Справа № 489/4240/14-а
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2а/489/64/2015
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача - Овчарук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання рішення неправомірним, стягнення моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити певні дії. Вказувала на те, що перебуває на обліку в УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва, де отримує пенсію. Проте відповідно до Рішення начальника УПФУ від 06.09.2013 р. з її пенсії було утримано кошти в розмірі 26 430 грн. 69 коп. Підставою утримання є неможливість врахувати суми заробітної плати за період з 05.01.1982 р. по 20.12.1986 р., вказані у Довідці № 98 від 21.12.2007 р., наданої ТОВ "АТП № 2 Грузавтосервіс" в зв`язку з тим, що в зазначений період підприємство не вело господарської діяльності.

На думку позивачки при прийнятті вищезазначеного рішення не враховано відсутність зловживань з її боку, що виключає можливість повернення надміру виплачених коштів.

Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь незаконно утримані суми в розмірі 5 547 грн. 99 коп. та покласти на відповідача заборгованість в розмірі 26 430 грн. 69 коп., стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. 00 коп., а також поновити пенсію в розмірі 1 616 грн. 67 коп.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала. Проте пояснила інше. За твердженням позивача, вона не зверталась до відповідача 15.03.2010 року із заявою щодо переводу її з пенсії по віку на пенсію по інвалідності, як не подавала й додані до цієї заяви довідки з облонкодеспансеру та ТОВ «АТП № 2 Грузавтосервіс», датовані 2010 роком та 2007 роком. При цьому стверджувала, що на підприємстві ТОВ «АТП № 2 Грузавтосервіс» ніколи не працювала, станом на 15.03.2010 року перебувала за кордоном та фізично не могла звернутись до відповідача із заявою, була необізнана щодо переводу без її відома на пенсію по інвалідності з 15.03.2010 року. Через що із діями відповідача в частині переведення на пенсію по інвалідності з 15.03.2010 року не погоджується, як не погоджується із подальшими діями відповідача. Вважає, що відповідач спричинив своїми діями їй моральну шкоду, яку має компенсувати у розмірі 25 000 грн. та повернути усі стягнуті неправомірно кошти.

Представник УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на правомірність своїх дій.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, оглянувши матеірали пенсійної справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в УПФ в Ленінському районі м. Миколаєва та отримувала пенсію по інвалідності 2 групи. З 26.04.2005 року, згідно особистої заяви позивачки, її було переведено на пенсію за віком. При цьому перехід було здійснено за документами, наявними у пенсійній справі.

15.03.2010 року до УПФУв Ленінському районі м. Миколаєва булла подана заява від імені ОСОБА_1 щодо переводу її з пенсії за віком на пенсію по інвалідності. Дозаяви було додано довідку облонкодиспансеру від 03.02.2010 року про заробітну плату за період роботи з 01.01.1982 року по 31.12.1986 рік та довідку від 21.12.2007 року № 98 ТОВ «АТП № 2 Грузавтосервіс» за період роботи за сумісництвом з 05.01.1982 року по 20.12.1986 року.

Згідно наданих документів позивачу було перераховано пенсію та здійснено перевод на пенсію по інвалідності. Внаслідок чого пенсія позивача значно збільшилась у розмірі.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення УПФ було проведено перевірку достовірності виданих підприємствами довідок, в ході якої встановлено, що вказані у довідці від 21.12.2007 року № 98 ТОВ «АТП № 2 Грузавтосервіс» суми заробітної плати, за період з 05.01.1982 р. по 20.12.1986 р., врахувати немає законних підстав, оскільки підприємство не вело діяльність у 1982-1986 рр.

Згідно рішення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва № 3 від 06.09.2013 р., через урахування доівідки ТОВ «АТП № 2 Грузавтосервіс" при обчисленні пенсії позивачці за період з 15.03.2010 року утворилася переплата на суму 26 430 грн. 69 коп., через що з пенсії позивачки щомісячно утримується 20 % від одержуваної пенсії.

Таким чином між сторонами існує спір щодо правомірності утримання з пенсії позивачки надміру отриманого розміру пенсії, розрахованої на підставі довідок про заробітну плату, достовірність яких є сумнівною для позивача.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", чинної на час проведення перерахунків пенсії позивачу, довідки про заробітну плату видаються підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як слідує із аналізу статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підставою повернення пенсіонером добровільно або стягнення з нього надміру отриманих коштів є зловживання з боку пенсіонера, що стало наслідком переплати пенсії.

Згідно ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, доказів про вчинення саме позивачкою зловживань (недобросовісності), що призвели до безпідставної виплати сум пенсії, відповідачем не надано. Більш того, суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивачка будь-коли працювала у ТОВ «АТП № 2 Грузавтосервіс» та написала заяву про переведення на інший вид пенсії 15.03.2010 року, долучивши довідку, датовану 2007 роком.

А тому оспорюване рішення УПФ про стягнення з ОСОБА_1 надмірно виплаченої суми пенсії, як й переведення на інший вид пенсії з 15.03.2010 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Оскільки позивачка, крім визнання протиправним оспорюваного рішення, заявила інші вимоги похідного характеру, зокрема і про стягнення розміру утриманої пенсії з одночасним покладенням на відповідача обов'язку виплати утриманні кошти, позов підлягає часткову задоволенню.

Вимогу про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставною, через недоведеність її позивачем.

Керуючись статтями 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання рішення неправомірним, стягнення моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва від 06.09.2013 р. № 3.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва припинити утримання коштів в розмірі 20 % від суми пенсії ОСОБА_1, визначеного рішенням від 06.09.2013 р. № 3.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва відновити ОСОБА_1 пенсію за віком з 15.03.2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва повернути ОСОБА_1 кошти, незаконно утримані з її пенсії на піставі рішення від 06.09.2013 року № 3, за період з вересня 2013 року по лютий 2015 року.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: