Справа № 823/3056/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3056/14 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагенства у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області "Про звільнення ОСОБА_2." № 147-к від 12.09.2014р.;

- поновити ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Головного управління Держземагентства у Черкаській області;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Черкаській області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13.09.2014р. по дату фактичного поновлення на роботі;

- стягнути з Головного управління Держземагентства у Черкаській області моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року позов задоволено частково. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області "Про звільнення ОСОБА_2." № 147-к від 12.09.2014р. Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Головного управління Держземагентства у Черкаській області. Зобов'язано Головне управління Держземагентства у Черкаській області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13.09.2014 року по 25.11.2014 року у розмірі 7608 (сім тисяч шістсот вісім) грн. 64 коп. Стягнуто з Головного управління Держземагентства у Черкаській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням представник Головного управління Держземагенства у Черкаській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 17.12.2013 року №270-к призначено ОСОБА_2 з 17 грудня 2013 року на посаду головного спеціаліста сектору запобігання та протидії корупції Головного управління Держземагентства у Черкаській області в порядку переведення з Управління Укртрансінспекції у Черкаській області, як такого, що успішно пройшов стажування.

Наказом в.о. начальника Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 02.07.2014 року №73 зобов'язано відділ кадрової політики Головного управління Держземагентства у Черкаській області попередити про майбутнє вивільнення працівників Головного управління, посади яких скорочуються у відповідності до вимог чинного законодавства.

02 липня 2014 року під час попередження ОСОБА_2 про майбутнє вивільнення йому пропонувалось працевлаштування на посаді провідного спеціаліста відділу кадрової політики Головного управління Держземагентства у Черкаській області.

Наказом Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 12.09.2014 року №147-к, звільнено 12 вересня 2014 року ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста сектору запобігання та протидії корупції Головного управління Держземагентства у Черкаській області, у зв'язку із скороченням чисельності працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що відповідачем порушений порядок проведення процедури скорочення штату працівників ГУ Держземагентства у Черкаській області, оскільки позивачу не запропоновано всіх наявних вакантних посад в Головному управлінні за його кваліфікацією, зокрема, введену у штатний розпис посаду головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції, в зв'язку з чим позивача слід поновити на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Головного управління Держземагентства у Черкаській області.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спеціальним нормативним актом, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини є Кодекс законів про працю України.

Згідно преамбули Закону України «Про державну службу» даний закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно ст.11 Закону України «Про державну службу» державні службовці мають право користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України.

Стаття 1 Кодексу законів про працю України, яка визначає його завдання, встановлює, що він регулює трудові відносини всіх працівників.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, інвалідів надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю (ст.3 КЗпП), яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначає, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема в ухвалі від 04.08.2010 року у справі № 6-8884св10.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 08.05.2014 №70-ок внесено зміни до наказу Держземагентства України від 10.02.2014 №22-ок «Про затвердження граничної чисельності працівників та примірних структур територіальних органів Держземагентства», виклавши додаток 1 у новій редакції, згідно з додатком. Відповідно до витягу з додатку 1, гранична чисельність працівників Головного управління Держземагентства у Черкаській області складає 68 осіб.

На виконання наказу Держземагентства України від 08.05.2014 №70-ок «Про внесення змін до наказу від 10.02.2014 №22-ок» та змінами внесеними в структуру та штатний розпис Головного управління Держземагентства у Черкаській області, наказом Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 01.07.2014 №71 введено в дію з 02.07.2014 структуру та штатний розпис Головного управління Держземагентства у Черкаській області з чисельністю 68 штатних одиниць; у зв'язку із зміною структури та штатного розпису скорочено структурний підрозділ - сектор запобігання та протидії корупції; скорочено посади: завідувач сектору запобігання та протидії корупції - 1 посада, головний спеціаліст сектору запобігання та протидії корупції - 1 посада; введено у штатний розпис посаду: головний спеціаліст із запобігання та протидії корупції - 1 посада.

Тобто, суд першої інстанції обґрунтовано зазначає, що посада головного спеціаліста сектору запобігання та протидії корупції, яку обіймав ОСОБА_2, фактично була виведена із структурного підрозділу як самостійна штатна одиниця, відтак, скорочення чисельності працівників не відбулося.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в штатному розписі Головного управління Держземагентства у Черкаській області, який введений в дію з 02.07.2014 року, є посада головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції, яка за кваліфікаційними вимогами до посади, колом посадових обов'язків в повній мірі відповідає скороченій посаді головного спеціаліста сектору запобігання та протидії корупції та є рівнозначною їй.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, під час попередження ОСОБА_2 про заплановане вивільнення йому була запропонована лише посада провідного спеціаліста відділу кадрової політики Головного управління Держземагентства у Черкаській області; інші посади, в тому числі посада головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції, позивачу не пропонувались.

Більш того, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивачу як працівнику сектору запобігання та протидії корупції ГУ Держземагентства у Черкаській області, який скорочувався, не була запропонована посада головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції, яка з 02.07.2014 року вводилася в структуру та штатний розпис ГУ Держземагентства у Черкаській області.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем порушений порядок проведення процедури скорочення штату працівників ГУ Держземагентства у Черкаській області, оскільки позивачу не запропоновано всіх наявних вакантних посад в Головному управлінні за його кваліфікацією, зокрема, введену у штатний розпис посаду головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції, а тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги посилання відповідача на неналежне виконання посадових обов'язків ОСОБА_2 та порушення ним трудової дисципліни і вважає, що вказані обставини мають бути підтверджені належними доказами у справі - результатами щорічного оцінювання, атестації державних службовців тощо, крім того посилання відповідача на недостатній рівень кваліфікації позивача як на підставу звільнення за скороченням чисельності працівників, є необґрунтованими, оскільки скорочення штату передусім передбачає зменшення планової (штатної) чисельності працівників установи.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним наказу з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині поновлення на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Головного управління Держземагентства у Черкаській області та зазначає.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Так, з оскаржуваного наказу Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 12.09.2014 року №147-к вбачається, що позивача звільнено з посади головного спеціаліста сектору запобігання та протидії корупції Головного управління Держземагентства у Черкаській області, а тому колегія суддів приходить до висновку про поновлення позивача саме ту посаду, з якої його було незаконно звільнено.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення суми стягнення в розмірі 7608,64 грн.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999р. №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Так, судом першої інстанції встановлено, що за серпень 2014 року позивачу виплачено заробітну плату у розмірі 566 грн. 80 коп., за вересень 2014 року - 3822 грн. 81 коп., що підтверджується наданою Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області довідкою за відповідні періоди, таким чином, на момент винесення рішення у справі час вимушеного прогулу становить 52 робочих дні, а відтак сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу, становить 7608,64 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вони підлягають частковому задоволенню.

Згідно п.п.3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, позивачем у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Так, судом першої інстанції правомірно зазначено, що попередження ОСОБА_2 про заплановане звільнення, відсутність пропозицій роботи за кваліфікацією, а також незабезпечення позивача облаштованим робочим місцем, постійні перевірки його явки на роботі, та незаконне звільнення із займаної посади, чинили психологічний тиск на працівника.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Черкаській області - задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року - скасувати в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Головного управління Держземагентства у Черкаській області.

В цій частині винести нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Головного управління Держземагенства у Черкаській області про поновлення на посаді задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста сектору запобігання та протидії корупції Головного управління Держземагентства у Черкаській області.

В іншій частині постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 16 лютого 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Сорочко Є.О.