Справа № 808/8727/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

03 лютого 2015 року (15 год. 15 хв.) Справа № 808/8727/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мащенко Д.В.,

представника позивача - Грони Д.С.,

представника відповідача - Бурашнікової О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Босал-ЗАЗ» до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії.

04.12.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Босал-ЗАЗ» (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що бездіяльність відповідача із неприпинення адміністративного арешту майна позивача, а також бездіяльність щодо не проведення позапланової виїзної перевірки, згідно листа ДФС України №6017/0/99-95-10-0115 від 03.11.2014 протиправною.

Через невідповідність вимогам ст. 106 КАС України, ухвалою від 08.12.2014 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову до 15.01.2015.

У визначений судом строк позивач усунув недоліки позову.

Згідно уточнених вимог позивач уточнив найменування відповідача, просить: визнати бездіяльність Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області (далі - відповідач) із неприпинення адміністративного арешту майна платника податку позивача протиправною; припинити умовний адміністративний арешт майна платника податків позивача, застосований рішенням №1 від 14 листопада 2014 року начальника відповідача; визнати бездіяльність відповідача із не проведення позапланової виїзної перевірки, згідно листа Державної фіскальної служби України №6017/0/99-95-10-0115 від 03.11.2014.

Ухвалою від 19.01.2015 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 03.02.2015.

03.02.2015 від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої оскільки 20.01.2015 відповідачем було прийняте рішення про припинення адміністративного арешту майна позивача, позивач виклав позовні вимоги наступним чином:

визнати бездіяльність відповідача із неприпинення адміністративного арешту майна платника податку позивача протиправною; визнати бездіяльність відповідача із не проведення позапланової виїзної перевірки, згідно листа Державної фіскальної служби України №6017/0/99-95-10-0115 від 03.11.2014; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 73,08 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог, зокрема зазначивши, що 18.11.2014 позивач листом №659 повідомив відповідача про усунення підстав для застосування адміністративного арешту, а тому відповідач 20.11.2014 мав прийняти рішення про звільнення з під арешту майна позивача. Крім того, позивач не одноразово листами повідомляв відповідача про готовність та можливість здійснити пропуск осіб, що братимуть участь у перевірці на територію підприємства та просив забезпечити здійснення перевірки. Проте згідно наданих відповідачем відповідей на листи позивача, відповідач фактично відмовився розпочати виїзну позапланову перевірку. Відтак, просив задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що відповідно до наказу від 12.11.2014 №738 початок позапланової перевірки визначено з 13.11.2014. Оскільки 13.11.2014 перевіряючі не були допущені до проведення перевірки відповідачем було складено відповідні акти не допуску та акт неможливості проведення перевірки, на підставі наказу від 12.11.2014 №738, у зв'язку з чим застосовано адміністративний арешт до позивача, обгрунтованість якого підтверджено судовим рішенням від 17.11.2014 у справі №808/7973/14. Оскільки станом на 18.11.2014 початок перевірки, визначений відповідно до наказу від 12.11.2014 №738 сплив, за наслідками видання наказу від 12.11.2014, відповідачем було складено акт неможливості проведення перевірки, визначених законом підстав для проведення перевірки на підставі цього наказу у відповідача не було. Зазначив, що 19.01.2015 відповідачем було складено наказ №42 про проведення фактичної перевірки. Позивачем було допущено відповідача на проведення зазначеної перевірки, чим було усунуто підстави застосування адміністративного арешту майна позивача, у зв'язку з чим 20.01.2014 відповідачем було складено рішення про припинення адміністративного арешту майна позивач, відповідно до якого було припинено умовний адміністративний арешт майна позивача, з підстав усунення причин застосування зазначеного арешту. Вважає, що з боку відповідача відсутня бездіяльність, що є предметом позовної заяви, а тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 03.02.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2014 до відповідача надійшов лист Державної фіскальної служби України від 03.11.2014 №6017/0/99-99-10-01-15 про проведення позапланової перевірки позивача, з питань, що стали предметом оскарження підприємством податкових повідомлень-рішень від 11.07.2014 №, №, №, №, №, №, №, №, №, № та №, яким було зобов'язано ГУ ДФС у Запорізькій області забезпечити проведення відповідачем за участю працівників ГУ ДФС у Запорізькій області документальної позапланової перевірки позивача з питань, що стали предметом оскарження. Результати перевірки необхідно було надати на адресу Державної фіскальної служби України до 20.11.2014.

12.11.2014 відповідачем було складено наказ №738 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, згідно якого на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України, в зв'язку з поданням позивачем скарги до ДФС України, в якій вимагається перегляд результатів перевірки, було наказано провести з 13.11.2014 документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, що стали предметом оскарження, тривалістю 5 робочих днів. Копію наказу 12.11.2014 було вручено представнику позивача, про що свідчить відповідна відмітка наявна на наказі. На проведення зазначеної перевірки було складено направлення від 13.11.2014 №685, №684, №683, №682.

З метою проведення перевірки 13.11.2014 відповідачем було здійснено вихід на перевірку за юридичною адресою позивача, проте посадові особи позивача допустити до перевірки посадових осіб відповідача відмовились.

У зв'язку з відмовою позивача розписатися у направленнях на проведення перевірки відповідачем було складено Акт про відмову посадових осіб позивача від підпису у направленнях №682-685 від 13.11.2014 №299/2201/33985999.

У зв'язку з відмовою позивача у допуску відповідача на проведення перевірки, відповідачем було складено Акт відмови посадових осіб позивача у допуску посадових осіб відповідача до проведення перевірки від 13.11.2014 №301/2201/33985999 та Акт про неможливість розпочати позапланову виїзну перевірку від 13.11.2014 №300/2201/33985999.

13.11.2014 відповідачем було прийняте рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків №1, згідно якого на майно позивача було накладено умовний арешт.

Листом від 17.11.2014 №659 позивач повідомив відповідача про відсутність заперечень проти проведення перевірки, згідно листа ДФС від 03.11.2014 №6017/0/99-99-10-01-15, просив забезпечити проведення перевірки невідкладно.

Відповіддю на зазначений лист від 19.11.2014 відповідач повідомив, що відповідно до наказу від 12.11.2014 №738. початок позапланової перевірки визначено з 13.11.2014. Оскільки 13.11.2014 перевіряючі не були допущені до проведення перевірки, складено відповідні акти не допуску та акт неможливості проведення перевірки на підставі наказу від 12.11.2014, у зв'язку з чим застосовано адміністративний арешт до підприємства, обгрунтованість якого підтверджено судом. Оскільки станом на 18.11.2014 початок перевірки, визначений відповідно до наказу від 12.11.2014 №738, за наслідками видання наказу від 12 11.2014 складено акт неможливості проведення перевірки, законодавчі підстав для проведення перевірки на підставі цього наказу відсутні.

Листом від 25.11.2014 №672 позивач повідомив відповідача про готовність та можливість здійснити пропуск осіб, що братимуть участь у перевірці на територію підприємства, оскільки перепустки на осіб, зазначених в наказі №738 від 12.11.2014, оформлені у встановленому позивачем порядку. Просив дати вказівки та забезпечити здійснення перевірки.

Відповіддю на зазначений лист від 25.11.2014 відповідач надав інформацію аналогічну викладеній в листі від 19.11.2014, що направлявся на адресу позивача.

Листом від 26.11.2014 №680 позивач повідомив відповідача, що причини застосування адміністративного арешту усунені та про це відомо відповідачу ще з 18.11.2014, просив негайно прийняти рішення про зняття арешту з майна позивача.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2014 у справі №808/7973/14 було підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна позивача, застосованого на підставі рішення від 13.11.2014 №1.

19.01.2015 відповідачем було складено наказ №42 про проведення фактичної перевірки, згідно якого зобов'язано з'ясувати обставини справи та провести перевірку інформації про використання позивачем праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету. На проведення зазначеної перевірки було складено направлення від 19.01.2015 №17, №18. Зазначені наказ та направлення були вручені представнику позивача, про що свідчить відповідна відмітка наявна на направленнях на перевірку.

20.01.2014 відповідачем листом №50/10/08-27-10 було повідомлено Запорізький окружний адміністративний суд, що 19.01.2014 позивач здійснив допуск відповідача до проведення перевірки, відповідно до наказу від 19.01.2015 №42, чим усунув причину застосування адміністративного арешту.

20.01.2014 відповідачем було складено рішення про припинення адміністративного арешту майна позивач, відповідно до якого було припинено умовний адміністративний арешт майна позивача, з підстав усунення причин застосування зазначеного арешту.

Вважаючи бездіяльність відповідача із неприпинення адміністративного арешту майна позивача, а також бездіяльність щодо не проведення позапланової виїзної перевірки, згідно листа ДФС України №6017/0/99-95-10-0115 від 03.11.2014 протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинами справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що в провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №808/7973/14 щодо спору між відповідачем та позивачем з приводу підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна позивача.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2014 по справі №808/7973/14 було підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна позивача, застосованого на підставі рішення від 13.11.2014 №1.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що оскільки позивач безпідставно не допустив посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової перевірки, за наявності законних підстав для її проведення, відповідачем, керуючись п. 94.2.3 ст. 94 Податкового кодексу України, правомірно та обґрунтовано застосовано адміністративний арешт майна позивача.

Отже, зазначеним судовим рішенням було встановлено правомірність застосування адміністративного арешту майна позивача.

Відповідно до пп. 94.19.3 п. 94.19 ст. 94 Податкового кодексу України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту.

Згідно з п. 94.20 ст. 94 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 94.19.2-94.19.4, 94.19.8, 94.19.9 пункту 94.19 цієї статті 94, рішення щодо звільнення з-під арешту майна приймається контролюючим органом протягом двох робочих днів, що наступають за днем, коли контролюючому органу стало відомо про виникнення підстав припинення адміністративного арешту.

У разі якщо рішення про звільнення майна з-під арешту прийнято щодо арешту, який було визнано судом обґрунтованим, контролюючий орган повідомляє про своє рішення відповідний суд не пізніше наступного робочого дня.

Отже, в даному випадку усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту є допуск відповідача до проведення перевірки.

Позивач зазначає, що ним було усунено причин застосування адміністративного арешту, про що повідомлено відповідача листом від 17.11.2014 та зазначено про можливість проведення перевірки на підставі наказу від 12.11.2014 №738 з 18.11.2014.

Суд зазначає, що підстави проведення перевірок (видання наказу на проведення перевірки) чітко регламентовані ст. 78 Податкового кодексу України.

У випадку застосування адміністративного арешту підстава для проведення перевірки визначена згідно п.78.1.5 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Згідно п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Підставою для складання відповідачем наказу від 12.11.2014 №738 був лист ДФС України від 03.11.2014 №6017/0/99-99-10-01-15 про проведення позапланової перевірки позивача, яким було зобов'язано ГУ ДФС у Запорізькій області забезпечити проведення відповідачем за участю працівників ГУ ДФС у Запорізькій області документальної позапланової перевірки позивача. Необхідність проведення зазначеної перевірки була обґрунтована розглядом ДФС України скарги, що надійшла до ДФС України від позивача.

Суд зазначає, що строк дії наказу від 12.11.2014 №738 сплив 18.11.2014, оскільки документальну позапланову виїзну перевірку було доручено провести з 13.11.2014 тривалістю 5 днів. Результати проведеної перевірки відповідач мав надати до ДФС України до 20.11.2014. Наслідком виконання відповідачем зазначеного наказу стало складення Акту про неможливість проведення перевірки позивача.

Суд наголошує, що відповідач не наділений повноваженнями щодо прийняття самостійного рішення про проведення зазначеної перевірки в інші строки, оскільки не розглядав скаргу позивача. Рішення було прийняте ДФС України, згідно зазначеного листа від 03.11.2014 № 6017/0/99-99-10-01-15.

З зазначеного вбачається, що ДФС України в межах своїх повноважень встановила граничні строки проведення перевірки та оформлення її результатів, а відповідач повноваженнями щодо зміни строків не наділений.

Тому, підстав для проведення перевірки після спливу строків, визначених ДФС України як органу, який розглядає скаргу позивача, відсутні.

Посилання позивача на неодноразове запрошення відповідача листами від 17.11.2014, 25.11.2014 та 26.11.2014 на проведення перевірки, на виконання наказу №738 від 12.11.2014, є необґрунтованими, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для проведення перевірки на підставі наказу №738 від 12.11.2014, який вичерпав свою дію.

Судом встановлено, що 19.01.2015 відповідачем було складено наказ №42 про проведення фактичної перевірки. Позивачем було допущено відповідача на проведення зазначеної перевірки, чим, відповідно пп. 94.19.3 п. 94.19 ст. 94 Податкового кодексу України, було усунуто підстави застосування адміністративного арешту майна позивача.

20.01.2014 відповідачем, на виконання п. 94.20 ст. 94 Податкового кодексу України, листом №50/10/08-27-10 було повідомлено Запорізький окружний адміністративний суд, що 19.01.2014 позивач здійснив допуск відповідача до проведення перевірки, відповідно до наказу від 19.01.2015 №42, чим усунув причину застосування адміністративного арешту.

20.01.2014 відповідачем було складено рішення про припинення адміністративного арешту майна позивач, відповідно до якого було припинено умовний адміністративний арешт майна позивача, з підстав усунення причин застосування зазначеного арешту.

Отже, у відповідача до 19.01.2015 були відсутні підстави для припинення умовного адміністративного арешту майна позивача, оскільки причина застосування адміністративного арешту була усунута позивачем 19.01.2015, шляхом фактичного допуску відповідача до проведення перевірки, згідно наказу від 19.01.2015 №42.

З врахуванням вищевикладеного, судом не встановлені ознаки протиправної бездіяльність відповідача, а відтак вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Босал-ЗАЗ» до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль