Справа № 826/18390/14
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

представників позивача Шайка С. В., Скребець І. О., представника відповідачів Чайки М. О., представника третьої особи Друцької О. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Привалової Є. Є. на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантида-Д" до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Привалової Є.Є., Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватне підприємство "Собор-Юніт", Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Атлантида-Д" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Привалової Є.Є., Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 22.10.2014 р. №16675741.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 грудня 2014 р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову суду - скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Атлантида-Д" на підставі договору купівлі - продажу від 10.06.2013 р. у ПП «Собор - Юніт» придбало за 226000,00 грн. нежитловий будинок (літ А) загальною площею 766,1 м2, що розташований за адресою: м. Київ, пров. Руднєва, будинок 11-а (а. с. 6-7).

У п. 2 зазначеного договору купівлі - продажу вказано, що нежилий будинок належить ПП «Собор - Юніт» на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого ОСОБА_7, державним нотаріусом Шістнадцятої Київської нотаріальної контори 28.10.2008 р. за реєстровим № 2 - 4209.

Як визначено пунктом 1.2 вказаного договору право власності на будинок переходить до покупця з моменту сплати повної вартості придбаного об'єкта приватизації.

30 квітня 2013 року державним реєстратором Лазором Іваном Володимировичем реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві за наслідками розгляду заяви ПП "Собор-Юніт" прийнято рішення № 2095032 від 30.04.2013 р. про проведення державної реєстрації права власності на нежилий будинок, що розташований у провулку Руднєва, 11а у м. Києві, за ПП "Собор-Юніт".

До заяви про реєстрацію були подані наступні документи: договір від 28.10.2008 р., документ про сплату 10 % від вартості об'єкта приватизації в розмірі 222 701,00 грн. без ПДВ, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб про юридичну особу, довідка з ЄДРПОУ, копія технічного паспорту.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2014 року по справі №826/7584/14 визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Лазора Івана Володимировича реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 30.04.2013 р. № 2095032 про державну реєстрацію права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: м. Київ, провулок Руднєва, будинок 11а (літ. А), за приватним підприємство "Собор-Юніт".

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, індексний номер 3003594 від 10.06.2013 р. про державну реєстрацію права власності на нежилий будинок, що розташований за адресою: м. Київ, провулок Руднєва, будинок 11а (літ. А), за товариством з обмеженою відповідальністю "Атлантида-Д".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 р. вказане рішення залишено без змін.

15.10.2014 р. до відповідача звернувся Лисак Б. С. з заявою (а. с. 38) про скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 8544091).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону № 1952 державній ре єстрації підлягають виключно заявле ні права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п. 42 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 26.10.2011 р. № 1141 (далі - Порядок № 1141), державний реєстратор скасовує записи Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна або про внесення змін до запису Державного реєстру прав.

Законодавцем передбачено проведення реєстраційних дій за заявочним принципом шляхом подання уповноваженому суб'єкту відповідної заяви.

У відповідності до п. 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. № 3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 р. за № 1429/20167, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Задовольняючи позовні вимоги на підставі п. 2.6. вказаного Порядку, суд першої інстанції не врахував, що даний пункт стосується двох реєстраційних дій: 1) скасування державної реєстрації прав шляхом внесення відповідного запису; 2) скасування, власне, записів Державного реєстру прав.

Вказані дії є різними як за своєю суттю, так і за правовою природою в розрізі Порядку № 1141.

Скасування саме запису Державного реєстру прав можливе у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна або про внесення змін до запису Державного реєстру прав (п. 42 Порядку № 1141).

Як вбачається з матеріалів справи, жоден з цих випадків прийняттю оскаржуваного рішення не передував.

Аналогічно, не є правозастосовуваним до спірних правовідносин п. 41 Порядку № 1141, у відповідності до якого державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Це зумовлено тим, що оскаржуваним рішенням відповідачем скасовано запис, а не внесено запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, застосування до спірних правовідносин судом першої інстанції п. 2.6 Порядку призвело до неправильного вирішення справи.

Натомість, колегія суддів, проаналізувавши діюче законодавство у сфері державної реєстрації прав на речове майно, встановила, що порядок скасування державним реєстратором записів державного реєстру (за винятком взяття на облік безхазяйного нерухомого майна чи внесення змін до вже внесених записів) на законодавчому рівні не встановлений.

З огляду на це, колегія суддів зауважує, що набрання законнної сили рішенням суду про скасування державної реєстрації для вирішення даної справи значення не має, всупереч висновку суду першої інстанції.

Між тим, встановивши невідповідповідність форми волевиявлення відповідача визначеній йому компетенції, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так діючим законодавством не передбачено, наприклад, скасування запису про нерухоме майно державним реєстратором у добровільному порядку, якщо державний реєстратор здійснив такий запис помилково, а пізніше дізнався про відсутність у заявника речового права на зареєстроване майно.

Незважаючи на це, в судовому засіданні 19.02.2015 р. представник відповідачів зазначила про повне визнання помилки зі сторони реєстраційного органу щодо вчинення реєстраційних дій та визнала, що право власності за позивачем відсутнє, оскільки продавець майна також таким правом не володів.

Колегія суддів зазначає, що оскільки відповідач - Головне управління юстиції у м. Києві був стороною у справі № 826/7584/14, останній після ознайомлення з матеріалами та обставинами справи, повністю визнав безпідставність здійснення відповідних записів.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2014 року, ухвалена за результатами розгляду справи № 826/7584/14, набрала законної сили.

Крім того, колегія суддів повно, всебічно та об'єктивно дослідивши обставини справи, приходить до висновку, що, починаючи з 2008 року, власником спірного майна залишається територіальна громада м. Києва.

Оцінюючи обставини справи, судом першої інстанції при вирішенні справи було залишено поза увагою, що рішенням Київської міської ради № 391/9448 від 22.05.2013 року «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 31 березня 2011 року № 100/5487 «Про програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2011-2012 роки» в частині доповнення переліку об'єктів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, які підлягають приватизації шляхом продажу на аукціонах, позицією № 263 визначено нежитловий будинок, адреса: м. Київ, пров. Руднєва, 11а, літ «А», площа: 766,1 м2.

Станом на 22.10.2014 р. (дату прийняття оскаржуваного рішення відповідача), вказане рішення Київської міської ради не оскаржувалось та у встановленому законом порядку не скасовувалось.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішенням № 391/9448 від 22.05.2013 року фактично підтверджено право власності територіальної громади міста Києва, зважаючи на що спірний запис про право власності позивача на нежитловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, пров. Руднєва, 11а, літ «А», є неправомірним.

Натомість, як було зазначено вище, на законодавчому рівні не передбачено скасування запису про право власності на нерухоме майно на підставі самостійного встановлення державним реєстратором відсутності такого права у особи, за якою зареєстроване відповідне право.

Незважаючи на це, колегія суддів зауважує, що у відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскаржуване рішення відповідача сприяло захисту порушених прав територіальної громади міста Києва (зважаючи також на той факт, що 17.10.2014 року позивачем вчинено дії на обтяження спірного майна договором іпотеки на користь ТОВ «Тагевілль»).

Однак, зважаючи на те, що права користування, володіння та розпорядження позивач не набув, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі не йдеться про відновлення та захист його порушених прав, з огляду на те, що такі права у позивача відсутні.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про порушення прав позивача оскаржуваним рішенням у зв'язку з відсутністю таких прав.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що прийнятим рішенням порушив право власності територіальної громади, яке в розумінні ст. 41 Конституції України є непорушним.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Мотивуючи своє рішення нормами права, які передбачають право державного реєстратора скасовувати запис про нерухоме майно виключно на підставі рішення суду, що набрало законної сили, суд першої інстанції за межі позовних вимог не вийшов, та не визнав протиправними дій державного реєстратора щодо скасування запису, так само як і не визнав його бездіяльність щодо відмови у скасуванні запису у зв'язку з тим, що такі реєстраційні дії діючим законодавством не передбачені.

Між тим, такий вихід за межі позовних вимог одночасно захистив би право позивача на неухильне дотримання по відношенню до нього суб'єктами владних повноважень норм діючого законодавства та не призвів би до порушення права власності територіальної громади м. Києва.

Натомість, в порядку ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів апеляційної скарги.

В свою чергу, рішення про скасування запису, як документ, є правомірним, оскільки відновлює дійсний стан речей в розрізі наявності в Державному реєстрі інформації про реального власника нерухомого майна.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідача відновило порушене право власності територіальної громади, зважаючи на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, позовні вимоги позивача є неправомірними і задоволенню не підлягають, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом приймаються в якості належних.

У відповідності до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Привалової Є. Є. на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантида-Д" до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Привалової Є.Є., Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватне підприємство "Собор-Юніт", Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 грудня 2014 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантида-Д" відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст постанови виготовлено 24.02.2015 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: