Справа № 804/1475/15
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 р. Справа № 804/1475/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В.
при секретаріМофі І.В.
представника третьої особи 1 Вологжаніної О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , треті особи: 1) Міністерство оборони України, 2) Генеральний штаб Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди у сумі 7308,00 грн.,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , треті особи: 1) Міністерство оборони України, 2) Генеральний штаб Збройних Сил України, у якому позивач просить суд (з урахуванням процесуального залучення до участі у справі судом третіх осіб):
- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо невиконання обов`язків покладених пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою КМ України постанову № 413 від 20.08.2014 року щодо подання у місячний строк після завершення позивачем ОСОБА_1 виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення» на розгляд комісії, утвореної у Міністерстві оборони України довідки за формою згідно з додатком 1 до вказаної постанови та документів, які є підставою для надання позивачу ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;
- зобов`язати відповідача Військову частину польова пошта НОМЕР_1 виконати обов`язки покладені пунктом 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою КМ України постанову № 413 від 20.08.2014 року, а саме подати у місячний строк після набрання рішення по цієї вимозі сили на розгляд комісії, утвореної у Міністерстві оборони України довідки за формою згідно з додатком 1 до вказаної постанови та документів, які є підставою для надання позивачу ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;
- стягнути з відповідача Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду 7 308 гривень;
- стягнути з відповідача Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування судових витрат: судовий збір згідно додатку до цього позову та витрати на правову допомогу згідно квитанції адвокату, яка буде надана додатково.
У обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав обов`язок, покладений на нього пунктом 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою КМ України постанову № 413 від 20.08.2014 року, а саме - не подав на розгляд комісії, утвореної у Міністерстві оборони України довідку за формою згідно з додатком 1 до вказаної постанови та документів, які є підставою для надання позивачу ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій. Зазначеною бездіяльністю позивачу, який отримав тяжкі поранення у зоні АТО та потребує коштів на лікування, завдано моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, одночасно із позовною заявою позивачем надано до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник третьої особи 1) у судовому засіданні заперечила проти позову та просила суд відмовити у його задоволенні, зазначила, що звернення із позовом до суду є передчасним, адже положення Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою КМ України постанову № 413 від 20.08.2014 року надають право позивачу звернутись безпосередньо до комісії, утвореної у Міністерстві оборони України із необхідними документами для надання позивачу ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Представники відповідача та третьої особи 2) у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, станом на дату та час розгляду справи до суду від відповідача та третьої особи 2) жодних заяв, клопотань, письмових доказів та пояснень, заперечень проти позову не находило.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відповідач та третя особа 2) є суб`єктами владних повноважень, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника третьої особи 1), всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено наступне.
Відповідно до п. 1.2 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.05.2014р. за №11 відповідно до мобілізаційного плану, призначено та зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , призваного Саксаганським РВК Дніпропетровської області 18 травня 2014 року бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби Військової частини ПП НОМЕР_1 .
Також у наказі зазначено про те, що ОСОБА_1 вважати таким, що з 18 травня 2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 645,00 гривень на місяць, посада старший солдат, виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років та щомісячну грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення.
На підставі витягу телефонограми начальника генерального штабу Збройних Сил України № 8/580 на застосування військової частини ПП НОМЕР_1 від 06 червня 2014 року, командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , було прийнято наказ (по стройовій частині) від 07.06.2014р., відповідно до §1 якого особовий склад військової частини польова пошта НОМЕР_1 з 07 червня 2014 року перейшов в оперативне підпорядкування керівника антитерористичних операцій у Донецької та Луганської областях та прибув у район виконання бойового завдання с. Краснопілля у такому складі, зокрема, рядовий ОСОБА_1 , бухгалтер (2 категорії).
Під час проходження служби мав виключно позитивні характеристики, що підтверджується копією Службової характеристики від 10.10.2014р., яка міститься у матеріалах справи.
Зазначені факти також підтверджуються наступними, дослідженими у процесі судового розгляду справи, доказами, які містяться у матеріалах справи:
- копією довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 про безпосередню участь особи в АТО від 10.10.2014р. за № 8;
- копією довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 про обставини травми від 10.10.2014 року за № 2, відповідно до якої 24.08.2014 року позивач під час бойових дій при зіткнення з бойовиками біля м. Кутєйніково Донецької області в зоні АТО через артобстріл отримав важку травму - «проникаюче рикошетуюче сліпе вогнепальне черепно-мозкове поранення з вхідним отвором в ліву лобову область зліва. Вдавлений багатооскольчатий перелом лобної кістки зліва з проникненням кісткових відломків в ліву лобну долю. Чужорідне тіло потиличної області зліва. Травматична ампутація лівого передпліччя»;
- копією медичної характеристики від 10.10.2014 року.
У подальшому позивач перебував на лікуванні та реабілітації після отриманих тяжких травм:
- з 06.08.2014 року по 31.08.2014 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії в КЗ «Обласна клінічна лікарні ім. Мечнікова» в м. Дніпропетровську;
- 01.09.2014 року позивач переведений у нейрохірургічне відділення, де знаходився по 02.09.2014 року;
- у подальшому позивач був переведений для лікування у військовий шпиталь у Німеччину (м. Кобленс);
- з 10.12.2014 року по 11.12.2014 року після лікування у Німеччині позивач перебував на стаціонарному обстеженні у Головному військовому клінічному госпіталі, що підтверджується копією виписного епікризу Головного військового клінічного госпіталю, що міститься у матеріалах справи.
11.12.2014р. Військова лікарська комісія після медичного огляду позивача встановила у останнього: «Стан після важкого мінно-вибухового проникаючого сліпого черепно-мозкового поранення з вхідним отвором в лівій лобній ділянці з розвитком внутрішньо-мозкової гематоми лівої лобної долі (24.08.2014р.) у вигляді кістозно-атрофічних змін відповідної ділянки, астено-вегетативного синдрому». Захворювання пов`язане з проходженням військової служби, визнано, що позивач потребує звільнення від виконання службових обов`язків, що підтверджується копією довідки ВЛК від 11.12.2014р. за № М1611-П, яка міститься у матеріалах справи.
Судом також встановлено, що дружина позивача ОСОБА_5 звернулась до Міністерства оборони України із інформаційним запитом від 05.11.2014р. за № 1123/ЗПІ, у якому просила повідомити чи надходили до відповідної комісії Міністерства оборони України документи ОСОБА_1 щодо розгляду питання про надання останньому статусу учасника бойових дій.
Відповідно до листа-відповіді Міністерства оборони України від 11.11.2014р. за № 266/із/2247 за інформацією Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України повідомлено заявницю, що у Міністерстві оборони України на виконання статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" наказом Міністра оборони України від 18.09.2009р. за № 473 (зі змінами) створена та функціонує комісія Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій. Аналогічні комісії створено при військовій частині НОМЕР_2 , Київському міському та обласних військових комісаріатах.
На комісії Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 покладено завдання щодо вирішення питань, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій серед військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, на комісії військових комісаріатів - з числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, за місцем їх реєстрації.
Також, у листі повідомлено дружину позивача ОСОБА_5 про те, що станом на 11.11.2014р. документи ОСОБА_1 до розгляду комісією Міністерства оборони України не надходили.
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідний Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затверджено постановою КМУ від 20.08.2014р. за № 413 (далі Порядок).
Підстави для надання особам статусу учасника бойових дій визначені у пункті 4 Порядку.
Пунктом 5 Порядку визначено, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі міжвідомча комісія), яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції із включенням до її складу фахівців Міноборони, МВС, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань. До складу міжвідомчої комісії можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.
Відповідно до п. 6 Порядку для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд комісій, утворених у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади чи інших державних органах (далі - комісія), у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, в складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.
Таким чином, подання на розгляд комісій, утворених у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади чи інших державних органах (далі - комісія), у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, в складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення є обов`язком командира (начальника) військової частини.
Як встановив суд, командиром Військової частини польова пошта НОМЕР_1 зазначений обов`язок щодо ОСОБА_1 , який завершив за станом здоров`я участь у АТО, у встановлений законом місячний строк, виконано не було.
Щодо посилань представника третьої особи 1) у процесі судового розгляду справи на те, що звернення із позовом до суду позивача є передчасним, адже положення Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою КМ України постанову № 413 від 20.08.2014 року надають право позивачу звернутись безпосередньо до комісії, утвореної у Міністерстві оборони України із необхідними документами для надання позивачу ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, суд зазначає про те, що зазначені посилання є необґрунтованими, адже відповідно до п. 8 Положення у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії чи керівником підприємства, установи, організації до міжвідомчої комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особа може самостійно звернутися до таких комісій, проте, це право позивача, а не його обов`язок, на відміну від законодавчо закріпленого обов`язку начальника військової частини подати відповідні документи позивача до комісії.
Суд зауважує на тому, що зволікання відповідача з подачею документів фактично позбавляє позивача, який тяжко травмований та потребує коштів на лікування та реабілітацію, права на отримання статусу учасника бойових дій та відповідних пільг і виплат, передбачених положеннями Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
Відповідно до п. 10.2 постанови пленуму ВАС України «Про судове рішення в адміністративній справі» за № 7 від 20.05.2013р. із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.
При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.
Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.
При цьому суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.
За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у частині зобов`язання відповідача - Військову частину польова пошта В-2603 виконати пункт 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою КМ України постанову № 413 від 20.08.2014 року та невідкладно подати на розгляд комісії, утвореної у Міністерстві оборони України довідки за формою згідно з додатком 1 до вказаної постанови та документів, які є підставою для надання позивачу ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Суд зауважує на тому, що місячний строк, який встановлений положеннями п. 6 Порядку, на подання на розгляд комісії, утвореної у Міністерстві оборони України довідки за формою згідно з додатком 1 до вказаної постанови та документів, які є підставою для надання позивачу ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, станом на звернення із позовом до суду та станом на час розгляду справи минув, тому суд захищає права позивача шляхом невідкладного зобов`язання відповідача виконати цей обов`язок, а не шляхом зобов`язання подати у місячний строк після набрання рішення по цієї вимозі законної сили, як того просив у позові позивач.
У позовній заяві позивач також просив відшкодувати йому моральну шкоду 7308 гривень та стягнути з відповідача Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування судових витрат: судовий збір згідно додатку до цього позову та витрати на правову допомогу згідно квитанції адвокату, яка буде надана додатково.
З цього приводу суд зазначає таке.
У ст. ст. 32, 56, 62 Конституції України передбачено право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав, свобод і законних інтересів.
Закріплення на рівні Конституції права на відшкодування моральної шкоди є гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до чинного законодавства України моральна шкода, зокрема, може виявлятися у моральних переживаннях у зв`язку з погіршенням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Обов`язкові до з`ясування такі підстави відповідальності за заподіяння моральної шкоди: наявність такої шкоди, протиправність діяння особи, яка заподіяла таку шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням особи, яка заподіяла шкоду, і провини останнього в його заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних і фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), які отримав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Не надання відповідної комісії Міністерства оборони України документів для визначення Позивача учасником бойових дії в зоні АТО спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає у наступному, як зазначає позивач у позовній заяві:
- бездіяльність посадових осіб відповідальних за надання документів до вказаної комісії, на неповагу до долі осіб, які втратили здоров`я під час участі в АТО;
- необхідність змінювати звичайний засіб життя, звертатись до адвокату, суду з метою захисту свого права на визначення учасником бойових дій;
- постійне хвилювання, що в черговий раз посадові особи України здійснюють порушення прав учасника АТО, що виникнуть перешкоди у отриманні пільг, необхідних для подальшого лікування, а також відшкодування втрати працездатності.
Суд зауважує, що травми отримані позивачем у бойових діях під ОСОБА_6 у зоні АТО 24.08.2014 року, дійсно є тяжкими, що підтверджуються відповідними довідками, що містяться у матеріалах справи.
Станом на 29.12.2014 року (дата подання цього позову) минуло більш 3 місяців, але документи позивача до комісії так і не були подані відповідачем, що також знайшло своє підтвердження у процесі судового розгляду справи.
У позовній заяві позивач навів розрахунок моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідача, а саме: 218x3x2 = 7 308 грн., де 1 219 - МЗП на початок 2014 року, 3 -кількість пунктів моральної шкоди, 2 коефіцієнт, враховуючий стан здоров`я позивача після поранення та тривалого лікування, який збільшено удвічі через важкість переживання.
Відповідно до п. 6.4 листа Міністерства юстиції України від 13.05.2004р. за № 35-13/797 моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
З огляду на викладене, суд вважає, що у даному випадку розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 7308 гривень, заявлений позивачем, є адекватним нанесеній моральній шкоді, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода у сумі 7308 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.
Згідно із положеннями ч. 1, 3 ст. 94 КАС України:
- якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа);
- якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст. 94 КАС України, згідно з яким, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Виходячи з цього, сплачений позивачем судовий збір, що підтверджується квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, підлягає компенсації з Державного бюджету України частково у розмірі 73,08 гривень. Суд відмовляє у частині стягнення витрат на правову допомогу, так як неможливо встановити об`єми, кількість та види конкретних послуг, за які здійснено оплату позивачем та не надано актів виконаних робіт, наданих послуг.
Керуючись ст.ст.158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , треті особи: 1) Міністерство оборони України, 2) Генеральний штаб Збройних Сил України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди у сумі 7308,00 грн. - задоволити частково.
Зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 виконати пункт 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою КМ України постанову № 413 від 20.08.2014 року та невідкладно подати на розгляд комісії, утвореної у міністерстві, інших центральних органах виконавчої влади чи інших державних органах, у підпорядкуванні яких перебуває Військова частина польова пошта НОМЕР_1 довідку за формою згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. за № 413 та документи, які є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Стягнути з відповідача Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 7308 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 73,08 гривень.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Повний текст постанови складено 12 лютого 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили на 12.02.2015р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В Ільков В.В.Ільков О.А.Чернецька