Справа № 802/3429/14-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

03 лютого 2015 р. Справа № 802/3429/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Мельника В.С.,

за участю представників сторін:

позивача: Федоришина В.В.,

відповідача: Маковія О.В.,

третьої особи: Боценка Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства "ПлазмаТек"

до Вінницької митниці Державної фіскальної служби,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, головне управління державної казначейської служби України у Вінницькій області

про скасування рішення, визнання не чинною картки та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось публічне акціонерне товариство "ПлазмаТек" з позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, головне управління державної казначейської служби України у Вінницькій області про скасування рішення, визнання не чинною картки та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Вінницькою митницею неправомірно за наслідками подання декларації №401080000/2014/000680 прийнято рішення від 29.08.2014 про визначення коду товару, яким змінено код обладнання на 845630900 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №401080000/2014/000069, адже, невірно оцінено надані до митного органу інформацію про ввезений товар та не враховано вимоги законодавства щодо характеристик товару, які є визначальними для такої класифікації.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити на підставі, в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням додаткових письмових пояснень (а.с.154-156).

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, що викладенні в письмових запереченнях (а.с.85-89, 153).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві в судове засідання не з'явився, проте надав заперечення в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог та провести розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області підтримав позицію відповідача та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності уповноваженого представника головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Проаналізувавши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Публічне акціонерне товариство "ПлазмаТек" зареєстроване Піщанською районною державною адміністрацією Вінницької області за ідентифікаційним кодом 03567397 (а.с.73).

У відповідності до контракту №0516-04 від 16.05.2014 в порядку і на умовах передбачених даним договором, постачальник ТОВ "Світлогорський завод зварювальних електродів" (республіка Білорусь, Гомельська область, м. Світлогорськ) зобов'язується поставити в передати у власність покупця, а покупець ПАТ "ПлазмаТек" (Україна, Вінницька область, Піщанський район, смт. Рудниця) приймає та оплачує обладнання з назвою, по ціні, в кількості, об'ємі, комплексністю, асортиментом і номенклатурі згідно специфікації, яка являється невід'ємною частиною цього договору (а.с.14-16).

З метою оформлення в режимі імпорту товару за вказаним договором, а саме дослідно-промислового устаткування, виготовленого за індивідуальним замовленням з призначенням для плазмового електродугового очищення поверхні катанки та дроту від окалини та іржі в автоматичному та напівавтоматичному режимі, позивачем до митного органу подано митну декларацію за №401080000/2014/000680 з 0 ставкою ввізного мита, кодом ввезення товару - (а.с.8).

За наслідками розгляду якої, Вінницькою митницею винесено рішення про призначення коду товару від 29.08.2014 №КТ 419-2014, яким на підставі Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності та Основних правил інтерпретації УКТЗЕД №1 та №6 затверджених Законом України "Про митний тариф", пояснень до товарних позиції та паспорту виробу, відповідачем змінено код товару на (а.с.9).

В подальшому, відповідачем сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №401080000/2014/00006 від 29.08.2014 (а.с.10).

З урахуванням чого, ПАТ "ПлазмаТек" повторно подано митну декларацію №401080000/2014/000690 із визначеним митним органом кодом товару № та із зазначеними 2% ставкою ввізного товару в сумі 1951168, 08 грн.

Оскільки, зазначені акти не відповідають положеннями Митного кодексу України та, як наслідок, слугували підставою для надміри сплачених коштів, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Під виконанням митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення згідно п.23 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України (надалі по тексту - МК України) розуміють митне оформлення.

Згідно з ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст.ст.51, 53 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі, за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно із ч.1 ст. 74 МК України імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Статтею 75 МК України також визначено, що митний режим імпорту може бути застосовано до товарів, які надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, а також до продуктів переробки товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території. Законодавством України з питань державної митної справи можуть бути визначені документи, які використовуються для декларування товарів у митний режим імпорту замість митної декларації. Для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна: 1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари; 2) сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту; 3) виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

В контексті зазначеного, судом встановлено, що у відповідності до контракту №0516-04 від 16.05.2014 в порядку і на умовах передбачених даним договором, постачальник ТОВ "Світлогорський завод зварювальних електродів" (республіка Білорусь, Гомельська область, м. Світлогорськ) зобов'язується поставити в передати у власність покупця, а покупець ПАТ "ПлазмаТек" (Україна, Вінницька область, Піщанський район, смт.Рудниця) прийняти та оплатити обладнання з назвою, по ціні, в кількості, об'ємі, комплексністю, асортиментом і номенклатурі згідно специфікації, яка являється невід'ємною частиною цього договору, країна походження Російська федерація.

З метою оформлення в режимі імпорту товару за вказаним договором, а саме дослідно-промислового устаткування, виготовленого за індивідуальним замовленням з призначенням для плазмового електродугового очищення поверхні катанки та дроту від окалини та іржі, позивачем до митного органу подано митну декларацію за №401080000/2014/000680 з 0 ставкою ввізного мита, кодом ввезення товару - .

Частиною 1 статті 55 МК України закріплено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. Контроль правильності обчислення декларантом митної вартості товарів може здійснюватися в тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто, з використанням ЄАС, яка містить відповідну інформацію.

Такої правової позиції також дотримується Верховний Суду України у постанові від 15.10.2013 у справі №21-270а13 та від 22.10.2013 у справі №21-342а13, а також Вищий адміністративний суд України в ухвалах від 30.01.2014 у справі №К/800/41272/13 та від 17.12.2013 у справі №К/800/28635/13.

При цьому, митниця має повноваження вимагати додаткові документи для перевірки правильності визначення митної вартості товару, однак, такі повноваження мають бути реалізовані лише за наявності обґрунтованих підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Встановлено, що за наслідками розгляду Вінницькою митницею декларації ПАТ "ПлазмаТек" за №401080000/2014/000680 винесено рішення про призначення коду товару від 29.08.2014 №КТ 419-2014, яким на підставі Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності та Основних правил інтерпретації УКТЗЕД №1 та №6 затверджених Законом України "Про митний тариф", пояснень до товарних позиції та паспорту виробу, відповідачем змінено код товару на .

З урахуванням чого, сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №401080000/2014/00006 від 29.08.2014 .

Враховуючи зазначені обставини, позивача змушений був повторно подати митну декларацію №401080000/2014/000690 із визначеним митним органом кодом товару та із зазначеними 2% ставкою виїзного товару у розмірі 1951168, 08 грн.

Аналіз зазначених доказів свідчить про те, що факт зміни митним органом самостійно визначеного позивачем коду товару на призвело до збільшення грошових зобов'язань позивача в сумі 227533,26 грн.

Представник позивача в судовому засіданні зауважив, що на підтвердження того, що ввезене з Республіки Білорусь на митну територію України обладнання відповідає коду УКТЗЕД , позивачем до митного органу подано додаткові докази, відсутність належної оцінки яких, на думку позивача слугувало підставою для формування оскаржуваних актів.

Так, в порядку дослідження доказів судом досліджено паспорт обладнання, сертифікат походження товару №RUBY3299753 виданий в Російській федерації для виробника ЗАТ "Петроплаза" для відправлення товару в Республіці Білорусь для ТОВ "Світлогорський завод зварювальних електродів" від 21.07.2014 з УКТЗЕД Д8419, сертифікат походження №BYUA 322043, виданий в Республіці Білорусь для ТОВ "Світлогорський завод зварювальних електродів" для відправлення товару в Україну для ПАТ "ПлазмаТек" 20.08.2014 з кодом товарної позиції УКТЗЕД Д8419, експертний висновок №В-180 від 21.08.2014 Вінницької торгово-промислової палати, яким визначено код , експертна декларація ЄК 10 ЄД 14336/210814/0031755 країна експортера ТОВ "Світлогорський завод зварювальних електродів" з кодом обладнання , які надані позивачем до митного органу в додаток до митних декларацій, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, (а.с.38-52).

Системний аналіз зазначених доказів свідчать про підтвердження коду ввезеного дослідно-промислового устаткування, виготовленого за індивідуальним замовленням з призначенням для плазмового електродугового очищення поверхні катанки та дроту від окалини та іржі .

Так, ст. 1 Закону України "Про митний тариф" визначає, що митний тариф України є невід'ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Положення ст. 69 МК України передбачають, що товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари. Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо. Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення. Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Рішення про визначення коду товару, згідно з р.3 "Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №650, - документ установленої форми, який оформлюється посадовими особами ВМП, уповноваженими особами ПМО чи митного поста у разі необхідності прийняття рішення про класифікацію товарів.

Відповідно до п.4 р.4 зазначеного Порядку контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності:

опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами статті 257 Кодексу;

відомостей про товар та коду товару згідно з УКТЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу;

заявленого коду товару відомостям, наведеним у базі даних "Класифікаційні рішення" програми "Інспектор 2006" ЄАІС. При цьому така відповідність поділяється на три категорії: а) ідентичні товари; б) подібні (аналогічні) товари; в) товари, які не підпадають під вимоги підпунктів "а" та "б" абзацу четвертого цього пункту, але мають схожі:

характеристики, які є визначальними для класифікації товару;

призначення або принцип дії яких є основним для класифікації товару;

перевірки відповідності заявленого опису товару та коду товару згідно з УКТЗЕД відомостям, наведеним у ПРК, у разі якщо до митного контролю та митного оформлення разом з пакетом документів надається ПРК.

Як встановлено судом в ході судового розгляду справи, з листом про надання додаткових доказів митний орган до декларанта не звертався, тобто, одноособово за фактом порушень правил класифікації товарів та за відсутності реалізації права запиту додаткової інформації для підтвердження заявлених кодів товарів, Вінницькою митницею здійснено класифікацію задекларованого товару.

Згідно ж до пояснень до товарної позиції 8419 - машини, обладнання промислове або лабораторне з електричним чи неелектричним нагріванням (за винятком печей, камер та іншого обладнання товарної позиції 8514) для обробки матеріалів шляхом зміни температури, наприклад нагріванням, варінням, підсмажуванням, дистиляцією, ректифікацією, стерилізацією, пастеризацією, пропарюванням, сушінням, випарюванням, конденсацією або охолодженням, крім машин або обладнання, призначеного для використання у побуті, неелектричні водонагрівачі безінерційні або теплові водні акумулятори (а.с.93- 101), тоді як згідно з поясненнями до товарної позиції 8456 - верстати для обробки різних матеріалів шляхом видалення матеріалу за допомогою лазерного або іншого світлового чи фотонного променя ультразвукових, електророзрядних, електрохімічних, електропроменевих, іонно - променевих або пламенно-дугових процесів, водоструминні різальні машини (а.с.90-92).

На основі зазначених доказів митний орган встановив, що дослідно-промислове устаткування, виготовлене за індивідуальним замовленням з призначенням для плазмового електродугового очищення поверхні катанки та дроту від окалини та іржі, відповідно митної декларації за № 401080000/2014/000680 є саме за кодом 8456.

Однак, суд критично відноситься до вказаних тверджень суб'єкта владних повноважень, адже перелік товарних позицій, що не включається до коду 8419 є виключним, зокрема, не входять побутові печі, каміни, плини, повітронагрівачі і розподільчі пристрої для подачі гарячого повітря, електричні, прилади побутові для приготування або розігрівання їжі, пристрої для фракційної перегонки, ректифікації, сконструйовані спеціально для ізотопного поділу, а також пристрої для ізотопного обміну, що використовують метод "подвійної температури", парові котли і водяні котли з пароперегрівом, а також їхнє допоміжне обладнання, котли центрального опалення, промислової або лабораторні печі для розділення опроміненого ядерного палива за допомогою пірометалургійних процесів, обладнання для пророщування насіння, інкубатори, брудери, машини для зволоження зерна, дифузійні апарати для екстрагування цукру з сиропу, установки для термообробки текстильної пряжі, тканин або готових текстильних виробів, апаратури для хімічного осаджування з парової фази для виробництва напівровіднокових виробів, промислове або лабораторне обладнання для термообробки матеріалів за допомогою індукції або діалектичних втрат, включаючи мікрохвильове обладнання, мікрохвильові печі для промислового або комерційного використання, використовувані у ресторанах або подібних підприємствах, загальні нагрівачі, не вмонтовані постійно, для нагрівання рідин, в'язких речовин чи газів, електрообладнання обігрівання ґрунту, електрообладнання обігрівання простору, побутові еклектронагрівальні прилади, отже, задекларований товар позивачем до зазначеного переліку не входить.

Варто також зазначити, що ухвалою суду від 16.10.2014 по справі призначено товарознавчу експертизу, за результатами якої Інститутом електрозварюванням ім. Є.О. Патона сформовано висновок спеціаліста від 22.12.2014 №К-52/2641, згідно з яким дослідно-промислове устаткування, виготовлене за індивідуальним замовленням з призначенням для плазмового електродугового очищення поверхні катанки та дроту від окалини та іржі виробництва ЗАТ "Петроплазма" (РФ) ввезене позивачем ПАТ "ПлазмаТек" згідно вантажно-митної декларації №401080000/2014/000680 по технічним характеристикам відповідає коду згідно з УКТЗЕД (а.с.126-131).

Частина 1 статті 69 КАС України встановлює, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

За змістом ч.1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи вище наведене позивачем правомірно під час митного оформлення товару дослідно - промислове устаткування, виготовлене за індивідуальним замовленням з призначенням для плазмового електродугового очищення поверхні катанки та дроту від окалини та іржі визначено код , натомість митним органом безпідставно з метою дотримання інституту контролю правильності заявленого декларантом коду товару не взято до уваги додаткові докази надані ПАТ "Плазма Тек".

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що ч. 2 ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Судом встановлено, що заявлена митна вартість товару та її складові були підтверджені позивачем всіма необхідними документами, зазначеними у ч. 2 ст. 53 МК України. Водночас митний орган не навів обґрунтованого пояснення та не надав жодного доказу, які б свідчили про наявність розбіжностей, що не дають можливість підтвердити числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що рішення про визначення коду товару Вінницької митниці Міндоходів № КТ-419-2014 від 29.08.2014 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №401080000/2014/00006 є безпідставним та прийняте без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку заключній вимозі позивача про стягнення на його користь з Державного бюджету України надміру сплачених сум митних платежів, суд керується наступними мотивами.

Частиною 1 статті 301 МК України визначено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Згідно з приписами частини третьої зазначеної статті Митного кодексу України, помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

На виконання вищевказаної норми Бюджетного кодексу України розроблено Порядок взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, який затверджений наказом Міністерством доходів і зборів України від 30.12.2013 №882/1188 (далі - Порядок) та набрав чинності 25.02.2014.

Згідно з п. 5 цього Порядку повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що орган Міндоходів на підставі даних особових рахунків платників готує висновок. Орган Міндоходів не пізніше наступного робочого дня від дати отримання висновку, погодженого місцевим фінансовим органом, передає його згідно з Реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, відповідному органу Казначейства.

На підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у визначеному законодавством порядку (пункт 10 Порядку).

Норми аналогічного змісту містив і чинний до 25.02.2014 року спільний наказ Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147 ''Про затвердження Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи''.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України надміру сплачених обов'язкових платежів не підлягають задоволенню, оскільки суд, приймаючи рішення про стягнення сум надміру сплачених митних платежів, фактично визначає митну вартість ввезеного товару, чим підміняє митний орган.

Вказана позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 17.12.2013 у справі №21-439а13 про визнання протиправним і скасування рішення про визначення митної вартості та стягнення суми надмірно сплаченого податку на додану вартість.

Зокрема, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що суди, в разі встановлення протиправності рішень митного органу про визначення митної вартості за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму податку на додану вартість, фактично визнаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України надміру сплачених митних платежів задоволенню не підлягають.

Таким чином, надавши правову оцінку заявленим вимогам, суд з метою захисту прав позивача та в узгодження ст.162 КАС України, вважає, що позов необхідно задовольнити частково, тим самим визнати не чинними і скасувати рішення про визначення коду товару Вінницької митниці Міндоходів №КТ-419-2014 від 29.08.2014 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №401080000/2014/00006, разом з тим, відмовивши в решті задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачено ч.1 ст.11 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати не чинними і скасувати рішення про визначення коду товару Вінницької митниці Міндоходів № КТ-419-2014 від 29 серпня 2014 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №401080000/2014/00006.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна: Суддя:

Секретар: