Справа № 2а-1670/1778/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Київ К/9991/78330/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2011 по справі №2а-1670/1778/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверестгруп» до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2011, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверестгруп» до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 08.07.2010 №/0/2230, від 23.09.2010 №/1/3167, від 07.12.2010 №/2/4173, від 21.02.2011 №/3/366.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція у Полтавській області 17.11.2011 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 17.01.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2011, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 9, пункту 1 статті 86, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією у Полтавській області проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверестгруп» з податкової звітності з податку на додану вартість за квітень та травень 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 7.4.1 пункту7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 161689,00грн., в тому числі за квітень 2010 року в сумі 42988,68грн., за травень 2010 року в сумі 118700,32грн.

За висновками податкового органу позивачем протиправно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лакхім», Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро Петроліум», Товариством з обмеженою відповідальністю «Калина-Чернігів» та ВП «Надежда», оскільки відповідно до автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів декларацій з ПДВ за квітень-травень 2010 року розбіжність по контрагентам позивача Товариству з обмеженою відповідальністю «Калина-Чернігів» та ВП «Надежда», складають 34921,23грн., а контрагентами позивача - Товариством з обмеженою відповідальністю «Лакхім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро Петроліум» податкові декларації з ПДВ за відповідні періоди не подано до податкового органу.

За наслідками перевірки Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією у Полтавській області складено акт від 29.06.2010 №252/15-322 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.07.2010 №/0/2230 про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 156420,50грн., з них за основним платежем 126768,00грн. та штрафні санкції в сумі 29652,50грн.

За результатом адміністративного оскарження зазначеного рішення скарги позивача були залишені без задоволення, у зв'язку з чим податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.09.2010 №/1/3167, від 07.12.2010 №/2/4173, від 21.02.2011 №/3/366.

Відповідно до підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом, складається в момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках і надається покупцю на його вимогу продавцем товарів (робіт, послуг), та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (підпункт 7.5.1 пункт 7.5 статті 7 вказаного Закону).

В силу вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статті 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 вказаної статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що реальність спірних господарських операцій між позивачем та контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними документами, зокрема, договорами та податковими накладними. На момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача знаходилися в Єдиному державному реєстрі, мали свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Крім того, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Враховуючи викладене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 08.07.2010 №/0/2230, від 23.09.2010 №/1/3167, від 07.12.2010 №/2/4173, від 21.02.2011 №/3/366 є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2011 по справі №2а-1670/1778/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 238, 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв