Справа № 137/2460/14-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 137/2460/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сільченко О.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

11 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

21.11.2014 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови.

Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 22.12.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Літинського районного суду Вінницької області від 22.12.2014 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

02.02.2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшла заява із запереченнями на апеляційну скаргу.

11.02.2015 року на адресу суду від відповідача надійшла заява з клопотанням розглянути справу без участі його представника.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.04.2014 року Літинським районним судом Вінницької області було прийнято рішення у цивільній справі № 137/1223/13-ц, яке згодом було залишене ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року в силі. Даним рішенням задоволено позов прокурора Літинського району Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради про витребування майна та витребовано у ОСОБА_2 у спільну комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області в особі Вінницької обласної ради навчальні класи на 2-му поверсі виробничого приміщення лінійної монтажно-ремонтної дільниці (233,75 кв.м.) - літ. "К", які знаходяться у виробничому приміщенні загальною площею 662,8 кв.м. та будинок електроцеху площею 296,3 кв.м.

20.10.2014 року Літинським районним судом Вінницької області у зазначеній цивільній справі був виданий виконавчий лист.

27.10.2014 року заступником начальника відділу ДВС Літинського РУЮ Вінницької області ОСОБА_3 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 45215539 з виконання вищевказаного виконавчого листа.

05.11.2014 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 28575.67 грн.

На думку позивача вище вказана постанова державного виконавця є необгрунтованою та порушує його законні права та охоронювані інтереси, що стало причиною звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про виконавче провадження" прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Згідно даного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 8 Закону передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

За виконавчим документом про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступає орган, за позовом якого судом винесено відповідне рішення, або орган державної влади (крім суду), який відповідно до закону прийняв таке рішення. За іншими виконавчими документами про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступають органи доходів і зборів.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з матеріалами справи, в постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику вказано про необхідність самостійно виконати рішення суду в строк до 03.11.2014 року та попереджено про наслідки невиконання рішення державного виконавця.

Проте, боржником не було виконано рішення суду у встановлений державним виконавцем строк.

Відповідно до п. 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач діяв на підставі та в межах закону.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо невідповідності балансової вартості майна ринковій, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язку державного виконавця обраховувати вартість майна при стягненні виконавчого збору.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, які обгрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Літинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року - без змін.

ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.