Справа № 810/5294/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5294/14 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Моторс» на додаткову постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Моторс» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арма Моторс» звернулось до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.06.2014 року № та №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Додатковою постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у травні 2014 року податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Арма Моторс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Діджітал Технолоджі» (далі по тексту - контрагент позивача) за період з 01.08.2011 по 30.09.2011, за результатами якої складено акт перевірки від 02.06.2014 № 300/10-06-22-02/34356004 (далі по тексту - акт перевірки).

Відповідно до Акта перевірки контролюючим органом встановлено, що між ТОВ «Арма Моторс» і ТОВ «Діджітал Технолоджі» укладено договір від 30.07.2011 року № 30/07/11 про надання рекламних послуг.

На виконання умов договору складено податкову накладу та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Розрахунки між суб'єктами господарювання проводились у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в сумі 130 000,00 грн.

Висновки покладені в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень ґрунтуються на наявності кримінального провадження № 0000094 від 12.09.2013 року за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 213, ч. 2 ст. 205 КК України в період з 2011 по 2013 рік.

З огляду на вказане, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 200.1, 200.3, 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), що призвело до завищення рядка 19 «від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду» декларації ПДВ на суму 21 667,00 грн. у т.ч. за серпень 2011 року, а також пункту 138.2, п. 138.1, п. 138.6, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України занижено податок на прибуток на загальну суму 24 916,00 грн.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.06.2014:

- № , згідно з яким позивачу визначено суму завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 21 667,00 грн.;

- № , згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 24 916,00 грн. за основним платежем.

Не погоджуючись із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Арма Моторс» звернулось до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції погодився з висновком податкового органу, що господарські операції між ТОВ «Арма Моторс» та ТОВ «Діджітал Технолоджі» мають ознаки нереальності здійснення та не створюють юридичних наслідків, а тому податковий кредит та витрати позивача в результаті проведення таких операцій сформовані безпідставно.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, на підтвердження здійснення господарської операції з контрагентом позивачем було надано суду копію договору укладеного між ТОВ «Арма Моторс» та ТОВ «Діджітал Технолоджі» від 30.07.2011 року № 30/07/11, податкову накладну від 31.08.2011 № 62 та Акт № ОУ-339 здачі-прийняття робіт (надання послуг). Зазначені первинні документи містяться в матеріалах справи і досліджені судом апеляційної інстанції в повному обсязі.

Крім того, позивачем також надано Звіт про розміщенню реклами на білбордах за серпень 2011 року та фототаблицю, як доказ розміщення реклами ТОВ «Діджітал Технолоджі».

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що на період господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Діджітал Технолоджі», останній був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником податку на додану вартість, установчі та реєстраційні документи не визнавались недійсними.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Норми вказаного Кодексу передбачають як підставу для невключення до витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових платіжних документів, а тому неможливість віднесення до витрат підприємства сум, що не підтверджені будь-якими документами взагалі.

Однак, як встановлено в судовому порядку, всі необхідні первинні бухгалтерські документи на оплату послуг були у позивача в наявності та надані для перевірки.

Між тим, докази надані відповідачем на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2015 року, а саме: копія витягу з кримінального провадження №0000094 та копія протоколу допита свідка ОСОБА_2 від 03.10.2013 року, не можливо вважати встановленими обставинами саме неправомірного формування витрат ТОВ «Арма Моторс» за результатами правовідносин у спірному періоді з контрагентом - ТОВ «Діджітал Технолоджі», оскільки контролюючим органом не надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції, відносно службових осіб контрагента позивача, вироку суду в кримінальній справі або постанови суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, стосовно питань, чи мало місце діяння та чи вчинено воно особою, щодо якої ухвалено вирок або постанову суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2014 К/800/7942/14.

Крім того, податковим органом не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують фіктивність реєстрації контрагента позивача, доказів, що керівник ПП «Діджітал Технолоджі» був номінальним, доказів узгодженості дій позивача та його контрагента, спрямованих виключно на штучне створення умов для виникнення податкової вигоди.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2014 року К/800/52458/13.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС України обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем надано первинні документи, які підтверджують виконані в повному обсязі зобов'язання по договору від 30.07.2011 року № 30/07/11 про надання рекламних послуг, які містяться в матеріалах справи і досліджені судом апеляційної інстанції в повній мірі.

Проте, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів використання позивачем в господарській діяльності отриманих послуг та наявності ділової мети за результатом проведення операцій позивача із ТОВ «Діджітал Технолоджі».

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. В свою чергу дані бухгалтерського обліку та податкового обліку відображуються у податкових деклараціях платників податків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що податковий орган ані в ході проведення перевірки, ані під час судового розгляду в суді першої інстанції не надав належних та допустимих доказів про невідповідність первинних бухгалтерських документів позивача вимогам чинного податкового законодавства.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договір укладений між останнім та його контрагентом, мав на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлений ним.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що всі вищезазначені первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем оформлені у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та повністю відображають реальність проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції проаналізувавши наведені норми чинного законодавства України проходить до висновку, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Додатковою постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року стягнуто з ТОВ «Арма Моторс» на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 644, 30 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, оскаржувана додаткова постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки позовні вимоги ТОВ «Арма Моторс» задоволено.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи, дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що податковим органом не доведена правомірність та обґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог чинного законодавства України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийняті з порушення норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ТОВ «Арма Моторс» задовольнити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Моторс» - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року та додаткову постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Моторс» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 16.06.2014 року № та №.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: