Справа № 642/9614/14-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р.Справа № 642/9614/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Харкова на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2014р. по справі № 642/9614/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Харкова

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Харкова, в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Харкова від 10.10.2014 р. про відмову в призначенні пенсії державного службовця, судді, який обраний на посаду безстроково і продовжує працювати; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати з 01.10.2014 р. пенсію державного службовця.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця.

Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 01.10.2014 року пенсію державного службовця.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 03.02.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 працює у Ленінському районнму суді м. Харкова з 21.03.1989 року по теперішній час на посаді судді. Загальний стаж роботи станом на 28.10.2014 року становить 43 років, стаж державної служби становить 36 років (а.с. 6).

Позивач перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Харкова та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

01.10.2014 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова з заявою про призначення пенсії за вимогами ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова 10.10.2014 року відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на те, що позивач не у відставці і продовжує працювати на посаді судді.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суддя ОСОБА_1 мав право на призначення пенсії державних службовців починаючи з дати подання такої заяви в розмірі, визначеному статтею 37 Закону № 3723-ХІІ, а після набрання чинності Законом № 3668-УІ 01.10.2011 року, яким внесено зміни до зазначеної статті, - на отримання пенсії у розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 1058-І У.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України не допускається будь-яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану, зокрема в залежності від отримання працюючими пенсіонерами заробітної плати.

Спеціальним законом, що регулює гарантії соціального захисту суддів, є Закон України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно ст.129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям за роботу на посаді судді щомісячно виплачується суддівська винагорода, яка складається з аналогічних складових заробітної плати, з якої позивачу має бути призначена пенсія державного службовця.

Стаття 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачає призначення та виплату пенсій суддям на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Статтею 23 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII встановлено граничний вік перебування на державній службі, який на час виникнення спірних відносин становив 60 років для чоловіків і 55 років для жінок. Крім того, вказаною статтею визначено, що в разі необхідності керівник державного органу за погодженням з Начальником Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України може продовжити термін перебування на державній службі, але не більш як на п'ять років. У виняткових випадках після закінчення цього терміну державні службовці можуть бути залишені на державній службі лише на посадах радників або консультантів за рішенням керівника відповідного державного органу. Граничний вік перебування на державній службі фактично є пенсійним віком для цієї категорії працівників.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" (в редакції від 08.07.2011 р.) особі, якій призначена пенсія відповідно до цієї статті та яка продовжує працювати на державній службі, виплачується пенсія у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а після звільнення - у розмірі, обчисленому відповідно до Закону "Про державну службу" № 3723-XII.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановлюються Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

У відповідності до ст. 1 Закону № З723-ХІІ державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Таким чином, суддя, на якого поширюється дія Закону № 3723-ХІІ, є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону № 3723-ХІІ, яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір, а також передбачає, що пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Аналіз статей 23 та 37 зазначеного Закону дає підстави для висновку, що особи, які досягли пенсійного віку, мають право на отримання пенсії державних службовців (за наявності відповідних підстав) та продовження терміну перебування на державній службі (за наявності погодження Начальника Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України).

У відповідності до ч.4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ суддя, який вийшов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналіз статті 43 Закону № 2862-ХІІ свідчить про те, що вона регулює відносини, пов'язані з відставкою судді, яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зазначена стаття, як і в цілому Закон № 2862-ХІІ, посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено статтею 37 Закону № 3723-ХІІ. Зокрема, вона передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону № 3723-ХІІ, або неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання.

Виходячи з особливого статусу суддів як носіїв державної влади з притаманним їм спеціальним соціальним захистом та конституційними гарантіями їхньої незалежності, колегія суддів доходить висновку, що стаття 43 Закону № 2862-ХІІ не суперечить положенням статті 37 Закону № 3723-ХІІ та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом № 3723-ХІІ умовах в разі досягнення ними пенсійного віку.

Так, зазначеною статтею в редакції Закону № 3668-УІ, що особі, якій призначена пенсія відповідно до цієї статті та яка продовжує працювати на державній службі, виплачується пенсія у розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 1058-1У, а після звільнення - у розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області, до складу заробітної плати ОСОБА_1 входить: посадовий оклад (в сумі 12180,00 грн.); надбавка за вислугу років 80% (9744,00 грн.). На всі виплати, включені в довідки, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Сума, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, становить 20706,00 грн. ( а.с. 11).

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для проведення перерахунку призначеної пенсії за вимогами ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Отже, враховуючи приписи ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено обов'язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність рішення від 10.10.2014 року про відмову в призначенні позивачу пенсії державного службовця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2014 р. прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою та скасуванню не підлягає, є законною та обрунтованою та скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Харкова залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2014р. по справі № 642/9614/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.