Справа № 2а-1087/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ К/9991/62796/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іс-плюс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2011 по справі № 2а-1087/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іс-плюс"

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва

про визнання незаконним та нечинним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції про визнання незаконним та нечинним рішення від 11.01.2011 № про застосування до Товариства штрафних (фінансових) санкцій у сумі 39 556,80 грн. за неоприбуткування готівки.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного адміністративного суду, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, Товариство до Вищого адміністративного суду України подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Судами встановлено, що фактичною підставою для нарахування Товариству фінансових санкцій слугував висновок фахівців державного податкового органу, викладений у акті перевірки від 29.12.2010, про порушення позивачем вимог п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637), що полягало у неоприбуткуванні готівки у повній сумі її фактичного надходження у Книзі обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) на підставі Z-звітів від 22.10.2010, від 03.11.2010, від 10.11.2010, від 18.11.2010 та від 24.12.2010 на загальну суму 7 911,36 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято оспорюване рішення про застосування фінансових санкцій.

Згідно п. 1.2 Положення № 637 оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.6 глави 2 Положення № 637 готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день її одержання) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО) оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п. 1.2 Положення № 637 КОРО - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Отже, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність законодавчо встановлених послідовних дій, а саме: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО.

Таким чином, невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/96 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачем щоденні записи надходження готівки у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків від 22.10.2010, від 03.11.2010, від 10.11.2010, від 18.11.2010 та від 24.12.2010 на загальну суму 7 911,36 грн. здійснено не було, що також не заперечується Товариством (а.с. 5, 90).

З огляду на вищезазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відсутність записів про готівкові надходження в КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки, а відповідно правомірним є і застосування фінансових санкцій до позивача за несвоєчасне оприбуткування готівки в касі.

Вказаний висновок судів узгоджується із практикою Верховного Суду України. Так, у справі № 21-247а13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна нафтова група - Техно-Нафта" до Державної податкової інспекції у Глибоцькому районі Чернівецької області Державної податкової служби України про скасування податкового повідомлення-рішення у своєму рішенні від 15.10.2013 Суд зазначив, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій пункту 1 Указу № 436/95).

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

З огляду на вищевикладене, суд касаційної інстанції відхиляє доводи Товариства, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування законних та обґрунтованих судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іс-плюс" залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2011 по справі № 2а-1087/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко