Справа № 822/1674/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/49117/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач),

Кочана В.М.,

Штульман І.В.,

здійснивши попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Департамент), третя особа Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - Державтоінспекція) про визнання протиправною відмову у знятті з обліку автомобіля та зобов'язання надати дозвіл на перереєстрацію транспортного засобу, за касаційною скаргою позивача на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив:

визнати протиправною відмову Департаменту у знятті з обліку автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat, 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та наданні дозволу на його перереєстрацію Державтоінспекцією;

зобов'язати відповідача надати дозвіл на перереєстрацію автомобіля без сплати мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством про імпорт автомобілів.

Посилався на незаконність дій Департаменту щодо відмови у знятті з обліку автомобіля, оскільки при вирішенні цього питання відповідач повинен був керуватися пунктом 37 Порядком №999 від 8 вересня 1997 року, відповідно до якого після смерті інваліда, автомобіль яким він був забезпечений безплатно або на пільгових умовах, залишається в його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_5, як інвалід, у 2005 році був забезпечений автомобілем марки VOLKSWAGEN Passat, 1994 року випуску, ввезений на територію України як гуманітарна допомога. 16 липня 2011 року володілець автомобіля помер у зв'язку з чим позивач, як член сім`ї покійного, в 2014 році звернувся до Департаменту із заявою про перереєстрацію автомобіля на його ім'я. 8 квітня 2014 року ОСОБА_4 повідомлено, що лише у випадку сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, транспортний засіб може бути переданий у власність одному із членів сім`ї інваліда.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент смерті інваліда, діюче законодавство не передбачало безоплатної передачі автомобіля померлого інваліда членам його сім'ї.

Висновок судів є законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, підчас дії якого вони настали або мали місце.

У справі, що розглядається, такою подією (фактом) є смерть інваліда ОСОБА_5 На цей момент питання про вилучення автомобіля після смерті інваліда, отриманого як гуманітарна допомога, регулювалося Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999. Відповідно до абзацу сьомого пункту 41 цього нормативного акту (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 року №826) після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля.

Виходячи зі змісту зазначеного положення, автомобіль, яким інвалід був забезпечений, і яким він користувався менше 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сім`ї лише на підставі рішення Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України та за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення.

Позивач від таких виплат відмовився, тому суди прийшли до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати його таким, що не відповідає нормам матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

До актів цивільного законодавства відносяться і постанови Кабінету Міністрів України (стаття 4 ЦК).

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року (справа №21-437а13), яка відповідно до статті 244-2 КАС України, є обов'язковою для всіх судів України.

Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року № 999., на який посилається позивач, як на підставу до задоволення позову, втратив чинність постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року, тому його положення не можуть розповсюджуватися на момент смерті ОСОБА_5, якому автомобіль надавався як гуманітарна допомога.

Ураховуючи наведене, рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.М. Кочан

І.В. Штульман