язку із зверненням до суду щодо роз'яснення резолютивної частини постанови суду є лише правом державного виконавця. При цьому, на думку відповідача, необхідно враховувати обставини, що перешкоджають виконанню рішення суду або такі, що порушують права сторін виконавчого провадження.

Надаючи оцінку твердженням сторін суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 170 КАС України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що подання заяви про роз'яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

З викладеного можна зробити висновок, що подання заяви про роз'яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, та строку, протягом якого судове рішення може бути подане стягувачем для примусового виконання.

Також, вимогами абзацу 1 частини 1 статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження може бути зупинено у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Тобто, чинним законодавством не передбачено обов'язкової підстави для зупинення виконавчого провадження у зв'язку з поданням саме боржником заяви про роз'яснення судового рішення.

В той же час, позивачем 08 травня 2014 року до виконавчої служби подано заяву про продовження строку для виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2014 у добровільному порядку у зв'язку з тим, що вказана постанова надійшла боржнику із запізненням, а саме: в останній день для її добровільного виконання /а. с. 12/.

Так, статтею 35 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Суд зазначає, що в будь-якому випадку прийняття рішення про відкладення виконавчих дій, в тому числі і з підстав несвоєчасного одержання боржником документу виконавчого провадження, є правом державного виконавця, а не обов'язком.

Сторонами не заперечується той факт, що відповідачем, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду, жодних рішень з приводу вказаного звернення, в тому числі і рішення про відкладення провадження виконавчих дій, винесено не було. В той же час, позивачем вказана бездіяльність державного виконавця оскаржена не була.

Позивач в позовній заяві /а. с. 4/ наголошував на тому, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2014 року не було зазначено, яким чином виконати вимоги виконавчого документу, а позивачу шляхи виконання постанови суду не відомі.

Разом з тим, вимоги щодо змісту постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження містяться в статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: у постанові вказується про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів); зазначається, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Будь-яких вимог щодо визначення у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження способу та порядку виконання рішення суду Закон України "Про виконавче провадження" не містить.

Відповідно до вимог статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

16 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 680 грн. у зв'язку з тим, що станом на 16 грудня 2014 року рішення суду боржником не виконане /а. с. 52/.

Суд зауважує, що частиною 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 43007106 від 22 квітня 2014 року не була виконана протягом восьми місяців, а саме: з моменту отримання боржником постанови державного виконавця 29 квітня 2014 року по 16 грудня 2014 року (винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу).

Боржником під час судового розгляду справи не доведено поважність причин невиконання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 43007106 від 22 квітня 2014 року, а також не доведено, що ним вживались всі, передбачені чинним законодавством дії, щодо виконання вказаної постанови.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (який набрав чинності з 01.11.2011) визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру вказаною нормою встановлено ставку судового збору в розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернення до суду з адміністративним позовом було сплачено 187 грн. 70 коп. /а. с. 3, 26/.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева, суд вважає за необхідне стягнути з позивача, відповідно до вимог частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", до Державного бюджету України решту несплаченого судового збору в розмірі 1639 грн. 30 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про скасування постанови, відмовити.

Стягнути з Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева (ідентифікаційний код 01999075) до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1639 (одна тисяча шістсот тридцять дев'ять) гривень 30 (тридцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2015 року.

Суддя Р.І. Молодецький