Справа № 2а-1670/5638/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Київ К/9991/95153/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Юрченко В.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року

у справі № 2а-1670/5638/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) звернувся до суду з позовом до Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області (далі - Миргородська ОДПІ Полтавської області; відповідач) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 13 квітня 2011 року та № від 13 квітня 2011 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, ФОП ОСОБА_3 оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року та прийняття нового рішення про повне задоволення позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складено акт № 384/19/17-209/НОМЕР_3 від 04 квітня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки Миргородською ОДПІ Полтавської області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13 квітня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 45 944,00 грн. (45 944,00 грн. - основний платіж; 0,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 13 квітня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 104 108,75 грн. (83 287,00 грн. - основний платіж; 20 821,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, вказані акти індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення підприємцем статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Декрет № 13-92), статті 3, підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з невключенням до декларації про доходи, одержані позивачем у 2010 році, отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро», Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нубілон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада ТБ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре Агро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Набат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Арніка», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аттіс Агро» на розрахунковий рахунок сум у погашення дебіторської заборгованості в загальному розмірі 678 999,76 грн., неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні соняшника в Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай груп ЛТД» з огляду на безтоварність проведеної господарської операції та внаслідок реалізації цього соняшника Суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_4, а також при придбанні транспортних послуг у Товариства з обмеженою відповідальністю «РА Афоліна ІНК» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Альматея», непідтверджених відповідними первинним документами.

Відмовляючи в задоволенні позову повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із статтею 13 Декрету № 13-92 оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Факт отримання позивачем від ТОВ «Дніпро», ТОВ СП «Нубілон», ТОВ «Паллада ТБ», ТОВ «Лотуре Агро», ТОВ «Набат», ТОВ «Арніка», ТОВ «Аттіс Агро» на розрахунковий рахунок сум у погашення дебіторської заборгованості в загальному розмірі 678 999,76 грн., які в подальшому не включено ним до декларації про доходи, одержані в 2010 році, підтверджується актом перевірки № 384/19/17-209/НОМЕР_3 від 04 квітня 2011 року, який є носієм доказової інформації, а підприємцем, в свою чергу, жодних доводів на спростування вказаної обставини не наведено та відповідних доказів не представлено.

Крім того, статтею 13 Декрету № 13-92 передбачено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно із Законом України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на формування даних податкового обліку є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому варто враховувати, що обов'язок довести правомірність та обґрунтованість сформованих даних, у тому числі шляхом подання документів, які відповідають критеріям, наведеним у статті 9 Закону № 996-XIV, належить саме позивачу у справі. Крім того, відповідні документи повинні відображати достовірну інформацію та підтверджувати реальність виконаних операцій.

В розглядуваній ситуації підприємцем не надано документів на підтвердження фактичного переміщення товару, придбаного в ТОВ «Скай груп ЛТД», та оприбуткування його на складі, що обумовлює обґрунтованість доводів податкового органу про безтоварність проведеної господарської операції та, як наслідок, фіктивний характер операції з реалізації соняшника СПД-ФО ОСОБА_4

Згідно з пунктом 11.1 розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Правила), основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Розділом 1 Правил визначено, що товарно-транспортною документацією є комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

А відтак, враховуючи ненадання позивачем товарно-транспортних накладних як обов'язкових первинних документів бухгалтерського обліку, які, відповідно, підтверджують реальність здійснення господарських операцій з придбання транспортних послуг, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність формування підприємцем даних податкового обліку за проведеними з ТОВ «РА Афоліна ІНК» та ТОВ «ТД Альматея» господарськими операціями слід визнати правильним.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Юрченко В.П.