Справа № 816/5040/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2015 року м. ПолтаваСправа №816/5040/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кльопової І.Г.

та представників сторін:

від позивача - Тереза Ю.О., Кучер І.А.,

від відповідача - Гриценко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" (надалі - позивач, ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт") звернулось до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.10.2014 №/2122, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 17 915 651 грн 90 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що висновки контролюючого органу про заниження ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" зобов'язання зі сплати податку на додану вартість загалом в розмірі 11 943 767 грн 93 коп. не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються належним чином оформленими податковими накладними і первинними документами бухгалтерського обліку, наданими ревізору-інспектору Кременчуцької ОДПІ в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. При цьому, посилався на обставини, встановлені документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Українська нафто-газова компанія", викладені в акті перевірки від 13.10.2014 №2401/16-03-22-01-08/31059651.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав та мотивів, наведених у письмовому запереченні Кременчуцької ОДПІ, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" у встановленому законом порядку зареєстровано як юридичну особу, .

Позивач з 07.09.2000 перебуває на обліку платників податків в Глобинському відділенні Кременчуцької ОДПІ та з 01.11.2009 зареєстрований суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість (надалі також ПДВ) як сільськогосподарське підприємство /т. 3, а.с. 104/.

Ревізором-інспектором Кременчуцької ОДПІ у період з 16.09.2014 по 29.09.2014 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Українська нафто-газова компанія" () за період з 01.09.2012 по 28.02.2013.

За результатами перевірки складено акт від 13.10.2014 №2401/16-03-22-01-08/31059651 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" зобов'язання зі сплати ПДВ загалом в розмірі 11 943 767 грн 93 коп. /т. 1, а.с. 18-90/.

На вказаний Акт перевірки позивач 17.10.2014 за вих. №785 подав заперечення, відповідь про відхилення яких надано 27.10.2014 за вих. №26715/10 /т. 1, 91-113/.

На підставі зазначеного вище Акта перевірки Кременчуцькою ОДПІ 30.10.2014 сформовано податкове повідомлення-рішення №/2122, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 17 915 651 грн 90 коп. (в т.ч., основний платіж - 11 943 767 грн 93 коп., штрафні (фінансові) санкції - 5 971 883 грн 97 коп.) /т. 1, а.с. 15-16/.

Не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням Кременчуцької ОДПІ, ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" звернулось до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що за рахунок відображення у податковому обліку господарських правовідносин з ТОВ "Українська нафто-газова компанія" позивач протягом вересня, жовтня 2012 року та січня, лютого 2013 року сформував податковий кредит загалом в розмірі 11 943 767 грн 93 коп. (в т.ч., у вересні 2012 року - 2 016 029 грн 42 коп., у жовтні 2012 року - 3 426 326 грн 07 коп., у січні 2013 року - 6 251 412 грн 44 коп., у лютому 2013 року - 250 000 грн).

Однак, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення зазначеної вище суми до складу податкового кредиту, наслідком чого визначив заниження ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" податкового зобов'язання зі сплати ПДВ в розмірі 11 943 767 грн 93 коп.

Мотивуючи даний висновок контролюючий орган зазначив, що надані позивачем на перевірку документи у своїй сукупності не підтверджують факту постачання ТОВ "Українська нафто-газова компанія" природного газу в кількості 17 304,067 м.куб. За даними контролюючого органу ТОВ "Українська нафто-газова компанія" відсутнє за податковою адресою. Крім того, дані перевірок платника податків свідчать про проведення останнім транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди покупцям з метою штучного формування податкового кредиту та не мають реального товарного характеру. До того ж, в ході проведення перевірки позивача Кременчуцькою ОДПІ надіслано запити до Кременчуцького ЛВУМГ філії "УМГ "Черкаситрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз", філії "УМГ "Черкаситрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз", Глобинського УНГГ ПАТ "Полтавагаз", ПАТ "Полтавагаз", НАК "Нафтогаз України" про надання інформації щодо транспортування природного газу у період з 01.09.2012 по 28.02.2013 від ТОВ "Українська нафто-газова компанія" до ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт", наявності відповідних договорів, актів виконаних робіт та інших документів /т. 3, а.с. 150-154/. За змістом відповіді Кременчуцького ЛВУМГ філії "УМГ "Черкаситрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" (лист від 03.10.2014 вих. №1516/39 - т. 3, а.с. 155) останнє не володіє інформацією про взаємовідносини ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" з ТОВ "Українська нафто-газова компанія". Окрім того, філія "УМГ "Черкаситрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" листом від 13.10.2014 вих. №5862/39 повідомила, що у неї відсутні будь-які договори з постачальником природного газу ТОВ "Українська нафто-газова компанія", актів виконаних робіт та актів приймання-передачі газу між Кременчуцьким ЛВУМГ та ТОВ "Українська нафто-газова компанія" не існує. За вищевикладених обставин, відповідач стверджував про безтоварність господарських операцій ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" з ТОВ "Українська нафто-газова компанія".

Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу та досліджуючи фактичні обставини справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Спірні відносини сторін стосуються права позивача на податковий кредит.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

За твердженням позивача спірні господарські відносини ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" з ТОВ "Українська нафто-газова компанія" стосувались придбання позивачем природного разу на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2012 №П/12-158 /т. 2, а.с. 158-159/. 28.09.2012, 05.11.2012, 21.12.2012 сторонами підписано додаткові угоди №№1, 2, 3 до договору купівлі-продажу від 20.08.2012 №П/12-158 /т. 2, а.с. 160-162/.

Позивач вважав, що його право на податковий кредит в розмірі 11 943 767 грн 93 коп. підтверджено належним чином оформленими податковими накладними, виписаними ТОВ "Українська нафто-газова компанія" /т. 2, а.с. 134-157/.

Однак, суд зазначає, що наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В силу статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, за приписами даної статті господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Враховуючи те, що згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суд зазначає, що за умовами пункту 3.2 договору від 20.08.2012 №П/12-158 постачальник передає покупцю придбаний для нього газ у мережі ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України".

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, з метою транспортування природного газу магістральними трубопроводами ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" 01.08.2012 укладено типовий договір №08-50140/12-Ц з ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" /т. 3, а.с. 57-60/.

Крім того, за твердженням представника позивача, з метою одержання послуг з транспортування природного газу газорозподільними мережами безпосередньо до об'єктів, що належать ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт", останнім укладено договори з газорозподільними організаціями, а саме:

- договір від 30.12.2010 №22-Т на транспортування природного газу (промисловість, господ розрахунковий компобут) з Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" в особі Глобинського управління по експлуатації газового господарства /т. 3, а.с. 41-46/;

- договір на розподіл природного газу від 30.08.2012 №1-02/05/12 (на транспортування природного газу газорозподільними мережами) з Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" /т. 3, а.с. 23-26/.

За умовами пунктів 3.4, 3.5 договору від 20.08.2012 №П/12-158 приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці, оформляється щомісячними актами приймання-передачі природного газу, що складаються покупцем за формою, наданою постачальником, з обов'язковим наступним погодженням з газотранспортною, газозбутовою організацією до п'ятого числа місяця, наступного за звітним /т. 2, а.с. 158 - зворот/.

Виходячи з окреслених обставин, під покупцем необхідно розуміти ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт", постачальником - ТОВ "Українська нафто-газова компанія", газотранспортною та газозбутовою організаціями - філію "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз", Глобинське управління по експлуатації газового господарства ПАТ "Полтавагаз" та ПАТ "Полтавагаз".

А наведені вище положення договору є підставою для висновку про те, що факт купівлі-продажу природного газу за календарний місяць має підтверджуватись одним актом приймання-передачі природного газу, складеним позивачем за формою, наданою ТОВ "Українська нафто-газова компанія", з обов'язковим наступним погодженням з філією "УМГ "Черкаситрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз", Глобинським управлінням по експлуатації газового господарства ПАТ "Полтавагаз" та ПАТ "Полтавагаз".

Натомість, на підтвердження факту придбання та постачання газу позивачем надано копії актів приймання-передачі природного газу, що підписані та скріплені печатками ТОВ "Українська нафто-газова компанія" та ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" без погодження з газотрансопртними організаціями /т. 2, 177-181/.

До того ж, місцем складення актів вказано м. Київ, тоді як позивач зареєстрований у Глобинському районі Полтавської області, а постачальник - у м. Харків /т. 2, а.с. 164/.

Таким чином, надані позивачем акти приймання-передачі природного газу не відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пунктів 3.4, 3.5 договору від 20.08.2012 №П/12-158, у зв'язку з чим не можуть вважатись належним чином оформленими первинними документами.

З приводу посилань представників позивача на те, що приймання-передачу послуг з транспортування природного газу оформлено окремими актами, суд звертає увагу на те, що дана обставина не відповідає вимогам пунктів 3.4, 3.5 договору від 20.08.2012 №П/12-158.

Крім того, залучені до матеріалів справи копії актів приймання-передачі природного газу не скріплені печатками Глобинського УЕГГ ПАТ "Полтавагаз", не містять прізвища відповідальної особи останнього, яка їх підписала, а в окремих випадках ще й не містять підпису, прізвища та печатки постачальника /т. 2, а.с. 182-220/. Згадані акти також не містять відомостей про місце їх складення, у зв'язку з чим, виходячи з приписів частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не можуть вважатись належним чином оформленими первинними документами.

Що стосується залучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі, підписаних між ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" та ПАТ "Полтавагаз", Глобинським УЕГГ ПАТ "Полтавагаз", філією УМГ "Черкаситрансгаз", то вони можуть досліджуватись лише як докази придбання позивачем послуг з транспортування природного газу. Водночас, реальність придбання таких послуг не є предметом доказування в даній справі, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення прийнято з огляду на доводи відповідача про безтоварність господарських операцій позивача з придбання природного газу у ТОВ "Українська нафто-газова компанія".

Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що за умовами договору купівлі-продажу від 20.08.2012 №П/12-158 увесь процес постачання та транспортування природного газу протягом календарного місяця мав би підтверджуватись одним актом приймання-передачі, складеним та підписаним покупцем, постачальником, газорозподільними та газотранспортними організаціями. Натомість, позивачем до матеріалів справи надано копії чотирьох абсолютно різних актів приймання-передачі, зі змісту яких не видається можливим встановити власника природного газу та шлях його транспортування від постачальника до ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт".

На підставі наведеного, суд має констатувати, що залучені до матеріалів справи копії документів, загальний об'єм яких складає понад 500 аркушів, у своїй сукупності не містять жодного доказу наявності у розпорядженні ТОВ "Українська нафто-газова компанія" хоч якої-небудь кількості природного газу та здійснення поставок такого газу в адресу позивача.

Так, відповідач у спірних відносинах не заперечує наявності у позивача потреби у придбанні природного газу для використання останнього в ході здійснення структурними підрозділами ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" господарської діяльності.

Разом з цим, позиція відповідача в даному спорі полягає у запереченні факту поставки такого природного газу саме ТОВ "Українська нафто-газова компанія".

Суд погоджується з даною позицією контролюючого органу, адже жодних належних доказів здійснення поставок природного газу саме ТОВ "Українська нафто-газова компанія" ні в ході перевірки, ані під час розгляду справи судом позивач не надав.

Залучені до матеріалів справи копії актів приймання-передачі природного газу не містять відомостей про його походження та не дають підстав встановити звідки і ким такий газ взагалі постачався.

Копії податкових накладних не можуть вважатись беззаперечним свідченням реальності господарської операції за відсутності будь-якого руху активів безпосередньо між постачальником та покупцем.

Так само, сам лише факт перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку покупця та рахунки постачальника не свідчить про те, що між останніми мали місце реальні господарські правовідносини.

А залучені до матеріалів справи копії актів списання природного газу та інших документів є лише доказом використання позивачем у власній господарській діяльності природного газу, однак жодним чином не підтверджують його походження.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про те, вказані господарські операції не носили реального характеру, відображення їх результатів у податковому обліку ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" здійснено безпідставно, з метою штучного формування податкового кредиту.

На підставі наведеного, суд підтверджує правомірність доводів Кременчуцької ОДПІ про порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого платником податків занижено зобов'язання зі сплати ПДВ загалом в розмірі 11 943 767 грн 93 коп.

Щодо посилань позивача на неправомірність донарахування грошового зобов'язння зі сплати ПДВ за скороченою податковою декларацією, суд звертає увагу на наступне.

За приписами пункту 209.1 статті 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей /пункт 209.2 статті 209 Податкового кодексу України/.

Системний аналіз наведених положень Податкового кодексу України є підставою для висновку про те, що їх дія поширюється на правовідносини з оподаткування ПДВ в разі здійснення товарних господарських операцій.

Натомість, у спірних відносинах відповідачем встановлено та підтверджено в ході розгляду справи судом, що формування позивачем податкового кредиту за результатами відображення у податковому обліку господарських операцій з ТОВ "Українська нафто-газова компанія" не підтверджено первинними документами та є безпідставним. А тому, сума податку на додану вартість за такими господарськими операціями не може обліковуватись в межах спеціального режиму оподаткування ПДВ.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Таким чином, відповідач правомірно збільшив суму грошового зобов'язання позивача зі сплати ПДВ загалом в розмірі 11 943 767 грн 93 коп.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено факт порушення ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження позивачем зобов'язання зі сплати ПДВ в розмірі 11 943 767 грн 93 коп.

Разом з цим, позивач, стверджуючи про правомірність формування податкового кредиту за результатами відображення у податковому обліку господарських правовідносин з ТОВ "Українська нафто-газова компанія", не надав суду належних доказів, що свідчили б про реальність здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом за спірні періоди. Як наслідок, платником податків не доведено правомірність віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ загалом в розмірі 11 943 767 грн 93 коп.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення Кременчуцька ОДПІ діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А позовні вимоги ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та повністю спростовані в ході розгляду справи судом.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" повністю.

Зважаючи на приписи статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати, понесені позивачем, стягненню на користь останнього не підлягають.

Разом з цим, виходячи з приписів частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, а решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги, зважаючи на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову, з позивача до Державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в розмірі 4384 грн 80 коп.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" () судовий збір в розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок на розрахунковий рахунок 4002, код класифікації доходів бюджету 22030001, одержувач коштів - УДКСУ у м. Полтаві Полтавської області, , банк одержувача - ГУДКСУ у Полтавської області, код МФО банку 831019.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2015 року.

Суддя О.О. Кукоба