Справа № 813/5891/13-а
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Справа № 876/11698/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Львівського міського центру на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2013р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Спортс" до Львівського міського центру зайнятості про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

29.07.2013р. позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання Львівський міський центр зайнятості прийняти рішення про виплату компенсації, передбаченої ст.26 Закону України «Про зайнятість населення».

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.03.2013 р. за направленням центру зайнятості, було прийнято на роботу ОСОБА_1 Ст.26 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено компенсацію роботодавцю у разі працевлаштування громадян за направленням центру зайнятості. Відповідно, підприємство 06.06.2013 р. звернулось до центру зайнятості з листом про виплату компенсації. В компенсації було відмовлено. Позивач вважає відмову безпідставною, оскільки в двомісячний строк з дня прийняття ОСОБА_1 на роботу він не міг звернутись до центру зайнятості, оскільки до 01.05.2013 р. не було прийнято відповідного порядку звернення роботодавців для отримання компенсації, однак Закон, який передбачає право роботодавця на отримання відповідної компенсації діяв з 01.01.2013 р. Вважає, що затвердження Кабінетом Міністрів України порядку, який передбачає механізм виплати такої компенсації, не повинно впливати на його право на отримання такої.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2013р. позов задоволено. Визнати протиправним рішення Львівського міського центру зайнятості про відмову у виплаті компенсації ТзОВ "Нова-Спортс", передбаченої ст.26 Закону України "Про зайнятість населення". Зобов'язати Львівський міський центр зайнятості прийняти рішення про виплату компенсації ТзОВ "Нова-Спортс", передбаченої ст.26 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року, за працевлаштування ОСОБА_1

Львівський міський центр зайнятості оскаржив дану постанову з підстав не врахування усіх істотних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що з 01.01.2013 року набув чинності новий Закон України „Про зайнятість населення" ст.26 якого передбачено надання роботодавцю, який працевлаштовує на нове робоче місце громадян, зазначених у частині першій статті 14 цього Закону (крім тих, які визначені пунктом 7 частини першої статті 14), та яким надано статус безробітного, за направленням державної служби зайнятості, строком не менше ніж на два роки щомісяця компенсуються фактичні витрати у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за відповідну особу за місяць, за який він сплачений. Про те у зв'язку із відсутністю механізму реалізації, компенсація єдиного соціального внеску не здійснювалась.

30.05.2013 року набув чинності Порядок компенсації роботодавцям витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 р. № 347 (далі - Порядок).

Даний порядок прийнятий на виконання вимог Закону України „Про зайнятість населення", не суперечить його нормам та не визнавався нечинним.

Відповідно до п.1 Порядку цей Порядок визначає механізм виплати компенсації фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за працевлаштування осіб, яким надано статус безробітного, на нові робочі місця.

Відповідно до п.2 Порядку термін "компенсація" означає відшкодування роботодавцю фактичних витрат нарахованого відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиного внеску, сплаченого за працевлаштованого за направлення Державної служби зайнятості на нове робоче місце зареєстрованого безробітного за місяць, за який такий внесок сплачений.

Відповідно до п.3 Порядку право на компенсацію має роботодавець, працевлаштовує на нове робоче місце строком не менше ніж на два роки за направлення державної служби зайнятості зареєстрованих безробітних з категорій громадян, котрі потребують додаткових гарантій у сприянні працевлаштуванню згідно переліку Порядку.

Відповідно до п.8 Порядку роботодавець, який працевлаштував зареєстрованого безробітного на нове робоче місце, для отримання компенсації подає протягом двох місяців з дня працевлаштування центру зайнятості заяву довільної форми, до якої додає довідку за формою згідно з додатком.

Отже, компенсація єдиного внеску застосовується з дня працевлаштування зареєстрованого безробітного на нове робоче місце, яке створене на умовах, визначених Законом України „Про зайнятість населення " , але не раніше, ніж з дня набрання чинності Порядку.

Листом від 06.06.2013 року №384 позивач звернувся до Львівського міського центру зайнятості за наданням компенсації єдиного соціального внеску за працевлаштування ОСОБА_1 Оскільки остання працевлаштована з 01.03.2013 року, а Порядок набрав чинності з 30.05.2015р. тобто більш ніж через два місяці після працевлаштування листом від 03.07.2013 року №09/3886 центр зайнятості відмовив у наданні компенсації.

У своєму листі та позовній заяві товариство визнає факт пропуску терміну подання з на компенсацію єдиного соціального внеску.

Просить скасувати постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом №5-к від 01.03.2013 р. ОСОБА_1 прийнята на роботу в ТзОВ "Нова Спортс" на посаду менеджера в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами з 01.03.2013 р. на повний робочий день. Підставою прийняття на роботу є направлення Львівського міського центру зайнятості на її працевлаштування №0004001 від 28.02.2013 р. Крім того, ОСОБА_1 належить до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про зайнятість населення».

Листом від 06.06.2013 р. №384 позивач звернувся до Львівського міського центру зайнятості з проханням компенсації йому фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за відповідну особу за місяць, за який він сплачений, відповідно до ст.26 Закону України «Про зайнятість населення». Раніше з таким листом не міг звернутись, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 р. №347, якою затверджено Порядок компенсації роботодавцям витрат, набрала чинності лише з 30.05.2013 р., а ОСОБА_1 працевлаштована 01.03.2013 р.

Львівський міський центр зайнятості листом №08/3986 від 03.07.2013 р. відмовив ТзОВ "Нова Спортс" в компенсації, передбаченій ст.26 Закону України «Про зайнятість населення» та Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 р. №347, посилаючись на те, що ним така заява не була подана протягом двох місяців з моменту працевлаштування особи на роботу та й зазначений порядок в цей період не діяв. Одночасно було запропоновано інший вид компенсації, передбачений ч.3 ст.24 Закону України «Про зайнятість населення», Постановою Кабінету Міністрів України №153 від 13.03.2013 р.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відсутність механізму компенсації роботодавцям витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не може позбавляти, обмежувати чи скасовувати встановлені Законом права.

Постанова Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 р. №347 з 30.05.2013 р. немає зворотної дії в часі, тобто не поширюється на правовідносини, які виникли до 30.05.2013 р. Оскільки до 30.05.2013 р. ні Законом України "Про зайнятість населення", ні іншим актом не було встановлено двомісячного строку подання заяви з моменту працевлаштування безробітного, то ТзОВ "Нова Спортс" правомірно звернулось до центру зайнятості одразу після введення в дію Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 р. №347.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать особи, яким до настання права на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" залишилося 10 і менше років.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцю, який працевлаштовує на нове робоче місце громадян, зазначених у частині першій статті 14 цього Закону ( крім тих, які визначені пунктом 7 частини першої статі 14), та яким надано статус безробітного, за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, строком не менше ніж на два роки щомісяця компенсуються фактичні витрати у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за відповідну особу за місяць, за який він сплачений.

Компенсація виплачується протягом одного року з дня працевлаштування особи за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, коштів Державного бюджету України для забезпечення молоді, яка здобула професійно-технічну або вищу освіту, першим робочим місцем за отриманою професією (спеціальністю) та Фонду соціального захисту інвалідів (у разі працевлаштування інваліда, який зареєстрований в установленому порядку як безробітний, але якому відповідно до законодавства допомога по безробіттю не призначається), у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку.

Обставини, які були встановлені судами попередніх інстанцій свідчать про те, що позивач є роботодавцем, який працевлаштував на нове робоче, місце особу, зазначену у частині першій статті 14 цього Закону, та якій надано статус безробітного, за направленням центру зайнятості.

Тому, в силу положень статті 26 Закону України «Про зайнятість населення», позивачу щомісяця належить компенсувати фактичні витрати у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за відповідну особу за місяць, за який він сплачений.

Відповідно до статті 27 Законом України «Про зайнятість населення» компенсація не виплачується у разі, коли роботодавець: 1) має заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; 2) визнаний у встановленому порядку банкрутом або стосовно нього порушено справу про банкрутство.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ст.27 Закону України «Про зайнятість населення» не передбачено такої підстави для відмови у компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за працевлаштовану особу, як подання заяви з пропуском встановленого строку.

Крім того, позивачем не було порушено пункт 8 Порядку компенсації роботодавцям витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 року №347, який набрав чинності 30.05.2013р.

Відповідно до зазначеної норми роботодавець, який працевлаштував зареєстрованого безробітного на нове робоче місце, для отримання компенсації подає протягом двох місяців з дня працевлаштування територіальному органу заяву довільної форми, до якої додає довідку за формою згідно з додатком.

Дане стверджується і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.11.2014р. у справі №К/800/63721/13.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову - ч.2 згаданої статті.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160, 195 - 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівського міського центру - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2013р. по справі №813/5891/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець