Справа № 813/7688/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Справа № 876/754/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Пельо О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (надалі - Миколаївська ОДПІ), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.06.2013 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «плата за землю з фізичних осіб» в розмірі 1289,31 грн..

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що підставою для визначення суми податкового зобов'язання «плата за землю з фізичних осіб» Миколаївською ОДПІ ГУ Міндоходів, винесення оспорюваного податкового повідомлення та ухвалення оскаржуваної постанови стало розпорядження голови Миколаївської районної адміністрації «Про надання дозволу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на розроблення містобудівного обґрунтування та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво цеху з виготовлення будівельних матеріалів» від 15.07.2010 року. Разом з тим, зазначене розпорядження містить лише попередній розрахунок площі земельної ділянки для розроблення проекту землеустрою, який в подальшому може бути змінений.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту набуття права власності на нежитлову будівлю у позивача виникло право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться цей об'єкт, а з ним і обов'язок сплачувати плату за землю.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права та є вірними.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 є власником нежитлової будівлі, а саме, ? цегляного літнього табору загальною площею 1853,8 кв.м, розташованого на території Великогорожанської сільської ради, що знаходиться у АДРЕСА_1

Великогорожанською сільською радою Миколаївського району Львівської області для нарахування земельного податку листом від 28.01.2011 №29/02-12 повідомлено Миколаївську МДПІ, що за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 закріплено земельну ділянку площею 1,13 га відповідно до Розпорядження голови РДА від 15.10.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Миколаївською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21.06.2013 року, відповідно до якого (з врахуванням листа Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 06.08.2013 року №1606/10/17-013) ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: «Плата за землю з фізичних осіб» в розмірі 1289,31 грн..

В обґрунтування правомірності оскаржуваного ППР податковий орган зазначив, що вказана сума земельного податку повинна сплачуватися позивачем після придбання нерухомого майна, яке знаходить на відповідних земельних ділянках, проте, в порушення ст. 287 Податкового кодексу України, позивач свій обов'язок не виконував, що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення на підставі ст. 286 ПК України.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пп. 14.1.72. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Статтею 269 ПК України визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 Кодексу).

Статтею 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз встановлених обставин та наведених норм права дає можливість дійти висновку, що з моменту укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна до ОСОБА_3 перейшло право користування вищевказаними земельними ділянками.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо невизначеності розміру земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, оскільки зазначене спростовується розпорядженням голови Миколаївської районної адміністрації «Про надання дозволу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на розроблення містобудівного обґрунтування та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво цеху з виготовлення будівельних матеріалів» від 15.07.2010 року та листом Великогорожанської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 28.01.2011 №29/02-12, адресованим начальнику Миколаївської ДПІ.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача обов'язку сплати земельного податку з часу виникнення права користування земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги суд визнає безпідставними, оскільки позивач не надав суду належних доказів на спростування висновків податкового органу щодо розміру земельної ділянки, яка перебуває у його фактичному користуванні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі № 813/7688/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 16 лютого 2015 року.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов