Справа № 804/7893/14
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/61496/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року

у справі № 804/7893/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»

до Дніпропетровської митниці Міндоходів

про скасування рішення, картки відмови, стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької митниці, Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 14.04.2010 №113050000/0/00445, визнання рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів від 14.04.2010 №113000006/2010/000269/1 протиправним; стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у Дніпропетровській області на користь Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 21 262,36 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2014 позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 21 262, 36 грн. скасовано та прийнято у цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

У решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2014 залишено без змін.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволеного позову, Дніпропетровська митниця оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти в оскаржуваній частині з мотивів порушення цими судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення у справі - про відмову у задоволенні позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 22.01.2010 між ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та компанією «SEMPERTRANS» Вelchatow Sp, м. Белхатів, Польща був укладений зовнішньоекономічний контракт №662-09, за умовами якого продавець зобов'язується здійснити поставку товару, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (конвеєрна стрічка), згідно специфікації Додаток №1 до цього контракту.

14.04.2010 позивач подав до відділу митного оформлення Криворізької митниці вантажну митну декларацію № 113050000/2010/002976. Митна вартість товару була заявлена шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ-1 за ціною договору (метод 1) відповідно до статті 267 Митного кодексу України.

Митним органом здійснено перевірку правильності визначення митної вартості товару згідно з чинним законодавством та у зв'язку з невідповідністю ціни товару, заявленого до митного оформлення, з рівнем митної вартості товарів, що вже оформлені (витяг з цінової Бази даних ЄАІС ДМСУ), відповідач дійшов висновку щодо необхідності подання додаткових документів, що підтверджують, заявлену митну вартість товарів згідно з пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження» (далі - Порядок №1766), про що здійснила відповідний запис в декларації митної вартості.

Митним органом запропоновано для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів надати додаткові документи: прайс - лист фірми виробника товару; калькуляцію фірми виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Також з декларантом позивача «проведено консультацію та обмін ціновою інформацією» та повідомлено «про можливість оформлення під гарантійні зобов'язання згідно з наказом ДМСУ від 17.03:2008 № 230». При цьому 14.04.2010 декларанта позивача ознайомлено з цими записами під підпис.

Позивачем до митного оформлення додатково запитаних документів надано не було.

У зв'язку з тим, що позивачем не надано до митного оформлення додатково запитаних документів, посадовою особою митного органу, на підставі інформаційної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМСУ було проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості на ідентичні або подібні (аналогічні) товари, митне оформлення яких вже здійснено та виявлено, що заявлена ціна товару - стрічки конвеєрної - 2,612 Євро за кг є нижчою ніж митна вартість аналогічного товару цього ж виробника, цієї ж марки, що ввозилася на митну територію України (тобто, вже оформленого для вільного використання на митній території України), яка становить 3,17 Євро за кг та бумага - 2,41 Євро за кг є нижчою ніж митна вартість аналогічного товару цього ж виробника, цієї ж марки, що ввозилася на митну територію України (тобто, вже оформленого для вільного використання на митній території України), яка становить 2,96 Євро за кг.

У зв'язку з неможливістю визначення митної вартості товару за ціною договору, було застосовано резервний метод визначення митної вартості, а саме метод №6.

14.04.2010 митним органом прийнято рішення щодо визначення митної вартості № 113000006/2010/000269/1 із застосуванням методу № 6 на підставі статті 273 Митного кодексу України.

За результатами розгляду митної декларації, товаросупровідних та інших документів митним органом винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 14.04.2010 № 113050000/0/00445, згідно з якою товари не підлягають митному оформленню, зокрема, через коригування митної вартості товару № 1 відповідно до рішення від 14.04.2010 № 113000006/2010/000269/1.

Задовольняючи позов в частині скасування рішення та картки відмови митного органу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оспорюване рішення відповідача про визначення митної вартості товару не містить у собі відомостей про те, які обставини унеможливлювали застосувати для визначення митної вартості товару попередні чотири методи визначення митної вартості товарів, що стало б законною підставою для застосування методу №6.

Посилання митного органу в апеляційній скарзі на причини не застосування попередніх методів суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, оскільки такі причини неможливості застосування послідовно п'яти методів визначення митної вартості товару повинні бути зазначені саме в рішенні про визначення митної вартості товарів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 265 Митного кодексу України митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість), 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень постанов Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 № 339 «Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів» та від 20.12.2006 № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження» дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Таким чином, дії митного органу щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це установлено частиною п'ятою статті 266 Митного кодексу України, та без обґрунтування неможливості їх застосування суперечать вимогам чинного на той час митного законодавства України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14.11.2011 №21-213а11 та від 29.05.2012 №21-91а12.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Ураховуючи, що, як установлено судами попередніх інстанцій, у цьому випадку під час прийняття оспорюваного рішення про визначення митної вартості товару за шостим (резервним) методом митний орган послідовно не застосовував попередні п'ять методів визначення митної вартості товару, як це установлено частиною п'ятою статті 266 Митного кодексу України, та не обґрунтував неможливість їх застосування, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для скасування оспорюваних рішення і картки відмови.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом

помічник судді М.Р. Мергель