Справа № 2а-9543/11/1370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р. Справа № 131139/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника позивача Водолазського Д.Д.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2012 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яким просив стягнути з відповідача 13170,16 грн., з них 379,36 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю і 12790,80 грн. безпідставно відшкодованих дотаційних витрат на оплату праці.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2012 року позов задоволено повністю.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_3 на час звернення до Львівського міського центру зайнятості працювала на умовах цивільно-правового договору, тобто була зайнятою особою, а тому при зверненні до позивача із заявою про надання статусу безробітного нею подано неправдиві дані, внаслідок чого за відсутності правових підстав їй було надано статус безробітної та виплачено допомогу по безробіттю в сумі 379,36 грн., також відшкодовано СПД-ФО ОСОБА_5 дотаційні витрати на оплату праці відповідача в розмірі 12790,80 грн. Всього внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 Львівський міський центр зайнятості виплатив 13170,16 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила відповідач, вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові безпідставно всупереч вимогам ст. ст. 70, 79, 86 Кодексу адміністративного судочинства України покликається як на докази підтвердження факту перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 на копії цивільно-правового договору, акту приймання-здавання виконаної роботи та податкової звітності, оскільки належними доказами можуть бути лише оригінали цих документів. Акт розслідування страхових випадків також був складений посадовою особою позивача на підставі цих копій без наявності оригіналів зазначених документів. Клопотання представника відповідача про привід третьої особи ОСОБА_4 для одержання пояснень та про витребування оригіналів документів, які можуть міститися у останньої, а також про витребування із Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова уточненої податкової звітності ФОП ОСОБА_4 всупереч вимогам процесуального законодавства були залишені судом поза увагою. Також суд не взяв до уваги як письмовий доказ постанову оперуповноваженого СДСБЕЗ Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 29.12.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи, в якій зазначено, що ОСОБА_4 подала до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова звітність про отримання ОСОБА_3 доходу, проте пізніше уточнюючою податковою декларацією виключила відомості про виплату доходів ОСОБА_3 Крім цього, ОСОБА_4 повідомила працівників міліції про те, що оригінали цивільно-правового договору та акту здавання-приймання виконаної роботи у неї відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (тут і далі Закон від 01.03.1991 року № 803-ХІІ, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, та у відповідній редакції) зайнятість - це діяльність громадян пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що як правило, приносить їм дохід у грошовій або іншій формі.

Згідно з ст. 2 цього Закону безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які з незалежних від них причин не мають заробітку (або інших передбачених чинним законодавством доходів) через відсутність підходящої роботи.

До зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, зокрема: а) працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном, у фізичних осіб; б) громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю тощо.

Відповідно до вимог п. 1.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2000 року № 307, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року за № 915/5136 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаними у встановленому порядку безробітними.

Згідно з п 5.5 цього Порядку виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Відповідно до положень п. п. 5, 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248, перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів.

У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Також ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» було передбачено, що Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття може надаватися дотація роботодавцям для працевлаштування безробітних, у тому числі молоді на перше робоче місце, у розмірі витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб (але не вище за середній рівень у галузях національної економіки відповідної області) в розрахунку на рік.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.01.2001 року № 1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.01.2001 року за № 75/5266 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, та у відповідній редакції), дотація може надаватися роботодавцю за умови працевлаштування на строк понад два роки безробітних, які перебували на обліку в державній службі зайнятості як безробітні не менше 1 місяця, а нижчезазначених категорій безробітних, які направляються державною службою зайнятості на дотаційні робочі місця у першу чергу, - з дня надання статусу безробітного.

Пунктом 7 цього Порядку було передбачено, що дотація надасться щомісячно протягом року в розмірі фактичних витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб, але не вище за середній рівень заробітної плати за всіма видами економічної діяльності у відповідній області за місяць, за який нараховано заробітну плату, або обчисленої з неї відповідної суми в разі, якщо особа працювала неповний місяць.

Ці витрати включають основну та додаткову заробітну плату, визначену відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про оплату праці», та суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані, зокрема, своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як встановив суд, 08.10.2010 року ОСОБА_3. звернулася до Львівського міського центру зайнятості із заявою про вирішення питання її працевлаштування, надання статусу безробітної та виплати допомоги по безробіттю.

У даній заяві ОСОБА_3 зазначила, зокрема, що не займається жодним із видів діяльності, визначених ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення».

На підставі поданої заяви 08.10.2010 року ОСОБА_3 було надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю.

В період з 08.10.2010 року до 31.10.2010 року Львівський міський центр зайнятості виплатив ОСОБА_3 379,36 грн. допомоги по безробіттю.

29.10.2010 року Львівський міський центр зайнятості та ФОП ОСОБА_5 уклали договір № 00202 про працевлаштування безробітної з наданням дотації, згідно з умовами якого ОСОБА_5 (роботодавець) працевлаштовує на постійну роботу за направленням центру зайнятості безробітну ОСОБА_3, а центр зайнятості надає дотацію роботодавцю на створення додаткового робочого місця для працевлаштування безробітного у розмірі витрат на заробітну плату прийнятої за направленням державної служби зайнятості особи відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.01.2001 року № 1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.01.2001 року за № 75/5266.

На виконання умов цього договору Львівський міський центр зайнятості направив ОСОБА_3 ФОП ОСОБА_5 для працевлаштування за професією менеджер (управитель) зі збуту і 01.11.2010 року ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали трудовий договір, згідно з яким відповідач була працевлаштована на посаду менеджера зі збуту з оплатою праці в розмірі 1200,00 грн.

Також на виконання умов цього договору Львівський міський центр зайнятості виплатив ФОП ОСОБА_5 дотаційні витрати на оплату праці відповідача в розмірі 12790,80 грн.

Наведене підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями та довідками ФОП ОСОБА_5 про нараховану та виплачену заробітну плату особі, працевлаштованій за направленням центру зайнятості та сплату страхових внесків відповідно до законодавства.

18.07.2010 року головний спеціаліст відділу надання послуг працедавцям Львівського міського центру зайнятості ОСОБА_6 з участю ФОП ОСОБА_4 провів розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітній ОСОБА_3 відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

За результатами проведеного розслідування був складений акт від 18.07.2012 року № 544, в якому зазначено, що в ході проведення розслідування було встановлено, що ОСОБА_3 в період з 01.10.2010 року до 31.12.2010 року працювала у ФОП ОСОБА_4 відповідно до укладеної між ними цивільно-правової угоди і відповідно до акта виконаних робіт від 01.10.2010 року їй була нарахована та виплачена заробітна плата в розмірі 2736,00 грн., що підтверджується поданим ФОП ОСОБА_4 звітом форми 1ДФ.

На підставі цього акта директор Львівського міського центру зайнятості видав накази від 21.07.2011 року № 259-сп «Про зупинення виплати дотації на створення додаткового робочого місця у ФОП ОСОБА_5 для працевлаштування безробітної ОСОБА_3.» та № 263-сп «Про відшкодування коштів ОСОБА_3.».

Також 22.07.2011 року Львівський міський центр зайнятості направив ОСОБА_3 претензію № 4454/14 щодо відшкодування допомоги по безробіттю у сумі 379,36 грн. та дотаційних витрат на оплату праці у сумі 12790,80 грн., яка була отримана ОСОБА_3 26.07.2011 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, як встановив суд, на час звернення 08.10.2010 до Львівського міського центру зайнятості ОСОБА_3 працювала на умовах цивільно-правового договору, тобто була зайнятою особою, а тому при зверненні до позивача із заявою про надання статусу безробітного вона подала завідомо неправдиві дані, внаслідок чого їй було надано статус безробітної та виплачено передбачені законодавством кошти за відсутності на те у неї правових підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів ОСОБА_3 про те, що вона не укладала жодних цивільно-правових угод з ФОП ОСОБА_4, оскільки відповідач не надала належних та достатніх доказів на їх підтвердження.

В свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, Львівський міський центр зайнятості надав докази, які підтверджують факт перебування ОСОБА_3 станом на день звернення із заявою про надання статусу безробітної - 08.10.2010 року у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4, а саме: копію цивільно-правового договору від 01.10.2010 року, копію акта здавання-приймання виконаної роботи від 01.10.2010 року, копію податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, поданого ФОП ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова за четвертий квартал 2010 року, з якого вбачається, що у ФОП ОСОБА_4 працювала ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, якій виплачувалась заробітна плата, з якої сплачувався податок з доходів фізичних осіб.

Доводи позивача про те, що належними доказами у справі можуть бути лише оригінали, а не копії цих документів, колегія суддів вважає необґрунтованими і не бере до уваги, оскільки ОСОБА_3 не надала жодних доказів фальсифікації цих документів.

Також колегія суддів враховує, що відсутність у ФОП ОСОБА_4 оригіналів зазначених вище документів не є неспростовним доказом їх відсутності чи підроблення.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 зверталась до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо неї неправомірних дій ФОП ОСОБА_4, однак постановою оперуповноваженого СДСБЕЗ Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Височанського С.І. від 29.12.2011 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 379,36 грн. незаконно отриманої нею допомоги по безробіттю і 12790,80 грн. виплачених ФОП ОСОБА_5 дотаційних витрат на оплату праці відповідача.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2012 року у справі № 2а-9543/11/1370 за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, про стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

Л.Я. Гудим

Ухвала складена в повному обсязі 09.02.2015 року