Справа № 802/3290/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3290/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

05 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

апелянта - Нестерука М.І., Грушко О.Л.

позивача - Шевчука А.А., Пинзара І.В.

свідків - ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом приватного проектно-вишукувального підприємства "Азимут" до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2014 року до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося приватне проектно-вишукувальне підприємство "Азимут" (надалі - Підприємство, ППВП "Азимут") до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 21.10.2014 вказаний позов задовольнив повністю, а саме визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення № та № від 31.07.2014.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги скаржник зокрема зауважив, що директором ОСОБА_8 отримано дохід у вигляді надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, чим порушено п.п.164.2.11 п. 164.2 ст.164, п.п. 170.9.1 та п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст.170 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представники Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечили та посилаючись на правоімрність і обгрунтованість висновків суду першої інстанції, просили суд у задоволенні апеляційної скарги податкового органу відмовити. При цьому, представнкии позивача посилались на письмові заперечення, в яких містяться посилання на відсутність у податкового органу повноважень стосовно внесення змін до акта перевірки та, як наслідок, прийняття податкових повідомлень-рішень на підставі висновків, що не були відображені у акті перевірки.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, протягом періоду з 27 червня по 08 липня 2014 року посадовими особами Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції проведено позапланову виїзну перевірку з питань дотримання приватним проекто-вишукувальним підприємством "Азимут" вимог податкового за період з 01 квітня 2011 року по 27 червня 2014 року. За наслідками проведеної перевірки складено акт №39/22/31964584 від 15 липня 2014 року.

В ході проведеної перевірки виявлено порушення Підприємством пункту 250.2, 250.9 статті 250 Податкового кодексу України, що полягало у неподанні Підприємством звітності по екологічному податку за ІІ квартал, ІІІ квартал, ІV квартал 2001 року, І квартал - ІV квартал 2012 року, І - ІV квартал 2013 року, І квартал та ІІ квартал 2014 року; підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що полягало у невиконанні функцій податкового агента, а саме: Підприємством не нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб з доходу, отриманого у вигляді матеріального блага ОСОБА_8 в сумі 48086 гривень; підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, що полягало в не нарахуванні та не утриманні податку з доходів фізичних осіб з суми грошових коштів в розмірі 3820 гривень, отриманих ОСОБА_8 29 листопада 2013 року.

Не погодившись із висновками акта перевірки, Підприємство звернулося із письмовими запереченнями на такий акт до органу державної податкової служби, за результатом розгляду якого, податковим органом сформовано відповідь вих. №1803/10/22-207 від 28 липня 2014 року. У відповіді йдеться про необхідність внесення змін до акта перевірки від 15 липня 2014 року в частині пунктів 3.7, 3.11 та 5.2 і змінити висновки акта перевірки. З огляду на внесені зміни та викладення в іншій редакції пунктів 3.7, 3.11 та 5.2 акта перевірки від 15 липня 2014 року висновок акта перевірки доповнився новими порушеннями (що були виявлені вже в ході розгляду заперечень Підприємства), а саме: пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, в зв'язку з чим встановлено не оприбуткування готівки в касі Підприємства в сумі 3820 гривень; пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, в зв'язку з чим встановлено несвоєчасне звітування директором Підприємства про отримання в підзвіт коштів в сумі 48086 гривень; підпункту 164.2.11 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що полягало у невиконанні Підприємством функцій податкового агента, а саме: сума надміру витрачених коштів в розмірі 48086 гривень, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, не повернута у встановлені законодавством строки; підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, що полягало в не нарахуванні та не утриманні податку з доходів фізичних осіб з суми грошових коштів в розмірі 3820 гривень, отриманих директором Підприємства ОСОБА_8 29 листопада 2013 року.

В подальшому на підставі виявлених порушень, Іллінецькою об`єднаною державною податковою 31 липня 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до Підприємства застосовано штрафні санкції в розмірі 31121,50 гривень, а також податкове повідомлення-рішення №, яким Підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 9131,77 гривень - основний платіж, штрафні санкції в розмірі 2282,94 гривень.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленянми-рішеннями, ППВП "Азимут" оскаржило їх до суду.

Суд першої інстанції при задоволенні позову та визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зокрема виходив з того, що Податковим кодексом України не передбачено повноважень органу державної податкової служби під час розгляду заперечень на акт перевірки вносити зміни до акта перевірки шляхом викладу окремих пунктів такого акта у новій редакції, що по своїй суті свідчить про проведення додаткової перевірки в рамках розгляду заперечень на акт перевірки.

Проте до зазначених висновків суду першої інстанції, колегія суддів ставиться критично, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, підставою для прийняття податкових рішень, що оскаржуються, слугували висновки, зроблені податковим органом у результаті розгляду заперечень Підприємства на акт перевірки.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Виходячи із змісту наведеної вище норми слідує, що з метою здійснення контролюючих функцій орган державної податкової служби досліджує податкові декларації (розрахунки), фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою платником податків та зборів.

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 Податкового кодексу України (пункт 78.8 статті 78 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (уразі їх наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються органом державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Участь керівника відповідного органу державної податкової служби (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником органу державної податкової служби (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності).

У розрізі наведених правових положень, судова колегія зауважує, що за результатами розгляду заперечень платника податку на акт перевірки останньому надсилається відповідь, а податкове повідомлення-рішення приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Разом з тим, надаючи правову оцінку суду висновкам першої інстанції судова колегія вважає помилковою позицію останнього, що внесення змін до акта перевірки шляхом викладу окремих пунктів такого акта у новій редакції, є по своїй суті проведенням додаткової перевірки в рамках розгляду заперечень на акт перевірки, оскільки як зазначалось вище, податкове повідомлення-рішення повинно приймаєтись з урахуванням всіх встановлених обставин справи, зокрема висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки, що і мало місце в даному випадку.

Суд апеляційної інстанції також вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 31.07.2014 в частині несвоєчасного звітування отриманих під звіт коштів в сумі 48086 грн., з огляду на наступне.

Так, перевіркою встановлено, що за перевіряємий період з 01.04.2011 по 27.06.2014 ППВП «Азимут» перерахувало на картковий рахунок №5000, відкритий у ПАТ «КБ «Надра» керівнику підприємства - ОСОБА_8 кошти в загальній сумі - 51906,00 грн. (червень 2012 року - 12100,00 грн., липень 2012 року - 16000,00 грн,; січень 2013 року 774,00 грн., квітень 2013 року - 2000,00 грн., травень 2013 року - 6532 грн., жовтень 2013 року - 3500,00 грн., грудень 2013 року - 11000,00 грн.), які в повному обсязі одержані ОСОБА_8 з карткового рахунка відповідно виписок з банку наданих ним під час проведення перевірки.

При цьому як встановлено під час апеляційного розгляду, кошти в сумі 48086 грн. директором ППВП "Азимут" оприбутковані через касу підприємства під звіт на закупілю товарно-матеріальних цінностей.

Пунктом 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Відповідно до пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України.

Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту (підпункт 170.9.2 пункту 170.9 статі 170 Податкового кодексу України).

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зауважує, що останнім не враховано невчасне звітування по оприбуткованим коштам в сумі 48086 грн., а відтак порушення позивачем пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт ППВП «Азимут» виготовлені на бланках затверджених Наказом Міністерства доходів і зборів України від 24.12.2013 року №845, а період за які були подані звіти - з 11.06.2012 року по 11.12.2013 року, тобто останні подані на формах бланків, які на той час ще не існували.

Отже судом першої інстанції не враховано, що звітування за отримані кошти в під звіт на загальну суму 48086 грн. проведено по звітах, форма яких на час здійснення господарських операцій не була затверджена Міністерством доходів і зборів України і не була чинна, а відтак не могла застосовуватись для ведення господарських операцій в бухгалтерському обліку, оскільки господарські операції проведені до 24.12.2013 року.

Зазначена обставина, на думку суду апеляційної інстанції вказує на те, що директором ОСОБА_8 отримано дохід у вигляді суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки в сумі 48086 грн., чим порушено п.п.164.2.11 п. 164.2 ст.164, п.п. 170.9.1 та п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст.170 Податкового кодексу України.

Крім того визначаючись щодо спірних правовідносин судова колегія не бере до уваги посилання позивача наведені в письмових запереченнях, оскільки під час апеляційного розгляду в якості свідків фізичних осіб-підприємців ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які здійснювали реалізацію офісної та оргтехніки ППВП «Азимут». Відповідно до пояснень вказаних осіб, жодних фінансово-господарських відносин з ППВП «Азимут» та його керівником ОСОБА_8 за перевіряємий період з 01.04.2011 року по 27.06.2014 року, останні не здійснювали, що в черговий раз ставить під сумнів правдивість тверджень позивача щодо здійснення господарських операцій.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги доводи податкового органу щодо правомірності податкового рішення № від 31.07.2014 в частині порушення позивачем п.2.6 Постанови про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні №637 від 15.12.2014 щодо не оприбуткування готівки в касі підприємства в сумі 3820 грн.

Згідно з положеннями абз. 1 п.2.6 Постанови про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні №637 від 15.12.2014 (надалі - Постанова №637) уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книш відповідно до вимог глави 4 цього Положення, е здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів (абз. 2 п. 2.6 Постанови №637).

Разом з цим, оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її Фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій (абз. 21 пп. 2 п. 1 Постанови №637).

Отже, з аналізу абз. 21 пп. 2 п. 1 та п. 2.6 Постанови № 637 встановлено, що оприбутковуватись в касі підприємства має лише готівка, що надходить до каси від третіх осіб, а не грошові кошти, що видаються з каси.

Як з'ясовано під час апеляційного розгляду, кошти в сумі 3 820 грн. не надходили до каси підприємства - позивача, а видавались директору ППВП «Азимут» під звіт, були перераховані на його картковий рахунок, тобто шляхом безготівкового перерахування та поза межами каси.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, у позивача був відсутній обов'язок оприбутковувати зазначені кошти в касі підприємства, що спростовує доводи податкового органу викладені в апеляційній скарзі.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними посилання представників позивача на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення рішення № від 31.07.2014 в частині порушення позивачем підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що полягало у невиконанні функцій податкового агента, оскільки придбана ППВП «Азимут» офісна та оргтехніка в перевіряємий період на балансі підприємства не перебувала.

В даному випадку судова колегія враховує також вищевстановлені обставини, а саме, що звітування за отримані кошти в під звіт на загальну суму 48086 грн. позивачем проведено по звітах, форма яких на час здійснення господарських операцій не була затверджена Міністерством доходів і зборів України та пояснення свідків про відсутність фінансово-господарських відносин з ППВП «Азимут» та його керівником ОСОБА_8 за перевіряємий період з 01.04.2011 року по 27.06.2014 року, що в цілому ставить під сумнів позицію позивача стосовно облікування офісної та оргтехніки в перевіряємий період на балансі підприємства.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом приватного проектно-вишукувального підприємства "Азимут" до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області № від 31.07.2014 в частині застосування штрафних санкцій 19100 грн.

В іншій частині адміністративного позову приватного проектно-вишукувального підприємства "Азимут" відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 лютого 2015 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.