Справа № 826/14437/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Учбово-спортивний комерційний клуб "Україно" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, третя особа: Дніпровська екологічна прокуратура про визнання протиправними дій, скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Учбово-спортивний, комерційний клуб «Україно», звернулось до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві (далі по тексту також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпровська екологічна прокуратура, в якому просило визнати протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві щодо видачі наказу про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 03.07.2014р. № 36 «д» та його скасувати.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві щодо видачі наказу від 03.07.2014р. № 36 «д» та скасовано наказ від 03.07.2014р. № 36 «д».

Не погоджуючись з судовим рішенням представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03.12.2012 року відповідач зареєстрував замовнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Учбово-спортивний комерційний клуб «Україно» декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Будівництво водно спортивної бази на Трухановому острові між мостовими переходами Північним та залізничним мостом у Дніпровському районі м. Києві на вул. Труханівська, 40 (І пусковий комплекс, пункт 1.1) під № КВ 7 від 03.12.2012 року, яка була подана позивачем 28.11.2012 року (а.с.167)

23.06.2014 року на адресу відповідача надійшло подання Дніпровської екологічної прокуратури за № 07/1/4-542 вих-14 про усунення порушень вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, у вказаному поданні прокуратури зазначено, що у поданій позивачем декларації зазначено недостовірну інформацію про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а саме Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) укладений з Київською міською Радою народних депутатів 01 квітня 1994 р. за № 1.

Однак, рішення Господарського суду Києва від 08.02.2010 року та Вищого господарського суду України від 30.01.2012 року, якими визнано право користування товариством даною земельною ділянкою, постановою Верховного суду України від 20.11.2012 року скасовано.

Таким чином, у TOB «УСКК «Україно» не було права користування земельною ділянкою на момент реєстрації декларації.

Враховуючи викладене, прокуратура вимагала від відповідача розглянути подання та вжити заходів до усунення виявлених порушень вимог закону шляхом скасування декларації за № КВ 7 від 03.12.2012 року про готовність об'єкта до експлуатації «Будівництво водно спортивної бази на Трухановому острові між мостовими переходами Північним та залізничним мостом у Дніпровському районі м. Києва по вул. Труханівській, 40 (І пусковий комплекс, пункт 1.1).

Відповідачем, 03.07.2014 року, на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», за результатами розгляду подання Дніпровської екологічної прокуратури про усунення порушень вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 07/1/4-542 вих-14 від 23.06.2014 року, з підстав, визначених п. 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, наказом № 36 «Д» від 03.07.2014р. скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Будівництво водно - спортивної бази на Трухановому острові між мостовими переходами Північним та залізничним мостом у Дніпровському районі м. Києва на вул. Труханівська, 40 (І пусковий комплекс, пункт 1.1) № КВ 7 від 03.12.2014 року.

Вважаючи вказаний наказ протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку про протиправність такого наказу, оскільки відповідачем не надано доказів того, що позивачем у декларації про готовність об'єкта до експлуатації зазначено недостовірні дані, крім того, відповідач не мав права приймати оскаржуване рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 41 зазначеного Закону державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, серед іншого, безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів; складати акти перевірок; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам.

Процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі - об'єкти) визначена Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року.

Відповідно до пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Декларація приймається в дозвільному центрі за місцезнаходженням об'єкта.

Реєстрацію декларації здійснює Інспекція за місцезнаходженням об'єкта на безоплатній основі.

Замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком. У разі подання декларації до дозвільного центру він передає її Інспекції не пізніше наступного робочого дня. Один примірник декларації після проведення реєстрації повертається замовнику, а другий - залишається в Інспекції, яка її зареєструвала. Замовник відповідно до закону відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації. Інспекція перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених у ній, та реєструє декларацію. У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її на доопрацювання з обґрунтуванням підстав повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що стали підставою для повернення декларації на доопрацювання, замовник може повторно звернутися до Інспекції для реєстрації декларації.

Повноваження посадових осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю визначені Положенням про державний архітектурно-будівельний контроль, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 225 від 25 березня 1993 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 253 від 7 квітня 1995 року (далі - Положення №225), та Положенням про інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 317 від 19 листопада 2007 року (далі - Положення №317).

Відповідно до пункту 1 Положення №225 державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність організаційно-технічних і правових заходів, спрямованих на забезпечення дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог і технічних умов, а також положень затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об'єктів, місцевих правил забудови населених пунктів усіма суб'єктами містобудівної діяльності незалежно від форм власності під час забудови територій і населених пунктів, розміщення, будівництва, реконструкції, капітального ремонту об'єктів житлово-цивільного, виробничого та іншого призначення, реставрації архітектурних пам'яток, створення інженерної та транспортної інфраструктури, виробництва будівельних матеріалів, виробів і конструкцій.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Положення №317 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до покладених на них завдань проводять у встановленому порядку перевірки: - відповідності виконання будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічним умовам, затвердженим проектним рішенням; - своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт та іншої виконавчої документації; - наявності у виконавця будівельних робіт у передбачених законодавством випадках сертифікатів на будівельні матеріали, вироби і конструкції; - додержання встановленого порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в межах наданих повноважень Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю перевіряє не затверджену у встановленому законом порядку проектну документацію, а об'єкти будівництва на предмет відповідності їх затвердженим проектним рішенням, будівельним нормам і правилам з метою забезпечення стійкості, надійності та готовності об'єкта до експлуатації.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 28.11.2013 року у справі №К/800/45338/13.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на момент подачі Позивачем декларації про готовність об'єкта до експлуатації, у п. 11-1 (Інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою) вказано «Договір на право тимчасового користування земельною діяльною». Декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована Інспекцією 03.12.2012 року.

Однак, на момент подачі Замовником будівництва декларації земельна ділянка була у розпорядженні Київської міської ради, оскільки строк договору оренди земельної ділянки закінчився.

Тобто, Позивачем були вказані завідомо недостовірні дані у поданій декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Щодо посилань позивача на першочергове право за ними на користування земельною ділянкою, так як ним на ній збудовані об'єкт, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач користувався земельною ділянкою за договором на право тимчасового користування землею, строк дії якого закінчився.

Так, постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 у справі № 44/69, яка залишена в силі ухвалою Вищого господарського суду України від 19.12.2012 року, встановлено, що рішенням Київської міської Ради народних депутатів від 28.10.1993 за № 4-а затверджено проект відведення земельної ділянки учбово-спортивному комерційному клубу «Україно» під розміщення водно-спортивної бази в кварталі № 65 Дніпровського лісництва та надано у тимчасове користування на умовах оренди строком на 15 років (враховуючи рішенням Київської міської ради народних депутатів від 17 лютого 1994 № 11) земельну ділянку площею 3,974 га вкритих лісом під розміщення водно-спортивної бази за рахунок земель держлісфонду в кварталі № 65 Дніпровського лісництва без права вирубки зелених насаджень та без права спорудження капітальних будівель. На підставі вказаного рішення 01 квітня 1994 року між Київською міською Радою народних депутатів та Учбово-спортивним комерційним клубом «Україно» було укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди. Згідно п.п. 1.1 та 1.2 цього договору Київська міська Рада народних депутатів на підставі рішення від 28 жовтня 1993 № 4-а надає, а Учбово-спортивний клуб «Україно» приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 39740 кв.м. в тому числі за рахунок земель Дніпровського лісництва Дарницького лісопаркового господарства згідно з планом землекористування. Земельна ділянка надається на умовах оренди строком на 15 років для розміщення водно-спортивної бази. Тобто, договір укладено до 01 квітня 2009 року.

Чинним законодавством не передбачено автоматичного поновлення договору оренди землі, а реалізація визначеного законом переважного права орендаря на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін можлива лише за наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування та потребує додержання порядку, передбаченого законодавством для укладення договорів оренди землі.

Однак, рішень Київською міською радою щодо передачі земельної ділянки в оренду після закінчення строку дії Договору від 01 квітня 1994 року не приймалося.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, відповідачем встановлено, що Позивачем були вказані недостовірні дані у поданій декларації про готовність об'єкта до експлуатації, а тому вказана декларація підлягає скасуванню.

Частина друга статті 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на дату подачі декларації) передбачала, що у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Разом з тим, пункт 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N 461 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) вказує, що, у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом п'яти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що станом на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній Позивачем, не відповідала дійсності, а тому в даному випадку є підстави вважати побудований об'єкт самочинним будівництвом, тобто, відповідач зобов'язаний скасувати таку реєстрації.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання позивача на ту обставину, що станом на подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації чинним на той час законодавством у відповідача не було повноважень на скасування реєстрації декларації, колегія суддів не приймає до уваги зважаючи на наступне.

Так, пунктом 26 ч.7 закону України від «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 р. N 5496-VI Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" було доповнено ст.39-1, якою і передбачено можливість скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, разом з тим, як зазначено вище спірну декларацію зареєстровано 03.12.2012 року.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що станом на подачу декларації для реєстрації та станом на дату реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" було передбачено повноваження на скасування реєстрації декларації.

Разом з тим, колегія суддів критично ставиться до доводів позивача, що на момент подачі декларації про готовність об'єкта для реєстрації ще не було розроблено Порядку про скасування реєстрації декларації, у відповідності до ст.39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки вказаний Порядок був розроблений та затверджений станом на момент видання оскаржуваного наказу про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації, на що і посилається відповідач у оскаржуваному наказі.

Доводи позивача на ту обставину, що відповідач не мав права виносити оскаржуваний наказ самостійно, так як, цим останній порушує право власності позивача на збудований об'єкт, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач не надав суду правовстановлюючих документів на збудований об'єкт та в судовому засіданні надав пояснення, що цих документів у нього немає. Крім того, з технічних паспортів БТІ, що наявні в матеріалах справи вбачається, що частина об'єктів не не прийнято в експлуатацію (а.с.35-37) та частина об'єктів самочинно реконструйовані (а.с.38-45), також з подання прокуратури вбачається, що збудовані об'єкти є самочинним будівництвом, оскільки на них було самостійно змінено техніко-економічні показники та черговість ведення в експлуатацію (а.с.55).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2014 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Учбово-спортивний комерційний клуб "Україно" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, третя особа: Дніпровська екологічна прокуратура про визнання протиправними дій, скасування рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 20 лютого 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.