Справа № К/9991/1321/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/9991/1321/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковника ОСОБА_7, Міністра оборони України Єжель Михайла Броніславовича, Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 18 березня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковника ОСОБА_7, Міністра оборони України Єжель Михайла Броніславовича (далі Міністр оборони), Міністерства оборони України (далі МО України) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними дії, зобов'язати МО України провести повне та об'єктивне розслідування зловживань, вчинених ОСОБА_7 під час розгляду його звернення та притягнути останнього до відповідальності, а також зобов'язати Міністра оборони України забезпечити переукладення договору піднайму та здійснювати оплату за піднаймом житла позивачем до моменту вселення в житлове приміщення, надане йому для постійного користування. Крім того, просив стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду з урахуванням індексу інфляції і сплатою витрат та зборів, пов'язаних з виплатою цих коштів.

В обґрунтування позову посилався на те, що протиправними діями відповідачів порушені його житлові права та завдано матеріальної та моральної шкоди, а відтак, просив стягнути таку на його користь і задовольнити позов.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 18 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року, позов задоволено частково, визнано протиправними дії першого заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковника ОСОБА_7 щодо покладання на позивача обов'язку надання поновлених довідок житловій комісії в його облікову справу та щорічного проходження перереєстрації. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання МО України провести повне та об'єктивне розслідування зловживань, вчинених ОСОБА_7 під час розгляду його звернення та притягнення останнього до відповідальності, а також стосовно стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди з урахуванням індексу інфляції і сплати витрат та зборів, пов'язаних з виплатою цих коштів, просить ухвалені ними судові рішення, в цій частині, змінити, та задовольнити ці позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні частини позову суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що проведення службового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності належить до виключної компетенції відповідача, є його дискреційними повноваженнями, а тому суд не може перебирати їх, ухвалюючи рішення про зобов'язання вчинення таких дій. При цьому, позовні вимоги стосовно відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки судами не встановлено незаконних рішень дій чи бездіяльності відповідачів, якими позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди.

Так, у відповідності до пункту 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Статут) застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Водночас, за приписами абзацу 2 пункту 12 Статуту Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, командувач Національної гвардії України користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Відповідно до пункту 45 Статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов'язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов'язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Цим же Статутом визначено і порядок накладення дисциплінарних стягнень, зокрема, за правилами пункту 84 прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, а згідно з положеннями пункту 85 Статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Згідно з приписами пункту 86 Статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Отже, як вбачається зі змісту вказаних правових норм, прийняттю рішення про накладення дисциплінарного стягнення передують конкретні дії, які вчиняються уповноваженими на те особами у порядку, встановленому Статутом, зокрема, проводиться службове розслідування, яке призначається відповідним письмовим наказом, а під час перевірки встановлюється наявність чи відсутність фактів невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов'язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Як правильно встановлено судами, вищевказані дії, передбачені Статутом, щодо проведення службового розслідування відносно полковника ОСОБА_7 та притягнення його до відповідальності Міністром оборони України не вчинялись, при цьому право на проведення такої перевірки може бути реалізовано останнім лише за наявності передбачених підстав та в порядку, визначеному Статутом.

З огляду на викладене, суди дійшли правильного висновку, що вищевказане повноваження відповідача є дискреційним і суд не може зобов'язати останнього вчинити такі дії, оскільки це призведе до втручання в діяльність органу державної влади та порушення встановленої законодавством процедури щодо проведення службового розслідування та притягнення до відповідальності винних осіб.

Правильними є також висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову, в частині стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди, з урахуванням індексу інфляції і сплати витрат та зборів, пов'язаних з виплатою цих коштів, оскільки під час розгляду справи не було виявлено незаконних рішень, дій чи бездіяльності відповідачів, які б завдали позивачу такої шкоди.

Таким чином, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 18 березня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало