Справа № 75вр-15/804/9219/13-а
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
24 лютого 2015 р.Справа №75вр-15/804/9219/13-а
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовський Р.З., при секретарі - Вербному Д.С.,
представника заявника: Цибульська Т.М.,
представника позивача: ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання виконавчого листа №804/9219/13-а від 07.11.2013р. таким, що не підлягає виконанню у справі № 804/9219/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровській області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2013р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Гвардійської КЕЧ району Дніпропетровської області, яка виразилась в не розгляді заяви ОСОБА_3 (вхідний №380 від 02.04.2013р.) в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», та не вжитті заходів передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», щодо приватизації квартири, яку він займає на підставі ордеру №227 від 05.05.1993р. Зобов'язано Гвардійську КЕЧ району Дніпропетровської області розглянути заяву ОСОБА_3 в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вжити заходів передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», щодо приватизації квартири, яку він займає на підставі ордеру №227 від 05.05.1993р. В решті позовних вимог відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014р. апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2013р. скасовано, провадження у справі закрито, роз'яснено позивачу, що розгляд даної категорії справ віднесено до цивільної юрисдикції.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.09.2014р. скасовано ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014р., справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014р. апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2013р. у справі № 804/9219/13-а - без змін.
12.12.2014р. позивачем отримано виконавчий лист.
10.02.2015р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява правонаступника Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровській області - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання виконавчого листа №804/9219/13-а, про зобов'язання Гвардійську КЕЧ району Дніпропетровської області розглянути заяву ОСОБА_3 в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вжити заходів передбачених Законом України «Про приватизацію державно житлового фонду», щодо приватизації квартири, яку він займає на підставі ордеру №227 від 05.05.1993р. (виданий 07.11.2013р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом) таким, що не підлягає виконанню в частині, а саме в частині «...вжити заходів передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», щодо приватизації квартири, яку він займає на підставі ордеру №227 від 05.05.1993р.».
В обґрунтування заяви зазначає, що КЕВ м. Дніпропетровська, виконав рішення суду в частині розгляду заяви ОСОБА_3 і прийняв відповідне рішення (від 29.12.2014р. №4022), яким відмовив в приватизації квартири ОСОБА_3, враховуючи позицію Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, щодо частини зобов'язання відповідача вжити заходів, передбачених Законом України №2482-ХХІІ щодо приватизації квартири, яку займає позивач на підставі ордеру №227 від 05.05.1993р., згідно якої «вказані заходи мають бути вжиті відповідачем у разі встановлення, за наслідками розгляду заяви позивача, правових підстав для передачі у власність квартири..», виконавчий лист №804/9219/13-а виданий 07.11.2013р. є таким, що не підлягає виконанню в частині «...та вжити заходів передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», щодо приватизації квартири, які він займає на підставі ордеру №227 від 05.05.1993р.».
Дослідивши матеріали справи, суд відмовляючи в задоволенні заяви роз'яснює наступне.
Судове рішення є складною комплексною категорією, що включає в себе будь-які акти, прийняті судом, у рамках реалізації процесуальних повноважень, незалежно від виду провадження. Зміст принципу обов'язковості рішення судів найповніше відображається у його якісних характеристиках. Судове рішення є особливим актом, який начебто «перевтілює» право абстрактне у реальне. Основне призначення судового рішення полягає у поновлені порушених прав особи та захисті її законних інтересів. Метою судового рішення є регламентація суспільних відносин на предмет їх приведення до законодавчо визначених у даній сфері правового регулювання стандартів. Разом з тим, оскільки судове рішення є актом, виконання якого забезпечується і гарантується з боку держави застосуванням до особи, яка відмовляється від його добровільного виконання або, якщо добровільність його виконання, примусових заходів, то він набуває певних ознак нормативно-правового акту (включно з обов'язковістю). Обов'язковість виконання судових рішень гарантується Конституцією України та законодавством.
Згідно з ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, з урахуванням критеріїв, що визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р. Європейський суд зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Крім того, в судове засідання представником ОСОБА_3 надано копії судових рішень з аналогічними вимогами, проте вони виконані Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська. Це підтверджується копією свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 31.10.2014 р. №3235.
Не виконання рішення суду, в якому стороною є ОСОБА_3, порушує принцип рівності перед законом та є проявом дискримінації.
З огляду на викладене, суд вважає звернення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська із вищезазначеною заявою як зловживання наданими процесуальними правами, що веде до не виконання судового рішення, яке набрало законної сили - постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2013р. у справі №804/9219/13-а, чим порушує право ОСОБА_3 на судовий захист, що є його конституційною гарантією прав і свобод.
Крім того, суд зазначає, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська не виконуючи постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2013р. у справі №804/9219/13-а звернувшись із даною заявою з посиланням на позицію Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду фактично трактує рішення суду що є неприпустимим, оскільки у Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська відсутні повноваження щодо трактування рішень суду.
Тобто, підставою для визнання виконавчого листа №804/9219/13-а від 07.11.2013р. таким, що не підлягає виконанню, є не бажання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська виконувати рішенням суду саме у цій справі, що є неприпустимим.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги зловживання Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська процесуальними правами, що веде до не виконання судового рішення, яке набрало законної сили - постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2013р. у справі №804/9219/13-а, чим порушує право ОСОБА_3 на судовий захист, що є його конституційною гарантією прав і свобод, та приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості зловживання правами, суд робить висновок, що заява Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання виконавчого листа №804/9219/13-а від 07.11.2013р. таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 160, 259 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні заяви Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання виконавчого листа №804/9219/13-а від 07.11.2013р. таким, що не підлягає виконанню у справі № 804/9219/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровській області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський