Справа № 6/199/5027
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ К/9991/36353/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Борисенко І.В., Голубєвої Г.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_4 на постанову Господарського суду Чернівецької області від 02.03.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.05.2011 у справі № 6/199/5027

за позовом Державної податкової інспекції у м. Чернівці

до Приватного підприємця ОСОБА_4

про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2008 року Державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом про стягнення з Підприємця податкової заборгованості у сумі 308 967,16 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, стягнуто з Підприємця за рахунок його активів на користь Державної податкової інспекції для зарахування до Державного бюджету України податкову заборгованість в сумі 308 967,16 грн.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, з уточненням касаційних вимог, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву державного податкового органу залишити без розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги відповідач зазначив, що податковою інспекцією було порушено строк звернення до суду про стягнення коштів, проте судом не взято до уваги заяву Підприємства про застосування наслідків, передбачених ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі такого порушення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що передумовою виникнення податкового боргу, про стягнення якого у цій справі заявлено позовні вимоги, були самостійно узгодженні позивачем податкові зобов'язання шляхом подання податкових декларацій з ПДВ, з податку на прибуток, розрахунків комунального податку, земельного податку, податку з власників транспортних засобів за 2007 роки, а також податкові зобов'язання з ПДВ, з податку з доходів найманих працівників та з податку з доходів фізичних осіб, донараховані державним податковим органом за наслідками перевірки податковими повідомленнями - рішеннями від 21.02.2006 № /0, № 000002220/0, № /0 та узгоджені в судовому порядку (постановою Господарського суду Чернівецької області від 25.03.2009, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2010 у справі № 2/354, у задоволенні позовних вимог Підприємця про скасування податкових повідомлень - рішень відмовлено), але не сплачені у встановлений строк.

Державним податковим органом вжиті заходи з погашення податкового боргу (надіслані перша та друга податкові вимоги від 18.09.2006 № 1/699 та від 26.01.2007 № 2/90) до задовільного результату не призвели - сума боргу відповідачем погашена не була, що стало підставою для звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, з урахуванням доводів відповідача про застосування наслідків порушення строку звернення до суду, передбачених ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Закон України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-III) є спеціальним законом, який регулює відносини щодо узгодження та стягнення податкових зобов'язань, а тому визначені в ньому строки підлягають застосуванню при зверненні органу державної податкової служби з позовом про стягнення податкового боргу за рахунок активів платника.

Так, дійсно, загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи визначено ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України і становить один рік. Зазначений строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас пп. 15.2.1. ст. 15 Закону № 2181-ІІІ встановлено, що у разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1 095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

При вирішенні конкуренції між положеннями ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України і нормами ст. 15 Закону № 2181-III слід врахувати приписи ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Остання передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з наведеної норми Кодексу адміністративного судочинства України, строки звернення з адміністративним позовом та порядок їх обчислення можуть встановлюватися також іншими законами, в тому числі Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Позивач з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, узгодженого відповідачем самостійно у 2007 році та в судовому порядку на момент вирішення спору у цій справі, звернувся до суду у квітні 2008 року, тим самим не пропустивши строк, передбачений п. 15.3 ст. 15 Закону № 2181-III.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Виходячи з приписів ст. 215 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку із залишенням без змін судових рішень попередніх інстанцій, колегія суддів приходить до висновку про поновлення виконання судових рішень у справі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Господарського суду Чернівецької області від 02.03.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.05.2011 у справі № 6/199/5027 залишити без змін.

Поновити виконання постанови Господарського суду Чернівецької області від 02.03.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.05.2011 у справі № 6/199/5027.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.В. Борисенко

Г.К. Голубєва