Справа № 2а-2024/12/1070
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року 2а-2024/12/1070

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І.,

при секретарі судового засідання Лустіної Т.В., за участю:

представника позивача - Денисенка Ю.О.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Міндоходів у місті Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення фінансових санкцій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Регіональне управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у місті Києві з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення з відповідача фінансових санкцій у розмірі 6 800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем не сплачено у добровільному порядку суму фінансових санкцій, яка виникла на підставі рішення про застосування фінансових санкцій від 11.10.2011 № 262946/32-128/0634. Оскільки за відповідачем рахується борг у розмірі 6800 грн., позивач звернувся до суду з позовом про його стягнення.

Відповідачем позов не визнано, заперечення надано суду у письмовій формі. В обґрунтування заперечень відповідачем зауважено, що висновки відповідача про порушення вимог статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" є необґрунтованими. Так, відповідачем наголошено, що ним не здійснювався продаж неповнолітньому алкогольних виробів, оскільки у період здійснення перевірки діяльності з продажу алкогольних напоїв підприємцем взагалі не проводилося, що, на думку відповідача, підтверджується показами свідка та звітами з використання реєстраторів розрахункових операцій, які подавалися до податкового органу з нульовими показниками. На думку відповідача, рішення позивача, на підставі якого ґрунтуються вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 6800 грн., є незаконним, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти, а відтак і вимоги щодо стягнення фінансових санкцій не підлягають задоволенню.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував з приводу задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

23 вересня 2011 року у павільйоні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що є місцем здійснення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, під час проведення оперативних заходів по відпрацюванню господарських одиниць з метою проведення профілактичних заходів по перевірці збуту алкогольних та тютюнових виробів старшим о/у ВКМСД Голосіївського ГУМВС України у м. Києві Мерзляком А.В., зафіксовано факт продажу продавцем ОСОБА_3 пляшки вина «Шато де Франс» неповнолітній особі - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Під час проведення вказаної перевірки ОСОБА_3 надала письмові пояснення, згідно яких вона не продавала вказаній особі пляшку вина, оскільки не здійснює торгівлю алкогольними напоями. Акт про порушення правил торгівлі від 23.09.2011 також містить аналогічні зауваження відповідача.

Поряд із цим, матеріали справи містять письмові пояснення ОСОБА_6, згідно яких 23.09.2011 неповнолітній у магазині за адресою: АДРЕСА_1, придбав пляшку вина «Шато де Франс» за ціною 28,00 грн.

За результатами перевірки перевіряючими складено протокол про адміністративне правопорушення від 27.09.2011 № 0204163, передбачене частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаний протокол підписано відповідачем із зауваженнями. Суд звертає увагу, що даний протокол не містить відомостей щодо наявності свідків.

Встановлений факт правопорушення став підставою для направлення начальником Голосіївського РУ ГУМВС України у м. Києві матеріалів перевірки ФОП ОСОБА_3 до податкового органу з метою перегляду дотримання умов діяльності, яка підпадає під ліцензування.

За результатами розгляду вказаних документів, Регіональним управлінням Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у м. Києві, відповідно до частини другої статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", винесено рішення від 11.10.2011 № 262946/32-128/0634, за яким до відповідача застосовано фінансову санкцію у розмірі 6800, 00 грн. за продаж алкогольних виробів особі, яка не досягла за віком 18 років.

Оскільки за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 6800,00 грн., позивач звернувся до суду із позовом про його стягнення.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.

Між тим, за приписами Кодексу адміністративного судочинства України суд при розгляді адміністративної справи зобов'язаний повно і всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевказане та враховуючи, що відповідач заперечує проти позову саме з підстав відсутності порушення ним вимог статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та неправомірності прийнятого позивачем рішення про застосування фінансових санкцій, яке і стало підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення штрафу, суд дійшов висновку про необхідність дослідження у ході судового розгляду справи обставин щодо наявності у діях відповідача правопорушення у вигляді продажу неповнолітньому алкогольних виробів.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, є Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95 (надалі - Закон України від 19.12.1995 № 481/95).

Статтею 15-3 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 передбачено обмеження щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів.

Так, згідно пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 № 481/95, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

При цьому, за приписами частини четвертої та п'ятої статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 №481/95, продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують-вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. У разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів такій особі забороняється.

Відповідальність за вказане правопорушення передбачена абзацом 8 частини другої статті 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95, так, за порушення вимог статті 15-3 цього Закону до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 6800 гривень.

Як то встановлено судом, відповідачем заперечується факт продажу особі, що не досягла 18- річного віку алкогольних напоїв.

Відтак, суд дійшов висновку, що для вирішення справи по суті необхідно встановити факт наявності порушення відповідачем пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 № 481/95.

Як то встановлено судом у ході судового розгляду справи, факт продажу відповідачем особі, що не досягла 18- річного віку алкогольних напоїв зафіксовано матеріалами перевірки щодо проведення оперативних заходів по відпрацюванню господарських одиниць з метою проведення профілактичних заходів по перевірці збуту алкогольних та тютюнових виробів, зокрема, поясненнями громадянина ОСОБА_6, згідно яких 23.09.2011 неповнолітній у магазині за адресою: АДРЕСА_1, придбав пляшку вина «Шато де Франс» за ціною 28,00 грн.

Суд звертає увагу, що згідно статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України сторони зобов'язані підтвердити обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своєї позиції, належними та допустимими доказами. На думку суду, обставини того, що громадянин ОСОБА_6 є неповнолітньою особою, беззаперечно підтверджуються у першу чергу документом, що посвідчує особу та дає змогу її ідентифікувати (паспорт, свідоцтво про народження та інше). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що матеріали перевірки позивача не містять жодних копій таких документів, як і не містять посилань та їх наявність, а ні в поясненнях ОСОБА_6, а ні в акті про порушення правил торгівлі від 23.09.2011.

З метою встановлення всіх обставин справи судом було викликано у якості свідка ОСОБА_6. Проте, конверт, направлений на адресу свідка, повернувся до суду із відміткою підприємства зв'язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.131). При цьому суд зазначає, що поштова кореспонденція надсилалася за адресою, яка зазначена у матеріалах перевірки, а саме: АДРЕСА_2. Окрім того, за телефонними номером, наявним у справі свідок також не відповідав.

У подальшому, з метою встановлення місця проживання ОСОБА_6 судом направлялися запити від 25.09.2014 та від 16.10.2014 до Адресного-довідкового відділу ГУ МВС України у м. Києві. Згідно відповіді Адресно-довідкового відділу ГУ МВС України у м. Києві від 24.10.2014 (а.с.134) громадянин ОСОБА_6 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, - 20.06.2013 для реєстрації у Київській області с. Софіївська Борщагівка, водночас відомості щодо точного місця проживання особи не вказано.

Відтак, судом було вжито всіх заходів стосовно виклику у судові засідання громадянина ОСОБА_6, який, на думку перевіряючих, є неповнолітньою особою.

Між тим, за для об'єктивного розгляду справи судом викликалися, у якості свідків, особи, що здійснювали перевірку, проте до суду посадові особи ВКМСД Голосіївського ГУМВС України у м. Києві не з'являлися. Позивач також не забезпечив явку перевіряючих до суду з метою надання пояснень.

Водночас, матеріали справи містять пояснення громадянки ОСОБА_7, яка проходила стажування у ФОП ОСОБА_3 і на період перевірки знаходилася у павільйоні за адресою: АДРЕСА_1. Згідно яких, продаж алкогольних напоїв 23.09.2011 відповідачем не здійснювався. Натомість, ОСОБА_7 зазначила, що з боку працівників міліції на адресу ФОП ОСОБА_3 були погрози з приводу або підписання матеріалів перевірки або закриття павільйону та затримання відповідача під варту (а.с.92-94).

Також у ході судового розгляду судом було допитано ОСОБА_8, що на час перевірки також знаходилася у вищевказаному приміщенні. У своїх показаннях, поданих в судовому засіданні, свідок зазначила, що 23.09.2011 до павільйону зайшов чоловік і сказав, що ФОП ОСОБА_3 нібито продала вино неповнолітній особі. Вона відповіла, що не продавала алкогольні напої, оскільки торгує виключно кулінарними виробами (пиріжками).

Проте, на підтвердження наявності факту продажу неповнолітній особі алкогольних виробів позивач посилається на наявність розписки ФОП ОСОБА_3, згідно якої вона отримала кошти у розмірі 28,00 грн. за проданий неповнолітньому алкоголь.

За поясненнями ФОП ОСОБА_3 та свідка, відповідачка взагалі не писала даної розписки і про її наявність дізналася лише через три місяці, після ознайомлення з матеріалами перевірки.

Судом досліджено дану розписку та встановлено, що візуально підписи ФОП ОСОБА_3 на даному документі та інших наявних у справах поясненнях значно відрізняються. Окрім того, як то вбачається з матеріалів справи, акт перевірки та протокол про адміністративне правопорушення підписані відповідачем із зауваженням.

Також, суд звертає увагу, що згідно Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95, продаж алкогольних напоїв здійснюються виключно із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій.

Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи не має у якості доказу фіскального чеку, який би свідчив про факт продажу пляшки вина за ціною 28,00 грн. 23.09.2011.

На прохання суду сторони було зобов'язано надати суду звіти відповідача з використання реєстраторів розрахункових операцій, які подавалися до податкового органу. Так, наявні у матеріалах справи звіти свідчать, що за перевіряємий період вони подані з нульовими показниками.

З урахуванням встановленого суд критично ставиться до посилання позивача на наявність розписки відповідача про отримання коштів від неповнолітньої особи, як фактично на єдиний доказ правомірності прийнятого рішення, оскільки дана обставина не підтверджується належним доказом (фіскальним чеком) та спростована показами свідка. Окрім того, суд зауважує, що будь яких відомостей з приводу наявності порушення відповідачем Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95 щодо невидачі розрахункового документа, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України лише за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах адміністративної справи копії матеріалів перевірки відповідача не підтверджують наявності факту продажу ФОП ОСОБА_3 неповнолітній особі алкогольних напоїв та виключає можливість вважати такий факт встановленим, з огляду на відсутність інформації про неповнолітню особу (документів, що посвідчують особу), якій здійснено продаж пляшки вина, пояснень наданих сторонами та свідком щодо обставин справи та відсутності фіскального чеку, який би свідчив про факт продажу алкогольних напоїв 23.09.2011.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи, що факту порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_3, а саме вимог статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у ході розгляду справи встановлено не було, то суд приходить до висновку, що рішення позивача від 11.10.2011 № 262946/32-128/0634, за яким до відповідача застосовано фінансову санкцію у розмірі 6800, 00 грн. за продаж алкогольних виробів особі, яка не досягла за віком 18 років - винесено безпідставно, а відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вказаної суми фінансових санкцій задоволенню не підлягають.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, беручи до уваги той факт, що подані позивачем докази не підтверджують обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог та спростовуються доводами відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 18 лютого 2015 р.