Справа № 826/16740/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

за участю:
представника позивачаОСОБА_5
представника відповідачаМолодницької І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Державної міграційної служби України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві, про визнання протиправним та скасування рішення від 05.05.2014р. №96, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним та скасування повністю наказу Державної міграційної служби України від 05.05.2014 року №96 щодо скасування наказу Сектору міграційної служби Державного комітету України у справах національностей та релігій у Кіровоградській області від 11.03.2008 року №8-ОД "Про видачу посвідчення біженця".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Представником позивача подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін.

В судове засідання з'явився представник відповідача, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду з'явився, проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Представник третьої особи до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. До суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 (до зміни прізвища у документах, що посвідчують статус біженця - ОСОБА_7), є громадянином Республіки Білорусь.

У 2006 році позивач переїхав на постійне місце проживання на територію України та звернувся до компетентних органів України з клопотанням про надання статусу біженця у зв'язку з переслідуваннями його та його сім'ї на території Республіки Білорусь.

Рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 27 грудня 2007 року за №1183 на підставі положень чинного на вказану дату Закону України "Про біженців" позивачу було надано статус біженця в Україні та видано відповідне посвідченням.

29 січня 2008 року ОСОБА_7 звернувся в Сектор міграційної служби в Кіровоградській області Державного комітету України у справах національностей і релігій з заявою, в якій з посиланням на обставини, які зумовили наявність ґрунтовних побоювань реалізації працівниками правоохоронними органами Республіки Білорусь погроз позивачу і членам його сім'ї, просив надати дозвіл на зміну прізвища "Шилак" на "Білак".

11 березня 2008 року з посиланням на статтю 14 Закону України "Про біженців" та з урахуванням викладених позивачем у заяві обставин Сектором міграційної служби в Кіровоградській області прийнято рішення за №8-ОД, яким наказано змінити громадянину Республіки Білорусь у документах, що засвідчує статус біженця в Україні прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_7, а також наказано видати ОСОБА_7, 1975 року народження посвідчення біженця ПБ003842.

Щодо питання правомірності висновку Сектору міграційної служби в Кіровоградській області про можливість зміни позивачем прізвища Департамент у справах біженців та притулку Державного комітету у справах національностей та релігій в своєму листі від 30.12.2010 року за №9/1-21-786 повідомив, що законодавство про біженців не забороняє зміну персональних даних, але не визначає процедуру зміни прізвища особами, яким надано статус біженця в Україні.

Відповідно до вказаного прізвища позивач з 2008 року набував в Україні прав та обов'язків.

На підставі заяв позивача від 22.12.2011 року, від 07.12.2012 року та 24.12.2013 року Державною міграційною службою України продовжувався термін дії посвідчення біженця на ім'я ОСОБА_7 до 29.12.2012р., 07.12.2013р. та до 07.12.2014р. відповідно.

Водночас, 05 травня 2014 року Державною міграційною службою України видано Наказ №96 про скасування наказу Сектору міграційної служби Державного комітету України у справах національностей та релігій у Кіровоградській області від 11.03.2008 року №8-ОД "Про видачу посвідчення біженця".

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання його протиправним та скасування, мотивуючи власну позицію протиправністю оскаржуваного наказу, який, на думку позивача, порушує його права, прийнятий всупереч діючого законодавства України та з порушенням визначених ч.3 ст.2 КАС України принципів прийняття рішень суб'єктом владних повноважень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його доводи і не довів правомірності прийнятого ним рішення, оформленого наказом від 05.05.2014р. №96.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом сектору міграційної служби у Кіровоградській області Держкомнацрелігій від 11.03.2008 № 8-ОД «Про видачу посвідчення біженця» прізвище позивача у документах, що засвідчують статус біженця в Україні змінено з «Шилак» на «Білак», у зв'язку з чим позивачу видано посвідчення біженця на прізвище «Білак».

Оскаржуваним рішенням Державної міграційної служби від 05.05.2014 було скасовано вказаний вище наказ від 11.03.2008 року №8-ОД "Про видачу посвідчення біженця". Також вказаним наказом зобов'язано начальника ГУ ДМС в м. Києві забезпечити: вилучення у громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_7 посвідчення біженця ПБ 002490; оформлення заяви-анкети на видачу посвідчення біженця гр. Республіки Білорусь ОСОБА_7 у відповідності з рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 27.12.2007р. №1183; направлення оформлених матеріалів до апарату ДМС. Начальника УПШЗ зобов'язано забезпечити: оформлення посвідчення біженця гр. Республіки Білорусь ОСОБА_7 у відповідності з рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 27.12.2007р. №1183; направлення оформленого посвідчення біженця та інших матеріалів до ГУ ДМС в м. Києві для його видачі в установленому законодавством порядку.

Власну позицію щодо прийняття спірного наказу та необхідності скасування наказу від 11.03.2008 року №8-ОД відповідач мотивував тим, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством передбачено проведення державної реєстрації зміни імені виключно відносно громадян України, у зв'язку з чим наказ сектору міграційної служби Держкомнацрелігій у Кіровоградській області від 11.03.2008 № 8-ОД «Про видачу посвідчення біженця» не ґрунтується на вимогах законодавства

У відповідності до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус біженця в Україні, порядок надання, втрати та позбавлення статусу біженця, встановлення державних гарантій захисту біженців, станом на момент надання позивачеві статусу біженця (27.12.2007) та прийняття рішення про зміну його прізвища, було визначено положеннями Закону України «Про біженців» від 21 червня 2001 року № 2557-III.

Згідно зі статтею 19 цього Закону особи, яким надано статус біженця в Україні, є іноземцями чи особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах. Такі особи користуються тими ж правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 20 Закону № 2557-III особа, якій надано статус біженця, має рівні з громадянами України права на: пересування, вільний вибір місця проживання, вільне залишення території України, за винятком обмежень, які встановлюються законом; працю; підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом; охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування; відпочинок; освіту; свободу світогляду і віросповідання; направлення індивідуальних чи колективних письмових звернень або особисте звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб цих органів; володіння, користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; звернення за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; безоплатну правову допомогу в порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правову допомогу.

Особа, якій надано статус біженця в Україні, має рівні з громадянами України права у шлюбних та сімейних відносинах.

Особа, якій надано статус біженця в Україні, має право на одержання грошової допомоги, пенсії та інших видів соціального забезпечення в порядку, встановленому законодавством України, та користування житлом, наданим у місці проживання.

Особа, якій надано статус біженця в Україні, користується іншими правами і свободами, які передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 8 статті 14 Закону орган міграційної служби протягом семи робочих днів з дня отримання рішення про надання статусу біженця видає кожній особі, яка досягла шістнадцяти років, посвідчення біженця встановленого зразка. Дитині, розлученій з сім'єю, якій надано статус біженця, посвідчення біженця видається до досягнення шістнадцятирічного віку. Під час видачі посвідчення біженця довідка про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їй статусу біженця, вилучається.

За визначенням пункту 1 Положення про посвідчення біженця, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 р. № 1527 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) посвідчення біженця (далі - посвідчення) є паспортним документом, який посвідчує особу та підтверджує факт надання їй в Україні статусу біженця і є дійсним для реалізації прав та виконання обов'язків, передбачених Законом України "Про біженців".

Пунктом 2 вказаного Положення № 1527 передбачено, що посвідчення видається іноземцю або особі без громадянства, які досягли шістнадцятирічного віку, органом міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - орган міграційної служби) на підставі рішення Держкомнацрелігій про надання іноземцю або особі без громадянства в Україні статусу біженця.

Порядок оформлення, видачі та продовження терміну дії посвідчення біженця (на час виникнення спірних правовідносин) затверджено наказом Державного комітету України у справах національностей та міграції від 9 вересня 2005 р. N 69 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2005 р. за N 1319/11599.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України від 24 грудня 1993 року № 3807-XII «Про органи реєстрації актів громадянського стану», який був чинним на час прийняття наказу від 11.03.2008 року №8-ОД щодо зміни прізвища позивачеві, відділи реєстрації актів громадянського стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) управлінь юстиції проводять реєстрацію народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміни прізвища, імені, по батькові, приймають і розглядають заяви громадян про внесення змін, доповнень, поновлення, а також анулювання записів актів громадянського стану та у встановленому порядку зберігають актові книги.

Порядок розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 р. N 915, згідно з пунктом 1 якого вказаний Порядок визначає механізм прийняття та розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичних осіб - громадян України.

З наведених вище положень, колегія суддів вважає небезпідставними доводи відповідача, що на момент прийняття Сектором Міграційної служби у Кіровоградській області Держкомнацрелігій наказу від 11.03.2008 № 8-ОД законодавством України було врегульовано проведення державної реєстрації зміни прізвища виключно відносно громадян України.

З наявних у справі матеріалів судом встановлено, що станом на 11.03.2008 року ОСОБА_7 був громадянином Республіки Білорусь.

При цьому, судова колегія вважає вірним твердження суду першої інстанції, що норми, якими були врегульовані спірні правовідносини станом на час видання зазначеного наказу не містили заборони зміни прізвища особою, якій надано статус біженця в Україні.

Поряд з цим, суд першої інстанції не врахував, що положення чинного на момент прийняття наказу від 11.03.2008 року за №8-ОД законодавства України, не надавали Державному комітету України у справах національностей та релігій та його територіальним органам повноважень щодо прийняття рішення про зміну прізвища громадянину іншої держави, якому надано статус біженця в Україні, в той же час, судова колегія наголошує, що в силу вимог статті 19 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів звертає також увагу, що приписи Положення №1527 про посвідчення біженця та Порядку №69 про оформлення, видачі та продовження терміну дії посвідчення біженця, на які посилається позивач, серед обставин, які зумовлюють необхідність обміну посвідчення біженця визначають і зміну прізвища та/або імені біженця. При цьому порядок обміну, поновлення посвідчення визначено розділом 5 Порядку №69, з якого вбачається, що наведеними нормами визначено повноваження міграційного органу щодо обміну посвідчення біженця, проте не закріплено повноважень щодо прийняття рішення про зміну прізвища.

Таким чином, у відповідача були правові підстави для висновку, що наказ сектору міграційної служби Держкомнацрелігій у Кіровоградській області від 11.03.2008 № 8-ОД «Про видачу посвідчення біженця» не ґрунтується на вимогах законодавства і підлягає скасуванню.

Перевіряючи наявність у відповідача повноважень для скасування наведеного вище наказу, судова колегія виходить з наступного.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2010 р. N 2219-р "Про утворення комісій з проведення реорганізації та ліквідації деяких центральних органів виконавчої влади", з метою забезпечення виконання Указу Президента України від 9 грудня 2010 р. N 1085 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", Держкомнацрелігій було прийнято Наказ від 15 грудня 2010 року N 118 Про ліквідацію Держкомнацрелігій.

Указом Президента України від 9 грудня 2010 р. N 1085 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" було утворено Державну міграційну службу України, поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, а також у справах міграції в межах, визначених законодавством про біженців.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 195-р «Питання Державної міграційної служби» погоджено пропозицію Міністерства внутрішніх справ про можливість забезпечення здійснення Державною міграційною службою функцій і повноважень Державного комітету у справах національностей та релігій, що припиняється, у межах, визначених законодавством про біженців.

Указом Президента України «Питання Державної міграційної служби України» від 06.04.2011 № 405/2011, затверджено Положення про Державну міграційну службу України, відповідно до підпункту 17 пункту 4 якого ДМС України відповідно до покладених на неї завдань здійснює оформлення і видачу посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано інші форми захисту в Україні, а також інших документів, передбачених законодавством України для даних категорій осіб.

Згідно з пунктом 9 цього Положення ДМС України у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства та доручень Міністра видає накази організаційно-розпорядчого характеру, які підписуються Головою ДМС України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 10 Положення Голова ДМС України забезпечує виконання ДМС України та її територіальними органами і територіальними підрозділами Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства, доручень Міністра, скасовує рішення територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуваний у даній справі Наказ Державної міграційної служби України від 05.05.2014 № 96, який підписано головою ДМС України, відповідач діяв на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Державної міграційної служби України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в м.Києві, про визнання протиправним та скасування рішення від 05.05.2014р. №96 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддіА.Б Парінов

О.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 17 лютого 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.