Справа № 809/845/14
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 876/4946/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2014р. у адміністративній справі за позовом Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Верховинського водопровідно-каналізаційного підприємства про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені,-

В С Т А Н О В И Л А:

18.03.2014р. позивач Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача Верховинського водопровідно-каналізаційного підприємства адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році в розмірі 13695 грн. 92 коп. та пеню за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 909 грн. 68 коп., а всього 14604 грн. 68 коп. (а.с.4-6).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2014р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.39-41).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.45-48).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що проведеною перевіркою виявлено невиконання відповідачем нормативу щодо працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця, через що підприємство зобов'язано сплатити спірні адміністративно-господарські санкції та пеню.

Приймаючи рішення по справі, судом не враховані приписи ст.ст.19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та рекомендації ВАС України, при цьому судом не перевірені всі обставини справи, зокрема, створення робочого місця інваліда та інформування органів працевлаштування про створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Акту перевірки № 09-07-027/51 від 23.01.2014р. додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, складеного Територіальною державною інспекцією з питань праці в Івано-Франківській обл., відповідач Верховинське водопровідно-каналізаційне підприємство не зареєстровано і не подавало звітів форми № 10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» у Фонд соціального захисту інвалідів в Івано-Франківське обласне відділення; також протягом 2012 року підприємство не виконало нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця (а.с.8-9).

Відповідно до розрахунку адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, сума адміністративно-господарських санкцій визначена в розмірі 13695 грн., а також нарахована пеня за прострочення сплати вказаних санкцій у розмірі 909 грн. 68 коп. (а.с.11).

Відповідачем у добровільному порядку вищевказані санкції не сплачені.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача, який фінансується з бюджету, не поширюються приписи ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому на нього не може покладатися обов'язок щодо сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць.

Разом з тим, із вказаним рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог колегія суддів не може погодитися, з наступних підстав.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, є Закон України № 875-XII від 21.03.1991р. «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.19 - для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

ст.20 - підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як слідує із змісту рекомендацій президії ВАС України № 07.2-10/2 від 14.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування», при розгляді наведеної справи підлягають встановленню такі обставини як створення відповідачем робочих місць відповідно до встановленого нормативу; інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування, а також причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів.

Розглядаючи подану апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з того, що у звітному 2012 році відповідачем не були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів в необхідній кількості, а також не сплачені адміністративно-господарські санкції як грошове зобов'язання, яке є альтернативним зобов'язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів.

Факти нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів в межах нормативу та несплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.ст.19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підтверджуються наявними матеріалами справи.

Крім цього, відповідачем протягом 2012 року не подавалися звіти форми № 3-ПН до центру зайнятості, що є обов'язком підприємства, який встановлений Законом України «Про зайнятість населення»; неподача таких звітів свідчить про відсутність інформування відповідачем органів зайнятості населення про необхідність скерування на підприємство інвалідів з метою їх подальшого працевлаштування.

Також жодних доказів неможливості працевлаштування інвалідів з об'єктивних причин суду не представлено.

Таким чином, із матеріалів справи та представлених позивачем доказів вбачається бездіяльність та протиправність дій відповідача, його вина у непрацевлаштуванні інвалідів, що є складовими господарського правопорушення; ним не здійснені всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення, а тому наявні правові підстави для застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій колегія суддів виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

В частині покликання на неможливість поширення на відповідача вимог ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.20 цього Закону від сплати штрафних санкцій звільнено установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

У розумінні п.6 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетною установою є орган, установа чи організація, визначена Конституцією України, а також установа чи організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевих бюджетів. Бюджетні установи є неприбутковими.

Пунктом 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затв. постановою КМ України № 70 від 31.01.2007р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що роботодавці, які утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, подають (надсилають) копію довідки органу державної податкової служби про включення їх до реєстру неприбуткових установ. Оригінал довідки пред'являється під час подання звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів. У разі надсилання звіту поштою копія довідки засвідчується нотаріально.

Разом з тим, відповідачем не представлено довідки органу державної податкової служби про включення його до реєстру неприбуткових установ; із наявних у справі документів убачається, що відповідач відноситься до малоприбуткових підприємств з низькою рентабельністю (а.с.17, 31-34).

Оскільки роботодавець не вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, тому застосування адміністративно-господарських санкцій до нього за невиконання нормативу робочих місць є законним.

У зв'язку з тим, що відповідач самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції у встановлені строки - до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, - тому слід визнати правомірним й нарахування пені.

Разом з тим, позивачем не дотримані строки звернення до суду із розглядуваним позовом.

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з приписами ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За змістом ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачуються (нараховуються, застосовуються) підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону.

Таким чином, саме з 16 квітня відповідного року (у розглядуваному випадку - 2013 року) у контролюючого органу виникло право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку. При цьому на дані правовідносини поширюється строк звернення до суду, встановлений ст.99 КАС.

Частина 4 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», за змістом якої до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені ст.250 Господарського кодексу України, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки в останній нормі визначено строки застосування адміністративно-господарських санкцій, а не їх стягнення.

Отже, позивач, звернувшись у березні 2014 року до суду про стягнення санкцій за незайняті інвалідами у 2012 році робочі місця, не дотримався шестимісячного строку звернення, встановленого ч.2 ст.99 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

За таких обставин позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, через що заявлений позов підлягає залишенню без розгляду.

Аналогічна позиція відповідає судовій практиці Верховного Суду України по вирішенню наведеного питання (постанова Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 21.02.2011р. в справі № 21-9а11).

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки позивачем пропущений строк звернення із розглядуваним позовом, поважних причин пропуску вказаного строку останніми не наведено, тому постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до ч.1 ст.203 КАС України підлягає скасуванню, а заявлений адміністративний позов - залишенню без розгляду в зв'язку з пропуском строків звернення до суду, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 99, 100, 160, 195-197, п.4 ч.1 ст.198, ч.1 ст.203, п.4 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2014р. скасувати та адміністративний позов Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Верховинського водопровідно-каналізаційного підприємства про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені, - залишити без розгляду в зв'язку з пропуском строків звернення до суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська