Справа № 820/20480/14
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 лютого 2015 р. № 820/20480/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання Хмелівської Н.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ткаченко Є.А., Черкаско В.В., Свистуна Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_5 до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_5, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправними дії Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельних ділянок ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1; визнати нечинним висновок №01.02-33/177 від 30.09.2014 року Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1; зобов'язати Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації погодити проект відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва по АДРЕСА_1 надано для погодження відповідачу. Висновком № 01.02-33/177 від 30.09.2014 року відповідачем зазначений проект не погоджено, оскільки зазначена земельна ділянка знаходиться в зоні розташування пам'ятки археології місцевого значення - поселення Богодухів, який взятий на під охорону держави наказом Міністерства культури України № 1224 від 28.11.2013 року, охоронний № 8829-Ха. Такий висновок позивач вважає неправомірним, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував на тій підставі, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 знаходиться в межах пам'ятки археології - поселення Богодухів, яке ще не досліджено в повному об'ємі, в зв'язку з чим на підставі Закону України "Про охорону культурної спадщини" приватизація цієї земельної ділянки неможлива в даний час, у зв'язку з чим просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується залученими до справи копіями договору купівлі-продажу та технічного паспорту на жилий будинок.

24 січня 2014 року позивач звернувся до Богодухівського міського голови з заявою, в якій просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1111 га із земель комунальної власності територіальної громади для безоплатного одержання земельної ділянки у власність для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які належать йому на праві власності, що розташовані АДРЕСА_1: 0,1 га - для обслуговування житлового будинку, 0,0111 га - для ведення садівництва.

Рішенням ХL сесії VІ скликання Богодухівської міської ради Харківської області від 31.01.2014 року № 17-13-VІ "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5" вирішено: надати ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею орієнтовно 0,10 га та для ведення садівництва 0,0111 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади.

На підставі зазначеного рішення та договору ПП "Земстройпроект" розроблено для позивача проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, який надано для погодження до Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації.

Департаментом культури і туризму Харківської облдержадміністрації не погоджено проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1, про що складено висновок №01.02-33/177 від 30.09.2014 року.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 20 Земельного кодексу України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 53 Земельного кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Стаття 54 цього Кодексу визначає, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об'єктом культурної спадщини є: визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Пам'яткою культурної спадщини є об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Зони охорони пам'ятки це встановлювані навколо пам'ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Згідно ч. 2 ст. 2 згаданого Закону археологічним об'єктом є - рештки життєдіяльності людини (нерухомі об'єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов'язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Статтею 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб'єкти права власності на пам'ятку визначаються згідно із законом.

Усі пам'ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов'язані з ними рухомі предмети, незалежно від форм власності території чи водного об'єкта, на яких вони розташовані, є державною власністю.

У документі, який посвідчує право власності на пам'ятку, обов'язково вказуються категорія пам'ятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію.

Згідно із ст. 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини", об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками, крім пам'яток, занесених до Переліку пам'яток, які не підлягають приватизації, можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Порядок надання погоджень встановлюється центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Перелік пам'яток, які не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до Паспорту об'єкта культурної спадщини поселення Богодухів (фортеця, посад) у даному випадку пам'ятником археології є саме площа фасаду та фортеці поселення Богодухів, проте інформації про земельну ділянку, як про територію пам'ятки культурної спадщини чи охоронювану археологічну територію, до державного земельного кадастру не внесено.

Суд встановив, що позивач виявив намір приватизувати не археологічну пам'ятку, а земельну ділянку, під поверхнею якої, за припущенням відповідача, може знаходитись така пам'ятка.

Згідно п. г частини 4 ст. 84 Земельного кодексу України у приватну власність не можуть передаватись землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, яку позивач має намір приватизувати, не є землею під об'єктами історико-культурного призначення, що мають особливу історико-культурну цінність, тобто такі об'єкти на земельній ділянці відсутні, а є тільки припущення знаходження пам'ятки археології в шарі землі, що може бути виявлено під час археологічного обстеження земельної ділянки.

Згідно зі ст. 54 Земельного кодексу України землі історико-культурного призначення можуть знаходитись як у державній, так і у приватній власності. Позивачі не мають наміру приватизувати пам'ятку археології, а відповідно до ст. 35 Закону України "Про охорону культурної спадщини" власник або користувач земельної ділянки (у тому числі орендар) у межах території пам'ятки, охоронюваної археологічної території зобов'язаний не перешкоджати виконавцеві робіт, який має дозвіл на проведення археологічних розвідок та розкопок на цій ділянці.

Отже, виходячи з положень Земельного кодексу України та Закону України "Про охорону культурної спадщини", приватизація або інше придбання у власність земельних ділянок, в межах яких розташована археологічна пам'ятка, не заборонена, не може бути приватизована лише археологічна пам'ятка.

Суд також приходить до висновку, що приватизація земельних ділянок, передача їх в оренду, в межах яких знаходяться пам'ятки археології, не перешкоджає відповідним органам у здійсненні ними мір щодо охорони об'єктів історико-культурної спадщини, оскільки законодавством передбачена можливість заборони власнику земельної ділянки здійснювати діяльність, яка шкідливо впливає або може вплинути на зазначений об'єкт, а також встановлено обов'язок власника чи землекористувача не перешкоджати у проведення археологічних розвідок, розкопок на такій ділянці, забезпечити збереженість виявлених об'єктів культурної спадщини та передачу рухомих предметів відповідним органам, тощо.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм права та наданих доказів по справі, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови в погодженні проекту відведення земельних ділянок позивачу вчинені без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже і висновок №01.02-33/177 від 30.09.2014 року є безпідставним, та таким, що порушує права та інтереси позивача щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва, а тому позов в зазначеній частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації погодити проект відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, суд не підміняє суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Питання про погодження проекту відведення земельної ділянки віднесено виключно до компетенції Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації та не входить до компетенції суду, а тому вказані позовні вимоги є такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Водночас, частиною 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, враховуючи висновок суду про обґрунтованість позовних вимог про визнання нечинним висновоку №01.02-33/177 від 30.09.2014 року Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_5, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути питання щодо погодження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_5 є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з підстав викладених вище.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельних ділянок ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

Визнати нечинним висновок №01.02-33/177 від 30.09.2014 року Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

Зобов'язати Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації повторно розглянути питання щодо погодження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 17.02.2015 року.

Суддя С.О. Чудних