Справа № 621/3203/14-а
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 р.Справа № 621/3203/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області на постанову Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2014р. по справі № 621/3203/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання виконати певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

11.11.14 р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом.

За результатами розгляду справи постановою Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2014 року позов задоволено .

Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області щодо нарахування ОСОБА_1 соціальної допомоги, як дитині війни, в розмірі меншому, ніж визначено Законом України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. - незаконними.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області здійснити перерахунок соціальної допомоги ОСОБА_1, як дитині війни, у відповідності з вимогами Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01.01.2014р. по 02.08.2014р.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", від 28.12.2011р. № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення", від 24.04.2014р. № 112 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення", ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни та за приписами ст.6 цього закону має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права надавши перевагу ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" над постановою Кабінету Міністрів України № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011р., як нормативно-правовому акту, що має вищу юридичну силу. Також суд правильно визначено розмір мінімальної пенсії за віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки іншими законами такий розмір не врегульовано.

Між тим, при ухваленні рішення судом було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 11.11.14 року із вимогами щодо захисту його порушених прав, що мали місце з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів, виходячи з наведеного, вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин ч.2 ст.99 КАС України.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 11.05.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи не вбачається підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до 11.05.2014року - підлягає скасуванню, а позовні вимоги в зазначеній частині підлягають залишенню без розгляду.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а не постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 р. за № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення". Також судом правильно визначено розмір мінімальної пенсії за віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки іншими законами такий розмір не врегульовано.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (в редакції Закону до 03.08.2014р.) не встановлено обмеження, щодо виплат відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", тому з 01.01.2014 року діють положення ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин застосування до таких правовідносин з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року підзаконного акту - постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28 грудня 2011 р., яка суперечить Закону України "Про соціальний захист дітей війни", є помилковим.

Отже, враховуючи, що частину позовних вимог ОСОБА_1 залишено без розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що з 11.05.2014 року по 02.08.2014 року нарахування та виплата позивачу підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до 11.05.2014 року - підлягає скасуванню, а позовні вимоги в зазначеній частині підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 197 п. 4 ст. 198, 200, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області - задовольнити частково.

Постанову Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2014р. по справі № 621/3203/14-а в частині визнання дій управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області щодо нарахування ОСОБА_1 соціальної допомоги, як дитині війни, в розмірі меншому, ніж визначено Законом України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 01.01.2014р. по 10.05.2014р. - незаконними та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області здійснити перерахунок соціальної допомоги ОСОБА_1, як дитині війни, у відповідності з вимогами Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01.01.2014р. по 10.05.2014р. - скасувати, прийняти ухвалу, якою цю частину позовних вимог залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2014р. по справі № 621/3203/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Шевцова Н.В.
Судді Макаренко Я.М. Мінаєва О.М.