Справа № 813/7926/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2015 року № 813/7926/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого - судді Кузана Р.І.,

з участю:

секретаря судового засідання Перчак С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Воробець І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці Міндоходів, третя особа на стороні відповідача Міністерство доходів і зборів України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Львівської митниці Міндоходів, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство доходів і зборів України, в якому просить стягнути з Львівської митниці Міндоходів (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.05.2010 року по 20.10.2014 року в розмірі 152046 грн. 45 коп. (сто п'ятдесят дві тисячі сорок шість гривень) 45 коп.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014 року визнано протиправним та скасовано наказ відповідача № 913-к від 25.05.2010 року в частині звільнення позивача з посади та поновлено його на роботі з 25.05.2010 року. Однак, при прийнятті вказаного рішення судом не вирішено питання про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки судом при винесенні рішення про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення ОСОБА_3 з посади та поновлення такого на роботі не вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просить задовольнити даний адміністративний позов в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, вкладених в письмових запереченнях на позовну заяву. Зазначила, що підставою для виплати заробітної плати є табель обліку робочого часу, а підставою для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є рішення органу, який розглядає трудовий спір про виплату такого. Оскільки позивач фактично не працював в період з 26.05.2010 року по 20.10.2014 року, табель обліку робочого часу на нього не заповнювався, у зв'язку із чим, підстави для виплати йому заробітної плати відсутні. Окрім того, відповідач вказує, що п. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України застосовується лише до правовідносин, які виникають при розгляді одночасно двох позовних вимог - поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Позивач своїм правом на заявления одночасно двох таких вимог не скористався, а суд, зважаючи на обмеження, передбачене частиною 2 ст. 11 КАС України на власний розсуд не міг виходити за їх межі. Відтак відповідач вказує, що законодавством не передбачено можливості стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за окремим (новим) позовом. Оскільки позивачем заявлено лише позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, така справа повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Право ж на виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу виникає саме із трудових правовідносин.

У зв'язку з цим, просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, оцінивши докази, які мають значення для справи суд встановив наступне.

В провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до Державної митної служби України (правонаступник - Міністерство доходів і зборів), Львівської митниці (правонаступник - Львівська митниця Міндоходів), про визнання протиправним та скасування п. 1 Наказу Державної митної служби України "По особовому складу" № 913-к від 25.05.2010 року та поновлення на роботі.

Постановою суду від 22.05.2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

20.10.2014 року Львівським апеляційним адміністративним судом скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2014 року та прийнято нову постанову, якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, визнано протиправним та скасовано п.1 Наказу Державної митної служби України "По особовому складу" №913-к від 25.05.2010 року в частині припинення перебування на службі в митних органах ОСОБА_3 та поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Мостиська" Львівської митниці з 25.05.2010 року.

Наказом голови комісії з реорганізації Львівської митниці Міндоходів № 4-о від 14.01.2015 року позивача поновлено на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці Міндоходів з 25.05.2010.

Судом встановлено, що при прийнятті вказаного вище рішення судом не вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За положеннями ст. 82 Кодексу законів про працю України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються в тому числі час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Таким чином, вимушеним прогулом вважається відсутність працівника на роботі протягом певного періоду часу, в тому числі у зв'язку з незаконним його звільненням.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що у випадку поновлення на роботі з дати звільнення, працівник має право на стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати". Даною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, згідно з п.5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної та розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді ( абз. 2 п.8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства ( абз.3 п.8 Порядку).

Згідно з п.32 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час.

Згідно з довідкою Мостиського районного центру зайнятості від 22.12.2014р. №9140 ОСОБА_3 з 20.05.2010 року по даний час на обліку, як безробітній не перебував та допомоги по безробіттю не отримував.

За інформацією податкового органу позивач в період з дати звільнення до часу прийняття рішення Львівським апеляційним адміністративним судом не отримував жодних доходів (довідка Мостиського відділення Городоцької ОДПІ № 1830/9/1820 від 26.12.2014 року).

Відповідно до довідки про суми виплаченої позивачу заробітної плати за два місяці, що передували звільненню, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 становила 3021,70 грн. З урахуванням кількості фактично відпрацьованих у вказаний період робочих днів, середньоденна заробітна плата позивача становила - 137,35 грн.

За правилами, встановленими ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на неправомірність дій відповідача щодо звільнення позивача з публічної служби та у зв'язку з тим, що згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014 року ОСОБА_3 поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Мостиська" Львівської митниці з 25.05.2010 року, до стягнення відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.05.2010 року по 20.10.2014 рік.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, позивачу належить виплатити 152046,45 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, з вказаної суми слід відрахувати податки, збори та інші обов'язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, стягнути з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 152046,45 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за відрахуванням зборів і обов'язкових платежів та сум виплачених при звільненні.

Суд відхиляє доводи відповідача в заперечення на адміністративний позов, оскільки таким доводам судом вже давалась оцінка при розгляді клопотань про залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження у справі.

За положеннями п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. У зв'язку з цим судовий збір зі сторін не стягується.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Львівської митниці Міндоходів (79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.05.2010 року по 20.10.2014 року в розмірі 152046 (сто п'ятдесят дві тисячі сорок шість) гривень 45 копійок з відрахуванням податків, зборів, обов'язкових платежів та сум виплачених при звільненні.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.