Справа № 807/689/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 р. Справа № 876/4991/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції на постанову Закарпатської окружного адміністративного суду від 03.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про арешт коштів боржника,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 06.03.2014 року звернувся в суд з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про арешт коштів боржника ВП № 41676321 від 04.02.2014.

Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова є передчасною, винесена з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, оскільки про примусове виконання вимоги про сплату недоїмки № Ф 28-17 від 20.11.2013 Перечинського відділення Ужгородської ОДПІ в сумі 2671,49 грн. стало відомо лише 28.02.2014 року від працівників банківської установи. В результаті неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 був позбавлений передбаченої законодавством можливості добровільно виконати рішення органів податкової служби та погасити заборгованість.

Постановою Закарпатської окружного адміністративного суду від 03.04.2014 року в задоволено позовні вимоги, оскільки суд погодися з доводами сторони позивача.

Дану постанову суду оскаржив відповідач - ВДВС Перечинського районного управління юстиції, який просить скасувати дану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням заперечень на позовні вимоги, зокрема, зазначає, що 23.01.2014 головним державним виконавцем відділу Вогар В. В. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ЄДРВП № 41676321, які всупереч ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" направлено сторонам для відома, а боржнику для виконання простою кореспонденцією, оскільки, починаючи з жовтня 2013 року відділ не забезпечується поштово-марочною продукцією.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити в задоволенні апеляційної скарги з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 25 Закону України №606-ХГУ від 21.04.1999 року передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Стаття 31 Закону України №606-ХГУ від 21.04.1999 року регламентує порядок надсилання документів виконавчого провадження. У відповідності до норм ч. 1 зазначеної статті, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналізуючи наведені приписи Закону України №606-ХГУ від 21.04.1999 року необхідно зробити висновок, що законодавець встановив обов'язок державного виконавця повідомити учасників виконавчого провадження, зокрема, боржника про відкриття виконавчого провадження шляхом надіслання постанови рекомендованим листом з повідомлення про вручення. Дана норма закону є імперативного і двоякого трактування не допускає.

Суд першої інстанції встановив і цих обставин не спростовує сторона відповідача, що супровідним листом № 12/10/1700/9 від 14.01.2014 року Перечинське відділення Ужгородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Закарпатській області направило на адресу ВДВС Перечинського районного управління юстиції для стягнення боргу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф28-17 від 20.11.2013 по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в розмірі 2671,49 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 41676321 від 23.01.2014 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції Вогар В. В. відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеної вимоги та надано боржнику можливість добровільно виконати таке рішення в строк до 30.01.2014, яку направлено на адресу позивача супровідним листом № 1-455/289 від 24.01.2014 простою кореспонденцією.

У зв'язку з ненадходженням до визначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження строку, наданого для добровільного виконання рішення, доказів щодо погашення заборгованості з метою повного та своєчасного виконання рішення постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також про арешт коштів боржника ВП № 41676321 від 04.02.2014 накладено арешт на все майно, що належить боржнику (ОСОБА_1.), та кошти, що містяться на рахунках (р/р НОМЕР_1 МФО 312248 в АТ "Комінвестбанку", р/р НОМЕР_2, р/р НОМЕР_3 МФО 312464 в Ф-Я ЗАК.РУ ЗАТ КБ "Приватбанк"), в межах суми 2988,63 грн. Крім того, ОСОБА_1 заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, в межах суми боргу. Вказані постанови направлені позивачу супровідними листами № 1-455/535 від 04.02.2014 та № 1-455/534 від 04.02.2014.

Отже судом встановлено, що стороною відповідача не виконано вимог ст.31 Закону України №606-ХГУ від 21.04.1999 року і цю обставину відповідач пояснює незабезпеченістю ВДВС Перечинського районного управління юстиції поштово-марочною продукцією. Посадова особа органу державної виконавчої служби зобов'язана пересвідчитись про факт обізнаності боржника з відкриття виконавчого провадження, оскільки з цим безпосередньо пов'язаний такий етап виконання рішення як добровільне його виконання.

Позивач стверджує і цього жодними доказами не спростовує сторона відповідача, що дізнався про накладення арешту на його рахунки виключно при відвідуванні обслуговуючого банку 28 лютого 2014 року, тоді ж від працівників банку він і отримав копію постанови про арешт коштів боржника від 04.02.2014 року.

Отже в результаті неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 був позбавлений передбаченої законодавством можливості добровільно виконати рішення органів податкової служби та погасити заборгованість.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до чч. 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги твердження апелянта про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження та ряд інших документів пов'язаних з виконання ВП № 41676321, зокрема і постанова про арешт коштів боржника від 04.02.2014 року в цей же день направлено на поштове відділення за місцем проживання ОСОБА_1, яке останній відмовився отримати, оскільки це не підтверджено жодними доказами.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатні та беззаперечні докази в обгрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність дій, а тому позовні вимоги позивача суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції - залишити без задоволення.

Постанову Закарпатської окружного адміністративного суду від 03.04.2014 року у справі №807/689/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий-суддя В.П. Сапіга

Судді: Р.В. Кухтей

І.М. Обрізко