Справа № 2а-1986/11/1270
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/800/45463/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року у справі №2а-1986/11/1270 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання дій незаконними, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання протиправними дій відповідача щодо складення акта перевірки від 18.09.2006 та вимоги про сплату боргу від 03.02.2009 № 823, скасування акта перевірки від 18.09.2006 та вимоги про сплату боргу від 03.02.2009 № 823.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконним, на думку позивача, нарахуванням Пенсійним фондом ОСОБА_2 недоїмки зі сплати страхових внесків, оскільки відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування» від 28.06.1999 № 746 позивач, як суб'єкт підприємницької діяльності, що сплачує єдиний податок, звільняється від обов'язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов'язаних з виплатою заробітної плати робітникам, що перебувають з ним у трудових відносинах.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року, позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано вимогу управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області від 03 лютого 2009 року № Ф-823, винесену відносно ОСОБА_2 щодо сплати недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 5124,06 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, з серпня 1998 року позивач був суб'єктом підприємницької діяльності. З 2002 року по 2006 рік працював на спрощеній системі оподаткування.

У серпні 2006 року відповідачем проведена перевірка правильності нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування приватним підприємцем ОСОБА_2, за результатами якої складено акт від 18.09.2006.

03.02.2009 відповідачем винесено вимогу № 823, якою Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області вимагало від позивача сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та пеню у загальному розмірі 5124,06 грн.

Вважаючи зазначені акт та вимогу відповідача незаконними, а дії щодо проведення перевірки - протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача щодо проведення перевірки приватного підприємця ОСОБА_2 та складення за її результатами акта перевірки як таких, що вчинені відповідачем правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством. При цьому, оскільки Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області під час судового розгляду не надало доказів на підтвердження наявності у позивача боргу зі сплати страхових внесків, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування спірної вимоги як протиправної.

Вважаючи вимогу про сплату боргу від 03.02.2009 № 823 законною, Управління Пенсійного фонду подало апеляційну скаргу на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року. В обґрунтування скарги відповідач вказав на неповне з'ясування судом першої інстанції усіх обставин справи, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права. Разом зі скаргою заявником подано додаткові докази на підтвердження правомірності спірної вимоги.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування вимоги про сплату боргу від 03.02.2009 № 823, мотивуючи свою позицію фактом ненадання Управлінням Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області розрахунку суми боргу та, як наслідок, не підтвердження відповідачем факту наявності у ОСОБА_2 боргу та періоду його виникнення.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на передчасність зазначених висновків судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Позиція суду першої інстанції щодо протиправності вимоги ґрунтується виключно не недоведеності з боку відповідача як суб'єкта владних повноважень належними та допустимими доказами її обґрунтованості. У той же час, жодних дій з метою витребування доказів, яких, на думку суду першої інстанції, не вистачає, судом першої інстанції не вчинено.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, зважаючи на недотримання судом першої інстанції норм процесуального права щодо повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року.

Надаючи оцінку доводам суду апеляційної інстанції, покладеним в основу ухвали Донецького апеляційного адміністративного від 02 серпня 2013 року про залишення без змін постанови Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, під час апеляційного розгляду справи, на виконання ухвали від 24 липня 2013 року, відповідачем надано суду низку документів на підтвердження правомірності спірної вимоги, зокрема, копію картки особового рахунку ОСОБА_2 з розбивкою боргу по періодах, розрахунки суми страхових внесків, самостійно подані позивачем до Пенсійного фонду, та копію акта перевірки.

Проте, в мотивувальній частині ухвали від 02 серпня 2013 року суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували наявність у позивача відповідного боргу та вказували б на період виникнення такого боргу, у зв'язку з чим зроблено висновок про недоведеність з боку Пенсійного фонду правомірності формування спірної вимоги.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що надіслані відповідачем до суду апеляційної інстанції документи містять відомості щодо природи боргу позивача, його розміру та періодів виникнення, проте, дослідження змісту вказаних документів фактично залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, зважаючи на недотримання судами першої та апеляційної інстанції вимог щодо обґрунтованості судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання дій незаконними направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: