Справа № 760/27085/14-а
Суддя: Бобровник О. В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2-а-1110/14
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10. 02. 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді Бобровника О. В.
при секретарі: Мурга Н. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату, ГУПФ України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, суд -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить:
- визнати неправомірними рішення відповідача Київського міського військового комісаріату;
- зобов`язати Київський міський військовий комісаріат та Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити йому з 14.07.2014 року пільгову пенсію за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262 (в редакції Закону від 08.06.2014року) починаючи з 03 грудня 2013 року, тобто з моменту отримання заяви про призначення пенсії.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебував на службі в Збройних Силах України з 05.08.1976 р. по 01.12.1989 р., відповідно до Довідки Залізничного районного військового комісаріату м. Києва від 17.03.1992 р. № 3/199 та записів в трудовій книжці серія НОМЕР_1 , і був звільнений в запас у званні майора.
Строк військової служби становить 13 років 3 місяці та 26 днів.
Останнім місцем його роботи є ТОВ «Бобрик», де він працює і по сьогоднішній день
Його загальний страховий стаж станом на 06.11.2014 р. складає 30 років 6 місяців 21 день.
Вважає, що на момент досягнення ним 45-річного віку, його загальний трудовий стаж складав понад 25 календарних років (26 років, 4 місяці та 29 днів), отже, з урахуванням загальної вислуги років в ОВС, виникли всі необхідні умови для призначення йому пенсії за вислугу років згідно з діючим на той момент Законом № 2262-ХІІ (у редакції від 4 липня 2002 року).
Вважає, що законні права позивача було порушено відповідачами, а тому просить задовольнити позов.
В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав.
Представник відповідача ГУ ПФУ України в м. Києва проти задоволення позову заперечував. Посилався на те, статтею, на яку посилається позивач, як на підставу призначення пенсії, встановлена вимога про досягнення 45-річного віку при звільненні зі служби. Так як позивачем не було досягнуто зазначеного віку при звільненні зі служби, вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач перебував на службі в Збройних Силах України з 05.08.1976 р. по 01.12.1989 р., відповідно до Довідки Залізничного районного військового комісаріату м. Києва від 17.03.1992 р. № 3/199 та записів в трудовій книжці серія НОМЕР_1 , і був звільнений в запас у званні майора.
Строк військової служби становить 13 років 3 місяці та 26 днів.
Відповідно до пункту «б» ст. 12 Закону «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Таким чином, суд вважає, що всупереч зазначеним вимогам, позивачем не були дотримані умови, визначені Законом для призначення пенсії за вислугу років.
Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб`єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності
Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, враховуючи наведене та виходячи з аналізу вищевказаних норм чинного законодавства, оцінивши докази, які є в матеріалах справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», ст.. ст.. 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 158-163, 167 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позов залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.
Суддя: