Справа № 826/12918/13-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України, третя особа Головне управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 24.10.1996 Міністерство юстиції України видало ОСОБА_2 свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_1.

На підставі реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №438, виданого Київським управлінням юстиції 22.10.2004, позивач розпочала приватну нотаріальну діяльність приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу .

11 січня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Міністерства юстиції України із заявою про припинення приватної нотаріальної діяльності, за результатами розгляду якої, Головним управлінням юстиції у м. Києві видано наказ № 67/6 від 29.01.2013 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності по Київському міському нотаріальному округу та припинення дії реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_2.», згідно якого припинено приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_2 з 29.01.2013 та припинено дію реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_2 №438, виданого Київським міським управлінням юстиції 22.10.2004.

15 квітня 2013 року ОСОБА_2 отримала лист від Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №13.1-37/261 з доданою копією Наказу Міністерства юстиції України від 26.03.2013 № 542/5 «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_2.».

Згідно з зазначеним Наказом Міністерство юстиції анулювало свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_2 НОМЕР_1 від 24.10.1996 р. відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 14.03.2013 р. та на підставі пп. «е» п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат» у зв'язку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства при вчинені нотаріальних дій».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання протиправними та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України і Наказу Міністерства юстиції України, про зобов'язання поновити свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку контролюючого органу та з метою їх відновлення ОСОБА_2 звернулась за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 14.03.2013 прийняте Комісією у межах своїх повноважень, на основі і на виконання спеціального закону та підзаконних нормативно-правових актів, відповідно і наказ Міністерства юстиції від 26.03.2013 № 542/5 є правомірним.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року №3425-XII (Закон №3425-XII) та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями статті 12 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425-XII (Закон №3425-XII) визначено, що Міністерство юстиції України анулює свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання відповідного Головного управління юстиції, у випадках визначених Законом.

Пунктом 1, підпункту 58 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №395/2011 (Положення №395/2011) визначено, що Мін'юст України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики, зокрема, у сфері нотаріату і відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі, видає та анулює в установленому законом порядку свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Відповідно до Пункту 3 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 923 (постанова Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 №923), який кореспондується зі статтею 10 Закону № 3425-XII для вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю при Міністерстві юстиції України утворюється Вища кваліфікаційна комісія нотаріату. Персональний склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату затверджується наказом Міністерства юстиції України.

Згідно частин дев'ятої та десятої статті 10 Закону №3425-XII визначено, що питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням відповідно Головного управління юстиції у випадках, визначених цим Законом. Порядок внесення такого подання встановлюється Міністерством юстиції України.

Згідно з пунктом 8 Порядоку внесення головними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 №1904/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 липня 2011 року за №925/19663 (Порядок №925/19663) після попереднього розгляду Департаментом та членом Комісії Подання розглядається на засіданні Комісії у присутності нотаріуса, щодо якого внесено Подання, представника управління юстиції, яке внесло подання, або територіального уповноваженого.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно витягу із протоколу засідання Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 14.03.2013 в день проведення засідання, на якому вирішувалось питання щодо ОСОБА_2, були присутні члени комісії з представником ініціюючого управління юстиції, за винятком приватного нотаріуса ОСОБА_2, яка була належним чином повідомлена про день, час та місце проведення засідання, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Водночас, згідно положень підпункту 2 пункту 8 Порядку № 1904/5 неявка на засідання Комісії нотаріуса, представника управління юстиції або територіального уповноваженого, які належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання Комісії, не є перешкодою для розгляду Подання, проте Комісія може визнати присутність зазначених осіб обов'язковою.

В результаті дослідження матеріалів справи, судова колегія вважає посилання позивача на те, що засідання Комісії проведено з порушенням, оскільки протокол підписаний не всіма членами Комісії таким, що не відповідає дійсності, з огляду на наступне.

Згідно положень п. п. 11- 15 Порядку №925/19663 на засіданні Комісії ведеться протокол, який підписують головуючий на засіданні та секретар.

За результатами розгляду Подання Комісія може ухвалити одне з таких рішень: про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; про відмову в анулюванні свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення Комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів від числа присутніх членів Комісії.

На підставі рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю видається відповідний наказ Міністерства юстиції України.

Копія наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю надсилається особі, щодо якої видано цей наказ, та управлінню юстиції, яке внесло Подання.

З матеріалів справи, а саме з витягу протоколу №7 вбачається, що на засіданні Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 14.03.2013 присутні Голова комісії, заступник голови Комісії, секретар Комісії та дев'ять членів Комісії. Протокол підписаний Головою комісії та секретарем, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, в матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 14.03.2013, на звороті останньої сторінки, якої містяться підписи усіх присутніх членів комісії (т. 1 а.с. 292).

Також, безпідставними є твердження позивача про те, що Мін'юстом не надано їй копій рішення Комісії від 14.03.2013 та матеріалів, на підставі яких це рішення прийнято, адже положеннями Закону №3425-XII та Порядком № 1904/5 не передбачено надсилання нотаріусові копій рішення Комісії та матеріалів розгляду подання управління юстиції про анулювання свідоцтва на зайняття нотаріальною діяльністю.

Більше того, щодо наведених процедурних порушень, які, на думку позивача були допущені відповідачем, суд вважає за доцільне вказати на таке.

Наслідки процедурних порушень (у разі їх наявності взагалі) є різними. Процедурні порушення, допущені контролюючим органом при розгляді справи про правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження факту правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про правопорушення рішення. Натомість, вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки відповідні порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення і чи вплинули вони на встановлення обставин порушення та на наслідки.

Не спростованим з боку позивача залишається достовірність наданого представником відповідача листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону №3425-XII, пункту 1 та підпункту 58 пункту 4 Положення про Мін'юст контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пп. 2 п. 6 Положення про Мін'юст №395/2011 останній має право одержувати в установленому законодавством порядку безоплатно від міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування необхідні для виконання покладених завдань інформацію, документи і матеріали, зокрема від органів статистики - статистичні дані.

Як встановлено судом першої інстанції, Міністерство юстиції України 13.11.2012 за № 13-17/408 направило запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (Головний центр обробки спецінформації), у відповідь на який (лист № 0.254-15265/0-15-12) останнім було повідомлено, що у період з 05.07.2007 по 14.07.2007; з 10.01.2008 по 17.01.2008; з 29.04.2008 по 07.05.2008 та з 26.04.2009 по 07.05.2009 приватний нотаріус ОСОБА_2 перебувала за кордоном.

З метою перевірки вищезазначеної інформації Головним управлінням юстиції у місті Києві, за дорученням Міністерства юстиції України, були витребувані у позивача копії примірників нотаріальних документів за відповідні періоди та копії аркушів реєстрів для реєстрації нотаріальних дій.

Із вказаних документів було встановлено, що з 10.01.2008 по 17.01.2008 та з 26.04.2009 по 07.05.2009 позивачем вчинялось 8 нотаріальних дій, про що свідчать записи у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій, зокрема:

- 17.01.2008 (реєстровий № 03) було засвідчено справжність підпису на заяві та посвідчено договір застави транспортного засобу (реєстровий №04);

- з 27.04.2009 по 28.04.2009 було вчинено 6 нотаріальних дій : посвідчено 3 довіреності на користування та розпорядження транспортним засобом (реєстрові № 179, 181, 183) та засвідчено вірність 3-х копій з цих довіреностей (реєстрові № 180, 182, 184);

При вчиненні нотаріальних дій були використані спеціальні бланки нотаріальних документів, які отримала приватний нотаріус ОСОБА_2

Таким чином, сторонні особи, користуючись конфіденційним електронним цифровим ключем підпису доступу до Єдиних реєстрів, персональним ідентифікатором та паролем ОСОБА_2, незаконно втручалися в роботу комп'ютерної мережі Міністерства юстиції України, чим неодноразово порушувалися вимоги чинного законодавства щодо ведення вказаних реєстрів, що, в свою чергу, також є порушенням статті 8 Закону України «Про нотаріат» - дотримання нотаріальної таємниці.

З метою спростування зазначених обставин, 25.02.2013 № 2884-0-33-13 до Міністерства юстиції надійшло звернення від приватного нотаріуса ОСОБА_2, в якому вона зазначала, що договір застави транспортного засобу був посвідчений особисто нею 17.01.2008 (реєстровий №04) в день приїзду, через годину після прильоту.

Проте, вказана нотаріальна дія фізично не могла бути вчинена нею 17.01.2008, оскільки в цей день о 18 год. 23 хв. остання перетинала державний кордон України у пункті пропуску Краківець, Львівської області, що знаходиться на значній відстані від м. Києва.

Разом з тим, в ході апеляційного провадження, представником позивача долучено до матеріалів справи копії листів Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 17.01.2014 №254/Л-7863 та від 22.11.2013 №254/Л-7181, згідно яких, вбачається, що на запит Міністерства юстиції України за вхідним номером №13-17/408 від 13.12.2012 Головним центром надано відповідь за вихідним номером №0.254-15255/0/15-12 від 15.11.2012, а лист Головного центру за вихідним номером №0.254-1556/0/15-12 є відповіддю на запит іншого органу державної влади.

Однак, на спростування наданих доказів, Міністерством юстиції України, 10.02.2014 через канцелярію Київського апеляційного адміністративного суду подано відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05.02.2015 №0.64-168/0/15-15, в якому останнім зазначено, що представник ОСОБА_2 у своєму запиті допустив технічну помилку, зазначивши невірний номер листа Державної прикордонної служби України, а саме замість № 0.254-15265/0-15-12 зазначено №0.254-1556/0/15-12, а тому Головним центром зазначено, що така відповідь Міністерству юстиції України не надавалась.

Разом з тим, безпідставним є посилання позивача на неналежне засвідчення копії листа-відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №13-17/408 від 13.12.2012, адже з наданої відповідачем, в ході апеляційного провадження, копії такого листа, вбачається наявність усіх необхідних реквізитів, що у свою чергу визначені п. 5.27 Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затвердженого Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55.

Що ж стосується посилань позивача про порушення Мін'юстом Порядку проведення перевірки організації нотаріальної діяльності державних і приватних нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженого наказом Мінюсту від 24.12.2008 № 2260/5 (чинного на момент здійснення перевірки) (Порядок № 2260/5) судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 3.4. Порядоку № 2260/5, у визначений строк проведення перевірки нотаріус зобов'язаний перебувати на робочому місці відповідно до режиму роботи, створити належні умови для проведення перевірки, надати комісії всі необхідні документи та відомості, а також, у разі потреби, усні та письмові пояснення з питань, що стосуються предмета проведення перевірки.

Копії нотаріальних документів про вчинені нотаріальні дії у період з 10.01.2008 по 17.01.2008, з 26.04.2009 по 07.05.2009 були надані ОСОБА_2 особисто до Головного управління юстиції у м. Києві 10.01.2013, тобто за день до подачі нею заяви про припинення нотаріальної діяльності, а тому не було потреби у проведенні перевірки діяльності позивача у відповідності з Порядком № 2260/5, у тому числі, для підготовки матеріалів подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю.

Водночас, на момент внесення подання, позивач вже не була приватним нотаріусом, а тому пояснення від неї, як від фізичної особи, законом не вимагаються.

Також, Закон України «Про нотаріат» не забороняє Головним управлінням юстиції або Мін'юсту порушувати питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю з підстав, передбачених статтею 12 цього Закону, навіть, якщо нотаріус вже припинив свою діяльність за власним бажанням.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки позивачем неодноразово порушено вимоги чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, що відповідно до підпункту «є» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», що у свою чергу є безумовною підставою для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_2 та припинення її нотаріальної діяльності, а тому рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 14.03.2013 прийняте останньою у межах та у спосіб наданих їй повноважень.

За таких умов, відсутні підстави і для скасування наказу Міністерства юстиції України №542/5 від 26.03.2013, адже оскаржуваний наказ прийнято на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 14.03.2013.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.