Справа № 825/345/15-а
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2015 року Чернігів Справа № 825/345/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Д`якова В.І.,
за участю секретаря - Воєдило Л.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представників відповідачів - Тарасенка О.М., Макарова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та бездіяльності неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
- визнати неправомірними дії і бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у звільненні його з військової служби через сімейні обставини;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити його рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини та надати документи на звільнення до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України;
- зобов`язати Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України звільнити його з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Свої вимоги позивач мотивує тим, що він проходить службу у Державній прикордонній службі України, а саме в Чернігівському прикордонному загоні на посаді офіцера відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу, на підставі контракту від 26 червня 2009 року, термін дії якого закінчився 26 червня 2014 року. Дія контракту була продовжена відповідно до частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на період до оголошення демобілізації. 04.11.2014 рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі №751/10986/14 було розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_3 та визначено місце проживання їх дитини з батьком. ОСОБА_2 вказує, що його колишня дружина виїхала до міста Хмельницький та знялась з реєстрації в м. Чернігові. З метою здійснення належного догляду за дитиною, позивач звернувся до Чернігівського прикордонного загону з рапортом від 18.11.2014 щодо його звільнення, у зв`язку з сімейними обставинами. Рішенням атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.12.2014 у задоволенні рапорту позивачу було відмовлено, мотивуючи це відсутністю підтверджуючих документів для звільнення з військової служби, а саме: відмітки в паспорті про його розлучення; підтвердження зняття з реєстрації в м. Чернігові його колишньої дружини. 12.01.2015 позивачем подано новий рапорт щодо його звільнення з військової служби разом з підтверджуючими документами. Проте, 22.01.2015 рішенням атестаційної комісії Чернігівського прикордонного загону у задоволенні рапорту позивача було відмовлено. ОСОБА_2 вважає вказані дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що його має бути звільнено на підставі підпункту «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що Чернігівський прикордонний загін, при відмові у звільненні ОСОБА_2 , діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Також представник зазначив, що до начальника Північного регіонального управління звернень від капітана ОСОБА_2 щодо його звільнення через сімейні обставини не надходило, тому вимоги позивача до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України вважає необґрунтованими.
Представник Чернігівського прикордонного загону в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Враховуючи вищезазначені вимоги Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між подружжям та визнання місця проживання малолітньої дитини з батьком не позбавляє обов`язку матері виховувати свою дитину. Представник відповідача посилається на те, що підпункт «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», поширюється на батьків з числа військовослужбовців, яка (який) не перебуває у шлюбі, мають на вихованні дитину або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері) у разі її (його) смерті, позбавлення батьківських прав, безвісно відсутності тощо. Оскільки в доданих до рапортів документах не було доказів того, що на позивача покладено обов`язок з виховання своєї малолітньої дитини самостійно, без участі матері, а також, що мати позбавлена батьківських прав, ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні рапорту про звільнення на підставі підпункту «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20.10.2008 було укладено контракт про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України між громадянином України сержантом ОСОБА_2 та ректором Національної академії Державної прикордонної служби України генерал-майором ОСОБА_4 , терміном на 5 років. Даний контракт набрав чинності з 26.06.2009 (а.с.22).
Дія контракту була продовжена відповідно до частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на період до оголошення демобілізації.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.11.2014 по справі №751/10986/14, яке набрало законної сили, було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визначено місце проживання їх дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з його батьком - ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).
В судовому засіданні встановлено, що колишня дружина позивача виїхала до міста Хмельницький та знялась з реєстрації в м. Чернігові, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_3 , наявного в матеріалах справи (а.с.14-15).
Зважаючи на вказані обставини, з метою належного догляду за неповнолітньою дитиною, ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського прикордонного загону з рапортом від 18.11.2014, в якому просив звільнити його з лав Держприкордонслужби, на підставі підпункту «г» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с.16).
Рішенням атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.12.2014 у задоволенні рапорту позивачу було відмовлено, мотивуючи це відсутністю підтверджуючих документів для звільнення з військової служби (а.с.17).
12.01.2015 позивачем подано новий рапорт щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та надані додаткові документи (рішення суду, копія паспорта ОСОБА_2 , копія паспорта ОСОБА_3 ) (а.с.18).
Проте, 22.01.2015 рішенням атестаційної комісії Чернігівського прикордонного загону у задоволенні рапорту позивача було відмовлено (а.с.19).
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 1, 6, 10, 19, 20 Закону України від 03.04.2003 №661-ІV «Про Державну прикордонну службу України» ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснює функції правоохоронного органу спеціального призначення та виконує завдання щодо забезпечення охорони ділянки відповідальності державного кордону, забезпечує дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснює в установленому порядку прикордонний контроль і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» .
Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (стаття 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XIІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
У зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, Указом Президента України від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», було оголошено про проведення часткової мобілізації.
У зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки у південних і східних регіонах держави внаслідок дальшого втручання Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в державі, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 06.05.2014 «Про часткову мобілізацію», було оголошено про проведення часткової мобілізації.
У зв`язку з поширенням проявів тероризму на території України, що призводять до загибелі мирного населення, військовослужбовців і працівників військових формувань та правоохоронних органів України у східних регіонах держави, концентрацією угруповань військ (сил) зі значним наступальним потенціалом на території Російської Федерації поблизу державного кордону України, загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України, з метою забезпечення оборони держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 21.07.2014 «Про часткову мобілізацію», було оголошено про проведення часткової мобілізації.
У відповідності до пункту 267 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 (далі - Положення), контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених частиною шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Підпунктом 3 пункту 270 Положення визначено права посадових осіб щодо звільнення військовослужбовців з військової служби у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно з усіх підстав (крім звільнення осіб офіцерського складу за службовою невідповідністю у порядку дисциплінарного стягнення та у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів) - начальниками регіональних управлінь, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, ректором вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби.
Разом з тим, пунктом 305 Положення визначено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.
Відповідно до частиною 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» уразі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Частиною 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:
1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:
а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;
г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;
е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;
є) у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23 цього Закону.
Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами «в», «г», «е», «є», «и» частини шостої та пунктами «в», «г», «е», «є» частини сьомої цієї статті.
Так, судом було встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.11.2014 по справі №751/10986/14 було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визначено місце проживання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_6 з його батьком. Отже, на момент звернення позивача до Чернігівського прикордонного загону з рапортом про звільнення він не перебував у шлюбі та мав на вихованні неповнолітню дитину, яка проживає з ним без матері.
Тобто, у позивача існують обставини, передбачені підпунктом «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Вказана норма не передбачає розширеного тлумачення.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Чернігівського прикордонного загону при відмові позивачу у звільненні з військової служби через сімейні обставини та необхідності зобов`язання Чернігівського прикордонного загону задовольнити рапорт ОСОБА_2 про звільнення його з військової служби через сімейні обставини та надати документи на звільнення до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
Разом з тим, оскільки рапорт позивача не надходив до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, то його права з боку Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України не були порушені.
Таким чином, вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України та зобов`язання звільнити його з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та рішень.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.
Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
За таких обставин, судові витрати у розмірі 48,72 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 94, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Чернігівського прикордонного загону щодо відмови у звільненні з військової служби через сімейні обставини ОСОБА_2 .
Зобов`язати Чернігівський прикордонний загін задовольнити рапорт ОСОБА_2 про звільнення його з військової служби через сімейні обставини та надати документи на звільнення до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету (р/р 4002, отримувач - УДКСУ у м. Чернігові Державний бюджет, код ЄДРПОУ - 38054398, банк - ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Оратівським РВ УМВС України у Вінницькій області 19.01.2004) судові витрати в розмірі 48,72 грн.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис В.І. Д`яков
З оригіналом згідно.

Суддя В.І. Д`яков