Справа № 826/20661/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2015 року № 826/20661/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергофінанс"
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергофінанс» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.12.2014 №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту від 04.12.2014 №3611-22-07-24594033 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Енергофінанс» з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість і податку на прибуток підприємства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Сетмаркет», ДП «Полтавнафтогазгеологія», ТОВ «Альпек», ТОВ «Світком-Торг», ТОВ «Будресурс-К» ТОВ «БПК «Газінвестпроект» за період з 01.01.2013 по 28.02.2014» є безпідставними та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Голосіївському районі ДФС у місті Києві - заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що позивач не мав правових підстав для формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у зв'язку з оформленням «безтоварних» договорів.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ДФС у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Енергофінанс» з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість і податку на прибуток підприємства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин зТОВ «Сетмаркет», ДП «Полтавнафтогазгеологія», ТОВ «Альпек», ТОВ «Світком-Торг», ТОВ»Буд ресурс-К» ТОВ «БПК «Газінвестпроект» за період з 01.01.2013 по 28.02.2014, за результатом якої складено акт від 04.12.2014 №3611-22-07-24594033 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 5 491 252 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 6 175 074 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 18.12.2014:

- №, яким позивач збільшено суму грошового зобов'язання на загальну суму 6 864 066 грн. (за основним платежем 5 491 252 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 372 813 грн),

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 7 718 843 грн.(за основним платежем 6 175 074 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 543 769 грн.).

Підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень слугували наступні порушення податкового законодавства, які викладено в акті, а саме: актом про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Альпек» щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.04.2013 по 31.05.2014 №1688/26-55-22-08/38239808 встановлено, що товариство має стан припинено, але не знято з обліку(запис від 13.02.2014 №8047253) .

Крім того в акті перевірки вказано, що актом про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Світком-Торг» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 26.03.2013 по 31.12.2013 №1235/26-55-22-08/38650855 від 29.04.2014 встановлено, що 16.04.2014 засновниками товариства прийнято рішення про припинення. Товариство має чисельність працюючих - 1, основні фонди та транспортні засоби відсутні.

Також, в акті перевірки зазначено, що актом про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Будресурс-К» з питань підтвердження відомостей по взаємовідносинам з контрагентами, якими сформовано податкові зобов'язання та податковий кредит за період з 01.05.2013 по 31.12.2013 №1503/26-59-22-05 від 25.06.2014 товариство має статус «запис про відсутність підтвердження відомостей».

Крім того, в акті перевірки вказано, що згідно «Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» встановлено розбіжності по податковому кредиту та податковим зобов'язанням з ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія», оскільки останній має стан «визнано банкрутом» свідоцтво платника ПДВ анульовано 31.05.2013.

Також, в акті перевірки вказано, що актом про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «БПК «Газінвестпроект» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «БК «Гранд Білдінг» за період з 01.02.2014 по 28.02.2014 №1463/26-59-22-02/36470766 від 19.06.2014 встановлено, що товариство не знаходиться за місцем реєстрації.

Листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом".

Отже висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин, які існували між ТОВ «Альпек», ТОВ «Світком-Торг», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ «БПК «Газінвестпроект» з контрагентами не є належними доказами по справі, оскільки результати аналізу другого ланцюга постачання відповідно до вимог податкового законодавства України не можуть бути підставами для висновків, які стосуються позивача.

Щодо посилання податкового органу на акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «БПК «Газінвестпроект» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «БК «Гранд Білдінг» за період з 01.02.2014 по 28.02.2014 №1463/26-59-22-02/36470766 від 19.06.2014, суд зазначає, що предметом перевірки ТОВ «БПК «Газінвестпроект» слугував період іншій (пізніший) ніж період перевірки позивача, отже вказаний акт не є доказом у даній справі.

Щодо посилання податкового органу, що 16.04.2014 засновниками ТОВ «Світком-Торг» прийнято рішення про припинення, відсутні основні засоби та працівники, суд зазначає, що фінансово-господарські відносини позивача з ТОВ «Світком-Торг» мали місце у в 2013 році, отже припинення діяльності товариства та, як наслідок відсутність працівників та основних засобів в 2014 році не є доказом неможливості здійснення господарської діяльності у 2013 році.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Альпек» укладено договір від 14.12.2012 №121214 предметом якого є купівля-продаж бурильних та обсадних труб, планшайб, вкладишів, радіаторів та іншого. В ході виконання умов договору сторонами складено видаткові та податкові накладні. Факт оплати товару не заперечується сторонами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Світком-Торг» укладено договір від 01.06.2013 №117 предметом якого є купівля-продаж будівельних матеріалів.

В ході виконання умов договору сторонами складено видаткові та податкові накладні. Факт оплати товару не заперечується сторонами.

Також, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Будресурс-К» укладено договір від 15.11.2013 №31115 предметом якого є монтаж обладнання на будівельному майданчику пошукової свердловини №34 Сахалінського НГКР розташованого на території Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області. В ході виконання умов договору сторонами складено акт прийому-передачі виконаних робіт та податку накладну. Факт оплати послуг не заперечується сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ДП «Полтавнафтогазгеологія» укладено договори від 19.06.2012 №13, від 08.06.2012 №10 про надання ремонтних робіт. В ході виконання умов вказаних договорів сторонами складено видаткова та податкові накладні.

Щодо посилання податкового органу, що ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» має стан «визнано банкрутом» свідоцтво платника ПДВ анульовано 31.05.2013, суд зазначає, що фінансово-господарські відносини позивача з ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» були січні-лютому 2013 року, тобто до визнання останнього банкрутом та анулювання свідоцтва платника ПДВ, отже вказані обставини не є доказом безтоварності фінансово-господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «БПК «Газінвестпроект» укладено договір поставки від 12.06.2012 №1206-01. В ході виконання умов договору сторонами складено податкові накладні від 20.02.2014 та від 27.02.2014.

При цьому, слід відзначити, що згідно наявних в матеріалах справи доказів, поставлений згідно спірних договорів товар та послуги були реалізовані в ході виконання умов договорів з ЗАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» від 05.11.2013 №П/13-36 та договору з ПрАТ «Природні ресурси» від 20.10.2011 №2010-1.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та вказаними вище контрагентами виконувались сторонами у повному обсязі.

Викладений в акті перевірки висновок про безтоварний характер спірних операцій на думку суду ґрунтується на неправильній юридичній оцінці обставин, а відтак не може бути визнаний об'єктивним.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку -покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України еєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за №1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ареєстровані в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 7 Закону №168/97-ВР, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість. Спірні договори у судовому порядку недійсними не визнавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент підписання відповідних договорів, видаткових та податкових накладних юридичні особи ТОВ «Альпек», ТОВ «Світком-Торг», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ «БПК «Газінвестпроект», ДП «Полтавнафтогазгеологія» не були припинені.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних вказаними вище контрагентами податкових накладних, за висновком суду, є правомірним.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 18.12.2014 № безпідставним та неправомірним.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Оскільки, як зазначено вище, суд дійшов висновку що висновок про безтоварний характер спірних операцій спростовується матеріалами справи, оскільки первинні документи по спірним договорам оформлені відповідно до норм Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» придбані ТМЦ ат послуги використані позивачем у власній господарській діяльності, отже висновок податкового органу про порушення п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 18.12.2014 № безпідставним та, як наслідок підлягає скасуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергофінанс" підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.12.2014 №, № прийняті Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда