Справа № 2-а-9260/10/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/9991/28865/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Блажівської Н.Є.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2011 року

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року

у справі № 2-а-9260/10/2070

за позовом Закритого акціонерного товариства «Лантан»

до Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «Лантан» (далі - ЗАТ «Лантан»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова (далі - ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова; відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 27 листопада 2009 року, № /0 від 27 листопада 2009 року, № /1 від 02 лютого 2010 року, № /1 від 02 лютого 2010 року, № /2 від 26 квітня 2010 року, № /2 від 26 квітня 2010 року, № 0/3 від 13 липня 2010 року, № /3 від 13 липня 2010 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2011 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення № /1 від 02 лютого 2010 року, № /2 від 26 квітня 2010 року, № /3 від 13 липня 2010 року. Скасовано податкове повідомлення-рішення № /1 від 02 лютого 2010 року в частині визначення ЗАТ «Лантан» суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 562 226,48 грн. (394 817,65 грн. - основний платіж, 197 408,83 грн. - штрафні (фінансові) санкції), податкове повідомлення-рішення № /2 від 26 квітня 2010 року в частині визначення ЗАТ «Лантан» суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 922 188,99 грн. (614 792,65 грн. - основний платіж, 307 396,33 грн. - штрафні (фінансові) санкції), податкове повідомлення-рішення № 0/3 від 13 липня 2010 року в частині визначення ЗАТ «Лантан» суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 922 188,99 грн. (614 792,65 грн. - основний платіж, 307 396,33 грн. - штрафні (фінансові) санкції). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ЗАТ «Лантан» витрати із сплати державного мита в розмірі 2,50 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач та позивач оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року апеляційну скаргу ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ЗАТ «Лантан» задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2011 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Прийнято в цій частині нову постанову про задоволення позову. Скасовано податкові повідомлення-рішення № /1 від 02 лютого 2010 року, № /1 від 02 лютого 2010 року, № /2 від 26 квітня 2010 року, № /2 від 26 квітня 2010 року, № 0/3 від 13 липня 2010 року, № /3 від 13 липня 2010 року. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2011 року залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2011 року в частині задоволення позову, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ЗАТ «Лантан» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2009 року, за результатами якої складено акт № 4957/233/30428808 від 06 листопада 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 27 листопада 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 039 482,00 грн. (692 988,00 грн. - основний платіж, 346 494,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № /0 від 27 листопада 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 91 752,00 грн. (61 168,00 грн. - основний платіж, 30 584,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, остаточно прийнято податкові повідомлення-рішення № 0/3 від 13 липня 2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 039 482,00 грн. (692 988,00 грн. - основний платіж, 346 494,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № /3 від 13 липня 2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 79 386,00 грн. (52 924,00 грн. - основний платіж, 26 462,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним формуванням валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за договором № 14/09 від 12 вересня 2006 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрсировина-плюс», з підстав його нікчемності, яка мотивована посиланням на відсутність у останнього необхідних умов для ведення господарської діяльності, зокрема, основних фондів, трудових та виробничих ресурсів, складських приміщень, транспортних засобів, неперебування постачальника за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, ненадання позивачем на перевірку документів, які б засвідчували рух товару від продавця до перевізника або покупця, а також протиправним віднесенням витрат на сплату процентів за користування кредитом, отриманим від Харківського акціонерного комерційного Земельного банку на підставі договору № 50-07/К від 02 липня 2007 року для придбання цінних паперів за договором № Д02/07-1 від 02 липня 2007 року, до складу валових витрат внаслідок невикористання кредитних коштів у власній господарській діяльності.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР визначено, що валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За змістом підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як з'ясовано судами, фактичне здійснення господарських операцій з придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Укрсировина-плюс» підтверджується належним чином складеними специфікаціями, видатковими та податковими накладними, рахунками-фактурами. Розрахунки між сторонами проведено в повному обсязі, що податковим органом не заперечується.

Відповідачем також не спростовано, що понесені ЗАТ «Лантан» витрати безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю, а розглядувані операції здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

При цьому слід враховувати, що податкове законодавство, з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків, не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від іншої особи, зокрема, від господарських та виробничих можливостей постачальника або від його перебування за юридичною адресою. Вказані обставини за встановлення факту реального характеру проведених господарських операцій, як у даному випадку, не є підставою для позбавлення платника права на формування відповідних даних податкового обліку.

Також, колегія суддів відхиляє доводи ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова про безтоварний характер проведених операцій з підстав ненадання товариством транспортної документації з огляду на те, що відповідною документацією має бути підтверджено здійснення послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Враховуючи викладене, висновок судових інстанцій про правомірність формування ЗАТ «Лантан» валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість при приданні товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Укрсировина-плюс» слід визнати правильним.

При наданні оцінки законності віднесення позивачем до складу валових витрат процентів у розмірі 312 781,39 грн. за користування кредитом, отриманим для придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «АТН-Інвест» на підставі договору № Д02/07-1 від 02 липня 2007 року простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Металбудхолдинг», стосовно якого 25 квітня 2006 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення юридичної особи в зв'язку з визнанням її банкрутом, слід враховувати, що відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону № 334/94-ВР господарською діяльністю є будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податків та лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3480-IV «Про цінні папери та фондовий ринок» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 3480-IV) обіг цінних паперів - це вчинення правочинів, пов'язаних з переходом прав власності на цінні папери і прав за цінними паперами, за винятком договорів, що укладаються під час розміщення цінних паперів.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 2 Закону № 3480-IV емітентом цінних паперів є юридична особа, Автономна Республіка Крим або міські ради, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади, яка від свого імені розміщує емісійні цінні папери та бере на себе зобов'язання щодо них перед їх власниками.

Згідно із статтею 6 Закону № 3480-IV акцією є іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Емітентом акцій є тільки акціонерне товариство. Порядок прийняття відповідним органом акціонерного товариства рішення про розміщення акцій визначається законом, що регулює питання утворення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Прості акції надають їх власникам право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів, на участь в управлінні акціонерним товариством, на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації та інші права, передбачені законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Прості акції надають їх власникам однакові права.

Системний аналіз вказаних законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що проста іменна акція нерозривно пов'язана з особою емітента, адже її економіко-правове значення полягає у забезпеченні отримання її держателем прибутку, зокрема, у вигляді дивіденду, в той час як наслідком припинення юридичної особи-емітента є втрата акцією своїх ознак прибутковості, що виключає її товарність.

Відтак, економічний ефект від придбання акцій припиненого (ліквідованого) емітента відсутній, оскільки такий ефект не може бути пов'язаний із заниженням прибутку підприємства, внаслідок безпідставного застосування правил оподаткування, визначених пунктом 7.6 статті 7 Закону № 334/94-ВР.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, яка є законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Блажівська Н.Є.

Карась О.В.