Справа № 816/1558/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. К/800/51355/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року по справі № 816/1558/14

за позовом ОСОБА_4

до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського

міського управління юстиції

(далі - Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ),

державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої

служби Полтавського міського управління юстиції

про визнання дій протиправними, скасування акту опису та арешту,

В С Т А Н О В И В:

У квітні ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про визнання дій державного виконавця незаконними та виключення майна, що належить позивачу з акта опису та арешту майна від 15 квітня 2014 року, а саме: телевізора SAMSUNG чорного кольору, модель UE32F5300AKXVA, серійний номер 34053LGTA00294Т, планшета Lenovo білого кольору, модель № 60027.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року, позов задоволено частково.

Виключено з акту опису та арешту майна від 15 квітня 2014 року телевізор SAMSUNG чорного кольору, модель UE-32F5300(UE32F5300AKXUA), серійний номер 34053LGTA00294Т, планшет Lenovo білого кольору, модель № 60027.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету в особі Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 48,72 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення першої і апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 травня 2013 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ на підставі виконавчого листа від 16 квітня 2013 року №2/1622/434/2012, виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заборгованості на загальну суму 9004 грн. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 37908625, ВП №37909131.

15 квітня 2014 року відповідачем складено акт опису й арешту майна, що перебувало у квартирі боржника ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1, та яке передане на відповідальне зберігання.

Згідно акта опису й арешту майна державним виконавцем вилучено: телевізор SAMSUNG чорного кольору, модель UE32F5300AKXVA, серійний номер 34053LGTA00294Т, планшет Lenovo білого кольору, модель №60027, хлібопіч Saturn білого кольору, модель ST-EC7773, ноутбук SAMSUNG NP-R40 КOOCISEK сірого кольору, серійний номер 406К93ALB00143, багатофункціональний пристрій Canon синьо - білого кольору, модель F146600, серійний номер VZN125658.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 не є учасником зазначеного вище виконавчого провадження. Позивач проживає разом з боржником ОСОБА_6 у квартирі за адресою АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що дії відповідача при проведенні опису й арешту майна та складанні акту від 15 квітня 2011 року суперечать положенням Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV, оскільки описано та накладено арешт на майно, яке не належало боржнику за виконавчим провадженням.

Суд касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками судів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон № 606-ХІV.

Згідно статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, відповідач у справі суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.

Згідно частини 1 статті 17 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 32 Закону № 606-ХІV передбачено, що Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно частини 5 статті 52 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з частиною 1 статті 57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: 1) винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; 2) винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; 3) винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 4) проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до частини 5 цієї ж статті Закону № 606-ХІV про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону № 606-ХІV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України держава гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Сімейного кодексу України за зобов'язання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на майно, а саме: телевізор SAMSUNG чорного кольору, модель UE32F5300AKXVA, серійний номер 34053LGTA00294Т, планшет Lenovo білого кольору, модель №60027, оскільки вказане майно може належати не тільки їй, а і її чоловікові ОСОБА_6

Тобто, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищенаведене, суд касаційної інстанції вважає, що позивач, в разі опису та арешту майна, яке йому належить а не боржникові, повинен звертатися до загального місцевого суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року підлягають скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про визнання дій державного виконавця незаконними та виключення майна, що належить позивачу з акта опису та арешту майна закрити.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.