Справа № 803/194/15-а
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 803/194/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Панасюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання незаконним наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №8 від 27 січня 2015 року (по особовому складу) в частині звільнення його з посади головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 з 27 січня 2015 року за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (виявленої невідповідності працівника займаній посаді), поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 з 31.10.2006 року по день звільнення проходив державну службу у Володимир-Волинському об`єднаному районному військовому комісаріаті Волинської області. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.01.2015 року №8 позивач був звільнений із займаної посади на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Дане звільнення вважає неправомірним, таким, що проведене з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки висновок відповідача про невідповідність позивача займаній посаді не підтверджений висновками атестації, яка з 2013 року не проводилась. Вказує на те, що відповідач всупереч вимогам частини другої статті 40 КЗпП України не пропонував йому переведення на іншу роботу.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на те, що підставою для винесення оскаржуваного наказу були висновки службового розслідування по факту порушення трудової дисципліни, неналежного виконання службових обов`язків працівниками Збройних Сил України спеціалістами Володимир-Волинського об`єднаного районного військового комісаріату. ОСОБА_1 з займаної посади був звільнений правомірно, на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.12.2014 року №105-од, яким затверджено висновки службового розслідування. Звільнення позивача із займаної посади у відповідності до пункту 2 статті 40 КЗпП України вважає дисциплінарним стягненням за вчинене ним порушення, що виразилось у видачі недостовірної довідки. ОСОБА_1 при звільненні переведення на іншу посаду не пропонувалось, оскільки на момент звільнення вакантних посад у ІНФОРМАЦІЯ_5 не було. За таких обставин відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 31.10.2006 року по день звільнення працював у Волинському ОВК, зокрема, з 16.05.2014 року на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Володимир-Волинського об`єднаного районного військового комісаріату Волинської області. З відповідного запису в трудовій книжці позивача вбачається, що він 31.10.2006 прийняв Присягу державного службовця (а.с.7-8).

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №8 від 27 січня 2015 року (по особовому складу) ОСОБА_1 був звільнений з посади головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 з 27 січня 2015 року за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (виявленої невідповідності працівника займаній посаді) (а.с.5).

Правовий статус позивача, в тому числі підстави звільнення з публічної служби, врегульовано Законом України «Про державну службу».

Статтею 30 Закону України «Про держану службу» визначено, що державна служба припиняється як на загальних підставах, передбачених Кодексом законів про працю України, так і на підставах, перелічених у частині першій цієї статті.

Оскільки позивача було звільнено відповідно до вимог трудового законодавства, тому при вирішенні даного спору застосуванню підлягають норми КЗпП України.

Так, згідно пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Отже, за змістом пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України однією із підстав для розірвання трудового договору є виявлена невідповідність працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. При цьому слід враховувати, що неякісне виконання роботи, неналежне виконання функціональних обов`язків може вважатися виявленою невідповідністю займаній посаді лише тоді, якщо вони викликані недостатньою кваліфікацією, тобто за умови відсутності в цьому вини працівника.

Водночас частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України буде правомірним лише в разі доведеності невідповідності працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та неможливості переведення даного працівника за його згодою на іншу роботу.

При цьому ж суд враховує, що нездатність працівника належним чином виконувати доручену йому роботу повинна виражатися в конкретних фактах невиконання або неналежного виконання трудових обов`язків. До доказів невідповідності працівника посаді або виконуваній роботі відносяться недоліки та помилки в його роботі, що повинно підтверджуватись об`єктивними фактичними даними.

Як слідує з матеріалів справи, комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідності до наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 №106-од від 24.12.2014 року (а.с.15) проведено службове розслідування по факту порушення службовими особами Володимир-Волинського ОРВК порядку оформлення й видачі військово-облікових документів, за результатами якого складено акт службового розслідування, який затверджений ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 23.01.2015 року (а.с.21-24).

З акту службового розслідування вбачається, що слідчим управлінням УМВС України у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000136 від 02.04.2014 року, за ознаками злочинів, передбачених частиною четвертою статті 368, частиною першою статті 366 КК України. За попередньою інформацією головний спеціаліст відділення комплектування Володимир-Волинського ОРВК працівник ЗСУ ОСОБА_3 вимагав від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 300 доларів США за внесення до облікової картки призовника даних, котрі не відповідають дійсності. Крім того, 16.04.2014 року службові особи Володимир-Волинського ОРВК видали громадянину ОСОБА_4 довідку №48, до якої внесли неправдиві відомості щодо визнання останнього придатним до військової служби, переведення його з обліку «призовників» та облік «військовозобов`язаних» та присвоєння йому війського звання «солдат».

В ході з`ясування дійсних обставин під час службового розслідування встановлено, що працівник ЗСУ ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_3 видав ОСОБА_4 довідку, до якої ним була внесена недостовірна інформація. Свою вину у вчиненні даного дисциплінарного проступку ОСОБА_1 визнав.

Згідно пропозицій комісії службового розслідування за порушення трудової дисципліни, вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», постанови Кабінету Міністрів України №352 від 21.03.2002 року «Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», відсутній належний і достатній контроль за веденням обліку військовозобов`язаних та видачею відповідних довідок у Володимир-Волинському ОРВК, а також неналежне виконання своїх службових обов`язків головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Володимир-Волинського ОРВК працівника ЗСУ ОСОБА_1 , у відповідності до статті 147 Кодексу законів про працю України, притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення останнього з державної служби та займаної посади. Крім того, комісією запропоновано військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_6 у відповідності до вимог чинного законодавства підготувати та направити до ІНФОРМАЦІЯ_4 документи на звільнення позивача.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу став наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 №2-од від 22.01.2015 року (а.с.16-19) «Про результати службового розслідування по факту порушення трудової дисципліни, неналежного виконання службових обов`язків працівниками Збройних Сил України спеціалістами ІНФОРМАЦІЯ_7 », згідно з пунктом 2 якого за порушення трудової дисципліни, вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», постанови Кабінету Міністрів України №352 від 21.03.2002 року «Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», відсутній належний і достатній контроль за веденням обліку військовозобов`язаних та видачею відповідних довідок у Володимир-Волинському ОРВК, а також неналежне виконання своїх службових обов`язків головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Володимир-Волинського ОРВК працівника ЗСУ ОСОБА_1 , у відповідності до статті 147 Кодексу законів про працю України наказано «звільнити». Згідно з підпунктом 3.1 даного наказу військовому комісару ОСОБА_5 у відповідності до вимог чинного законодавства наказано підготувати та направити у відділення персоналу ІНФОРМАЦІЯ_4 документи щодо звільнення з державної служби головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Володимир-Волинського ОРВК працівника Збройних сил України ОСОБА_1 . Крім того, відповідно до пункту 4 тимчасово виконуючому обов`язки начальника відділення персоналу ІНФОРМАЦІЯ_4 наказано відпрацювати у відповідності до вимог чинного законодавства та надати ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 документи стосовно звільнення позивача з державної служби.

Таким чином, матеріалами службового розслідування встановлено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виразився у видачі довідки, що містить недостовірну інформацію, та за пропозиціями комісії службового розслідування рекомендовано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Згідно із статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Водночас статтею 148 КЗпП України встановлено строк для застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до якої дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При цьому ж статтею 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень, згідно із яким до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника тощо.

Актом службового розслідування, який затверджений 23.01.2015 року, встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який мав місце 16.04.2014 року. Таким чином, за матеріалами службового розслідування позивач не міг бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, оскільки сплив шестимісячний строк для застосування дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за фактом вчинення дисциплінарного проступку є необгрунтованим та протиправним, оскільки обставини, що свідчать про вину працівника, не можуть наводитись як аргумент для обгрунтування підстави звільнення саме за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

При цьому суд зазначає, що звільнити позивача з роботи у зв`язку невідповідністю займаній посаді відповідач мав право у разі наявності у роботі недоліків, які дали б змогу зробити висновок про його невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі має бути доведена відповідачем як ініціатором звільнення. Водночас порушення державним службовцем трудової дисципліни та присяги державного службовця не є підставою для розірвання трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Будь-яких належних та допустимих доказів невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації відповідач суду не надав. Більше того, в порушення вимог частини другої статті 40 КЗпП України питання про можливість переведення позивача на іншу роботу, за його на те згодою, відповідачем взагалі не вирішувалось.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що оскаржуваний наказ видано на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивача було незаконно звільнено із займаної посади, а тому наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №8 від 27 січня 2015 року (по особовому складу) в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 з 27 січня 2015 року за пунктом 2 статті 40 КЗпП України (виявленої невідповідності працівника займаній посаді) слід скасувати як протиправний та поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Володимир-Волинського об`єднаного районного військового комісаріату з 27 січня 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З довідки ТВО військового комісара (а.с.25) слідує, що середній заробіток позивача за останні два місяці, що передували звільненню, становить 7079,31 грн., середньоденна заробітна плата позивача становить 329,27 грн. Час вимушеного прогулу (при цьому судом встановлено, що позивач після звільнення з Володимир-Волинського ОРВК не був працевлаштований) становить з 27.01.2015 року по 19.02.2015 року, а всього 16 робочих днів. Таким чином, заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 5268,32 грн. (329,27 грн. х 16 робочих дні = 5268,32 грн.), яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частин другої та третьої статті 256 КАС України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. За таких обставин, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5268,31 грн.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Кодексу законів про працю України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №8 від 27 січня 2015 року (по особовому складу) в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 з 27 січня 2015 року за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (виявленої невідповідності працівника займаній посаді).

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Володимир-Волинського об`єднаного районного військового комісаріату з 27 січня 2015 року.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 5268,31 грн. (п`ять тисяч двісті шістдесят вісім грн. 31 коп.).

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5268,31 грн. (п`ять тисяч двісті шістдесят вісім грн. 31 коп.) виконується негайно.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 24 лютого 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій