Справа № 803/40/15-а
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/40/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Ярошика Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1, підприємець) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, управління ГУ ДФС у Волинській області) про визнання нечинним та скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка позивача була призначена без наявності скарг від споживачів щодо проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування. З наведених підстав просить суд визнати нечинним та скасувати наказ ГУ ДФС у Волинській області від 29 грудня 2014 року №370.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Додатково представник позивача пояснив, що спірний наказ винесений з перевищенням повноважень, оскільки у заяві (скарзі) покупця не наведено конкретних порушень законодавства з ліцензування. Крім того, до скарги не було додано фіскального чеку, який би підтверджував факт купівлі алкогольних напоїв у торгівельному закладі, а працівниками ГУ ДФС у Волинській області не перевірялася особа скаржника. Також посилається на порушення, допущені під час намагання провести фактичну перевірку, зокрема не пред'явлення доказів, які підтверджують правомірність спірної перевірки. З цих підстав просили задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, в письмових запереченнях від 29 січня 2015 року та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з тих підстав, що 29 грудня 2014 року на адресу Головного управління ДФС у Волинській області надійшла скарга від споживача магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3», підприємницьку діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_1 Скарга стосувалася неналежної якості придбаних алкогольних напоїв. З наведених підстав вважають, що існували достатні підстави для проведення фактичної перевірки позивача та просять суд відмовити у задоволенні позову (а.с.17).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 грудня 2014 року на адресу Головного управління ДФС у Волинській області за вх. №К/317 надійшла заява від 26 грудня 2014 року, у якій повідомлялося про неякісні алкогольні напої, що були реалізовані скаржнику у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», підприємницьку діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_1 Автором заяви значиться «житель м. Володимир-Волинського ОСОБА_4», а в якості адреси зазначено «вул. Центральна, 22/6» (а.с.18).

В подальшому, на підставі вищенаведеної заяви, наказом ГУ ДФС у Волинській області від 29 грудня 2014 року №370 на підставі підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України призначено проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Законів України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності». Перевірку доручено провести протягом 10 діб (а.с.5).

Як слідує з матеріалів справи та не заперечувалося представниками сторін у судовому засіданні, для проведення фактичної перевірки працівники податкового органу здійснювали вихід за адресою провадження підприємницької діяльності позивача двічі - 30 грудня 2014 року та 05 січня 2015 року, однак обидва рази їх не було допущено до перевірки, про що складені відповідні акти (а.с.42-45).

Отже, наразі наказ про призначення фактичної перевірки не реалізований, не вичерпав свою дію, що дозволяє суду надати наступну правову оцінку.

Відповідно до підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.

Тобто, необхідною підставою для призначення фактичної перевірки платника податків є звернення (скарга) покупця (споживача), яке має бути оформлено відповідно до закону.

Основні вимоги до оформлення звернення (скарги) покупця встановлені у Законі України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян», звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

У частинах першій та другій статті 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

При цьому, у частині першій статті 8 цього ж Закону визначено, що письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

У розглядуваному випадку заява (скарга) покупця від 26 грудня 2014 року, яка стала підставою для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 5 Закону України «Про звернення громадян», оскільки в ній зазначено не повне прізвище, ім'я та по-батькові заявника, а лише його прізвище та ініціали (ОСОБА_4). Крім того, в якості адреси зазначена вулиця Центральна, яка не існує та не існувала у місті Володимир-Волинському, що є загальновідомим фактом і додатковому доказуванню не підлягає.

Користуючись принципом офіційного з'ясування всіх обставин у справі, який закріплений у статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, судом направлялися повістки про виклик до суду в якості свідка ОСОБА_4 за адресою, яка вказана у заяві (АДРЕСА_1), однак вказана повістка повернулася на адресу суду з відміткою пошти «невірна адреса» (а.с.31).

Крім того, судом зроблений запит в адресно-довідковий підрозділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області стосовно громадянина ОСОБА_4 З наданої відповіді слідує, що в межах Волинської області з таким прізвищем та ініціалами значиться лише ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_2. Повістка про виклик до суду, яка направлялася за цією адресою, також повернулася неврученою з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.28, 34).

Зазначені обставини дозволяють суду дійти висновку, що з заяви (скарги) покупця від 26 грудня 2014 року неможливо достовірно встановити її авторство, а отже вона вважається анонімною та не підлягала розгляду у відповідності до частини першої статті 8 Закону України «Про звернення громадян». За таких обставин, вказана заява не могла бути підставою для призначення фактичної перевірки позивача, а наказ про її проведення є протиправним.

Інші доводи позивача та її представника у судовому засіданні, зокрема, стосовно можливих порушень, допущених після винесення спірного наказу, суд не бере до уваги, оскільки подальші дії відповідача жодним чином не впливають на правомірність винесеного наказу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, Головне управління ДФС у Волинській області, та його представник у судовому засіданні не довели суду обґрунтованість та правомірність наказу від 29 грудня 2014 року №370 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наказ Головного управління ДФС у Волинській області від 29 грудня 2014 року №370 на предмет відповідності вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що він винесений без достатніх правових підстав, а також необґрунтовано.

Оскільки заява (скарга) покупця, яка стала підставою для проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, оформлена всупереч вимогам частини другої статті 5 Закону України «Про звернення громадян» та підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, зокрема без повного зазначення прізвища, ім'я та по-батькові скаржника, а також з зазначенням неіснуючої адреси, враховуючи, що вжиті судом заходи не дозволили встановити авторство цього звернення, тому суд дійшов висновку, що наказ Головного управління ДФС у Волинській області від 29 грудня 2014 року №370 «Про проведення фактичної перевірки» винесений без достатніх правових підстав та є протиправним.

У пункті 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз'яснено, що із змісту статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

У розглядуваному випадку позивач помилково просить суд визнати спірний акт нечинним, хоча правильним способом захисту порушеного права є його визнання протиправним та скасування. З врахуванням повноважень суду, які визначені у статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги повністю шляхом визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Волинській області від 29 грудня 2014 року №370.

За правилами частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як слідує з матеріалів справи, позивач за подання даного позову сплатив судовий збір у розмірі 73,08 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.336540788.1 від 14 січня 2015 року. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, тому вказана сума судового збору підлягає поверненню ФОП ОСОБА_1 з Державного бюджету України.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинним та скасування наказу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Волинській області від 29 грудня 2014 року №370 «Про проведення фактичної перевірки».

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 73,08 грн (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 13 лютого 2015 року.