Справа № 644/12189/14-а
Суддя: Лігус С. М.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя Лігус С. М.
Провадження № 2-а/644/16/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - Лігус С.М.

при секретарі судового засідання - Дяченко А.В.

за участю - представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним,

В С Т А Н О В И В :

27.11.2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати рішення ХХХІІІ сесії VІ скликання Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 09.09.2014 року про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с-щі Комуніст (поруч із земельними ділянками по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2) протиправним та скасувати його.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у відповідності до положень Земельного кодексу України звернулася 04.06.2014 року до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області з письмовою заявою про надання їй дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га, яка розташована поряд із належними позивачу земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у с. Комуніст Харківського району Харківської області з метою подальшого отримання її у власність в порядку приватизації для ведення особистого селянського господарства.

Проте, в порушення встановленого законом порядку та строки розгляду цієї заяви і за відсутності законних підстав відповідач оскаржуваним рішенням відмовив у її задоволенні, про що позивач дізналася випадково лише 24.112014 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а доводи представника відповідача вважав необґрунтованими та такими що не спростовують доводів позовної заяви і навіть є такими, що додатково підтверджують обґрунтованість позову.

В судовому засіданні 25.01.2015 року представник відповідача проти позовних вимог заперечував, мотиви заперечень виклав у письмових запереченнях на адміністративний позов, які з доданими до них документами долучені судом до матеріалів справи.

В судове засідання 11.02.2015 року відповідач свого представника не направив. Про місце, дату та час судового засідання відповідач повідомлений судом завчасно належним чином під розписку через уповноваженого представника. Також відповідач не надав суду будь-яких додаткових письмових заперечень на позов і доказів та будь-яких інших заяв чи клопотань.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності встановив наступне.

Позивач звернулася до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області із заявою від 04.06.2014 року про надання їй дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га, яка розташована поряд із належними їй земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у с. Комуніст Харківського району Харківської області для подальшої передачі цієї ділянки їй у власність в порядку приватизації для ведення особистого селянського господарства.

11.06.2014 року позивач отримала лист за № 02-29-42 від 11.06.2014 року на офіційному бланку Роганської селищної ради Харківського району Харківської області за підписом селищного голови Шевченка Ф.С. із зазначенням адреси позивача, в якому селищний голова повідомляє позивача про те, що рішенням XXXI сесії Роганської селищної ради VI скликання від 29.04.2014 року на земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га в АДРЕСА_3, яка примикає з заходу до земельних ділянок по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства іншій особі, а отже підстав для прийняття аналогічного рішення на користь позивача не вбачається.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.10.2014 року по справі № 644/9000/14-а, яке набрало законної сили, зазначені дії селищного голови з незабезпечення належного та своєчасного розгляду заяви позивача визнані незаконними а відтак ці обставини не потребують повторного доказування у відповідності до ч. 4 ст. 72 КАС України.

У своїх поясненнях суду представник відповідача підтвердив доводи позивача про факт прийняття відповідачем оскаржуваного рішення ХХХІІІ сесії VІ скликання Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 09.09.2014 року про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с-щі Комуніст (поруч із земельними ділянками по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2), а отже у відповідності до ч. 3 ст. 72 КАС України не потребують додаткового доказування.

Вказане оскаржуване позивачем рішення відповідача містить наступну його мотивацію: «…враховуючи, що гр. ОСОБА_2 не надано належним чином завірених копій документів, що підтверджують її особу, місце реєстрації та громадянство, а також те, що вказана земельна ділянка в с-щі Комуніст вже знаходиться у впровадженні по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для аналогічних потреб іншій особі; керуючись ст. 12 Земельного кодексу України, ст. 25 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 26, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Роганська селищна рада вирішила: відмовити в наданні гр. ОСОБА_2 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с-щі Комуніст (поруч із земельними ділянками по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2)».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини в України регулюються, зокрема, Земельним кодексом України, відповідно до ст. ст. 122, 123 якого позивач звернулася з вказаною заявою від 04.06.2014 року до компетентного уповноваженого органу - Роганської селищної ради Харківського району Харківської області.

Діяльність органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб регулюються спеціальними нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 26 якого до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення питань з регулювання земельних відносин. Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 цього закону виключно на пленарному засіданні селищної ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Положеннями ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України зокрема встановлено, що:

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки. Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже спеціальними нормами закону визначений виключний перелік підстав для відмови у задоволення заяви позивача та імперативно закріплений обов'язок відповідача викласти у своєму рішенні мотиви відмови у наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації.

З огляду на зміст оскаржуваного рішення в ньому відповідачем не наведено жодної з передбачених ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України належної підстави для відмови у наданні дозволу позивачу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Також не містять належних підстав для такої відмови і норми ст. 12 Земельного кодексу України, ст. 25 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 26, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на які посилається відповідач в тексті оскаржуваного рішення.

Крім того, як вбачається з наданих відповідачем письмових заперечень на позов і доказів та додатково підтверджується наданим позивачем в копії рішенням відповідача ХХХІ сесії VІ скликання від 29.04.2014 року, є очевидним, що відповідачем належним чином ідентифіковано земельну ділянку, щодо якої подано заяву позивачем; відповідач обізнаний щодо факту громадянства України та дійсного місця реєстрації та проживання позивача.

Більш того, твердження відповідача про те, що вказана в заяві позивача земельна ділянка передана іншій особі - ОСОБА_5 для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства додатково підтверджує факт належного та однакового сприйняття як позивачем так і відповідачем місцезнаходження земельної ділянки, щодо якої подано заяву позивача.

Таким чином судом на момент розгляду справи належним чином встановлено факт того, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,20 га в АДРЕСА_3, яка примикає з заходу до земельних ділянок по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, щодо якої подано заяву позивача до відповідача є вільною, тобто не обтяжена речовими правами третіх осіб, не має будь-яких обмежень, передбачених ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України та відповідає цільовому призначенню за використанням для ведення особистого селянського господарства.

Отже, враховуючи наведені обставини та тривалий період взаємовідносин між позивачем і відповідачем, у т.ч. вирішення спірних питань між ними у судовому порядку, суд критично ставиться до доводів відповідача, наведених у його запереченнях, про те, що відповідач не був обізнаний про наявність у позивача громадянства України та місце проживання позивача та відхиляє їх, як такі, що не відповідають дійсності.

Крім цього суд зазначає, що згідно положень ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України від позивача не вимагається додаткове подання документів, не передбачених цією нормою закону, зокрема подання копій паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (коду).

Окремо суд зазначає, що відповідач у своїх запереченнях хибно ототожнює різні за правовим змістом категорії як надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність або користування, що не може вважатися належним спростуванням позовних вимог виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. ст. 121, 122-126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Проте, дозвіл на для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який надається особі у відповідності до положень ст. 123 Земельного кодексу України не є підставою для виникнення речових прав на земельну ділянку, а є лише підставою для виготовлення технічної документації - проекту землеустрою.

При цьому такий дозвіл може бути виданий необмеженій кількості осіб та практично може бути виготовлено необмежену кількість проектів землеустрою в межах однієї попередньо і орієнтовно визначеної земельної ділянки проте з різними технічними характеристиками (загальною площею, конфігурацією тощо).

З цими твердження повністю узгоджуються та кореспондують вищенаведені положення Земельного кодексу України, які не містять у собі будь-якого обов'язку для особи, що отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як з розроблення проекту землеустрою так і подальшого звернення до органу, що цей дозвіл видав, із заявою про передачу у користування чи власність земельної ділянки за розробленим проектом землеустрою або будь-яких інших безальтернативних правових наслідків, що обумовлюють виникнення речових прав на земельну ділянку.

Також суд зазначає, що на підтвердження своїх заперечень на позов відповідачем не надано ані відповідного рішення відповідача про передачу у користування чи власність будь-якій іншій особі земельної ділянки, щодо якої було подано заяву позивачем, ані будь-яких інших документальних доказів, передбачених ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" про існування чиїх ось речових прав на вказану земельну ділянку.

Крім цього відповідачем не надано будь-якого розробленого і затвердженого проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства як ОСОБА_5 за рішенням відповідача ХХХІ сесії VІ скликання від 29.04.2014 року так і будь-якій іншій особі.

Відповідно до ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на встановлені судом обставини та фактичні правовідносини, що склалися між сторонами, враховуючи сукупний обсяг доказів, які містяться у справі, а також обов'язки покладені на відповідача ст. ст. 49, 71 КАС України щодо доказування та подання суду доказів, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а заперечення відповідача є безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи.

На підставі ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 121-126, керуючись ст.ст. 6-11, 49, 71, 72, 159, 160, 162 КАС України, суд -

ПОСТА НОВИ В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ХХХІІІ сесії VІ скликання Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 09.09.2014 року про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в селищі Комуніст (поруч із земельними ділянками по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2).

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення рішення. Особи, які брали постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: С.М. Лігус с