Справа № 2а/2370/1502/12
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/66807/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка А.О.,

представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, -

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08.06.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 у справі № 2а/2370/1502/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Черкаської області, до Слідчого управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, третя особа ОСОБА_4, про зобов'язання припинити реєстрацію на обтяження на автомобіль, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2012 року Банк звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 19.06.2007 з ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 81AR00270008. Згідно з договором застави від 19.06.2007, укладеним із ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання вимог за кредитним договором, було передано у заставу легковий автомобіль марки "КІА Sorento", 2007 року випуску, належного на праві власності ОСОБА_4 У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов'язань із повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Сосонівського районного суду м. Черкаси від 07.04.2011 у справі № 2-1162/2011 позовні вимоги Банку до ОСОБА_4 задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на автомобіль марки "КІА Sorento". Проте здійснити звернення стягнення на предмет застави Банку не вдалося, оскільки автомобіль з обліку органи ДАІ знімати відмовляються через наявність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інших обтяжувачів, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна, а саме 23.01.2009 на підставі постанови слідчого ОВС слідчого управління УМВС України в Черкаській області від 22.01.2009 зареєстровано арешт автомобіля марки "КІА Sorento" (запис № 7) та 07.04.2009 зареєстровано податкову заставу майна ОСОБА_4 на суму, що у два рази перевищує розмір податкового боргу (запис № 8). Позивач вважає, що відповідачі таким чином порушили його права на вільне розпорядження заставленого майна, пріоритетне право на звернення на яке має Банк в силу вимог ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Державна податкова інспекція, заперечуючи проти позову, зазначила публічне обтяження майна ОСОБА_4 виникло автоматично відповідно до вимог закону і не порушує прав, обов'язків чи інтересів позивача як стягувача за приватним обтяженням, що зареєстрована у встановленому порядку застава Банку надає останньому пріоритет на задоволення його вимог перед іншими стягувачами, які не є заставодержателями.

В свою чергу Слідче управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області у запереченні зазначило, що предметом публічного обтяження (вищезазначений автомобіль) є речовим доказом у кримінальній справі, за наслідками порушення якої районним судом винесено вирок.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю з тих підстав, що позивач не довів жодними доказами порушення відповідачами його прав, обов'язків чи інтересів.

Не погоджуючись з постановленими судовими актами судів попередньої інстанцій, позивач - ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08.06.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 у справі № 2а/2370/1502/2012 скасувати, і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під яким розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом.

Отже, з урахуванням поняття "суб'єкт владних повноважень", визначеного у ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо ж суб'єкт владних повноважень, хоча б і на реалізацію своїх повноважень, вільно укладають договір відповідно до норм Цивільного Кодексу, під час укладання такого до договору його сторони вільно домовляються про зміст та обсяг прав і обов'язків за договором, можуть відмовитися від його укладання, то такий договір може бути цивільним (господарським), але не адміністративним, оскільки в змісті цього договору відсутні відносини влади і підпорядкування, що є обов'язковими для адміністративного договору, а всі суб'єкти такого договору є рівними.

Відтак, цей позов не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, зазначених відповідачами.

Водночас, з урахуванням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема відмовою ДАІ знімати з обліку предмет обтяження у зв'язку із виникненням у позивача права звернення стягнення на заставлене майно за рішенням суду, суди не звернули уваги, що первісні відповідачі є неналежні.

З метою процесуальної економії та забезпечення ефективного судового розгляду та швидкого захисту порушених прав у адміністративному процесуальному законодавстві існує інститут заміни неналежної сторони, що знайшло своє відображення у ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що позивач або відповідач є неналежними, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, за умови, якщо це не призведе до змін підсудності адміністративної справи. Виходячи зі змісту зазначеної частини статті, на суд покладається право заміни неналежної сторони.

Заміна неналежного відповідача може здійснюватись у таких випадках: 1) якщо судом встановлено, що первісний відповідач є неналежним; 2) за наявності належного відповідача; 3) згоди позивача. За тих обставин, коли позивач не згідний на заміну відповідача, то суд може залучити цю особу до участі у справі як другого відповідача (співвідповідача), тобто суд за власною ініціативою може залучити до справи другого відповідача, не здійснюючи заміну неналежного відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках заміни позивача чи відповідача, вступу третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, залучення другого відповідача до розгляду адміністративної справи розгляд такої справи розгляд адміністративної справи починається спочатку. При цьому всі процесуальні дії, які були вчинені неналежними сторонами при поданні позову, розгляді справи, не повинні мати юридичної сили для належних у справі сторін.

За наведених обставин судове рішення першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08.06.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 у справі № 2а/2370/1502/2012 скасувати, а матеріали справи направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко