Справа № 814/260/14
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/260/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БаГор-Грейн" до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.12.2013 р. № ,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "БаГор-Грейн" звернулось з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач безпідставно прийняв рішення про збільшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно відніс до податкового кредиту суми ПДВ від здійснення угод з контрагентом.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року адміністративний позов було задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 23.12.2013 року № .

Не погоджуючись з даною постановою суду податковий орган подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "БаГор - Грейн" зареєстрований як юридична особа та платником податків.

В період з 25.11.13-29.11.13 року податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період липень 2013 року по взаємовідносинам з платником податків ПАТ «ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧА - ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ» за липень 2013 року.

03.12.13 року за наслідками перевірки відповідачем було складено акт № 360/14-03-22-08/38458819, у висновках якого зазначено, що позивачем порушено п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 83942 грн. за період липень 2013 року.

23.12.2013 року на підставі даного акту відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 83942,00 грн. та штрафними санкціями на суму 20985,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача, як на момент проведення перевірки, так і під час судового розгляду даної справи були в наявності всі податкові накладні та інші первинні документи (їх копії наявні в матеріалах справи), які підтверджують факт здійснення господарської операції, а отже, позивач, в порядку визначеному вказаними нормами, правомірно відніс до податкового кредиту, отриманий ПДВ.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, з акту перевірки № 360/14-03-22-08/38458819 вбачається, що по господарській операції позивача з ПП «Геолідер» були наявні всі умови необхідні для надання позивачу права формування податкового (наявність податкових накладних, наявність факту реального придбання товару в межах господарської діяльності ТОВ «БаГор - Грейн», здійснення оплати ТОВ «БаГор - Грейн» придбаного товару, подальша поставка цього товару на адресу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»).

Позивачем в ході судового органу надано первинні документи, які підтверджують фактичність проведеної господарської операції між ТОВ «БаГор - Грейн» та «Геолідер» (договір, видаткові накладні, податкова накладна, виписки по банківському рахунку, платіжні доручення). Позивач фактично отримав від ПП «Геолідер» стрічку конвеєрну та паси привідні та розрахувався за них в безготівковому порядку.

Тобто, дана спірна операція була господарською, направленою на реальне настання правових наслідків.

Відсутність товарно-транспортних накладних про перевезення товару пояснюється відсутністю необхідності зберігати та отримувати такі документами, оскільки за умовами укладеного між позивачем та «Геолідер» договору поставки № 23-07 від 23.07.2013 р. (а саме пункту 2), передбачено:

При здійсненні поставки Товару Постачальник зобов'язаний передати Покупцю --документи:

- видаткова накладна;

- податкова накладна;

- оригінал рахунку-фактури;

- сертифікат якості виробника.

Не відповідають дійсності твердження відповідача, відносно того, що операції купівлі - продажу є безтоварними, та те, що використання придбаних у ПП «Геолідер» товарів у подальшій господарській операції не доведено. Оскільки факт відносин позивача з ПП «Геолідер» вивчався відповідачем, у зв'язку з тим, що придбана у ПП «Геолідер» продукція була поставлена позивачем на адресу ПАТ «ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧА - ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ», по взаємовідносинам з яким і було проведено перевірку.

За змістом ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 №996-Х11 встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

На підставі ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В контексті зазначених норм можна дійти висновку, що для підтвердження факту здійснення господарських операцій законодавство передбачає не тільки наявність самих первинних документів, а й наявність самого факту здійснення господарської операції.

На підставі наданих позивачем копій первинних документів позивач довів суду реальність здійснення господарської операції з контрагентом, тому суд вважає, що встановлений факт здійснення господарської операції.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу того, що угоди між позивачем та контрагентом фактично не відбувалася, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростовував факт здійснення цих угод. Заперечення відповідача ґрунтуються виключно на його припущеннях та думці.

Стосовно правомірності віднесення позивачем суми ПДВ отриманих від контрагента, та віднесення їх до податкового кредиту суд зазначає наступне:

За правилами п.198.1 ПК України що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно п.п. 198.2. ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Іншими словами, право на віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача, як на момент проведення перевірки, так і під час судового розгляду даної справи були в наявності всі податкові накладні та інші первинні документи (їх копії наявні в матеріалах справи), які підтверджують факт здійснення господарської операції, а отже, позивач, в порядку визначеному вказаними нормами, правомірно відніс до податкового кредиту, отриманий ПДВ.

На спростування доводів податкового органу з приводу наявності вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.11.2014 року у справі № 490/8753/14-к, колегія суддів зазначає, що вказане судове рішення датоване після винесення оскаржуваної постанови Миколаївського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ст.159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративний справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що суд першої інстанції не міг врахувати вказані докази (вирок суду) під час розгляду справи з об'єктивних причин, вказаний вирок не може вплинути на правильність рішення суду у результаті апеляційного провадження, поряд з цим, колегія суддів зазначає, що за наявності вказаного вироку, рішення суду може бути переглянуто у відповідності до приписів ст.ст.245-253 КАС України, якщо для цього існують відповідні підстави.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "БаГор-Грейн" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі № 814/260/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 16 лютого 2015 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян