Справа № 806/5598/14
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року м. Житомир справа № 806/5598/14

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання - Галайба І.Б.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Меодушевського М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

встановив:

15 грудня 2014 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) із позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 4 грудня 2014 року.

У позовній заяві ФОП ОСОБА_3 вказала, що Житомирською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року. За результатами перевірки відповідачем було складено акт перевірки від 11 листопада 2014 року №7186/17-02/НОМЕР_1. На підставі вказаного акта перевірки Житомирською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 4 грудня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 75168 грн 00 коп., з яких 50111 грн 00 коп. основний платіж та 25057 грн 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 4 грудня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 26967 грн 02 коп., з яких 17978 грн 01 коп. основний платіж та 8989 грн 01 коп. - штрафні (фінансові) санкції, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 4 грудня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 510 грн 00 коп. штрафних (фінансових) санкцій. Просить визнати протиправними і скасувати прийняті Житомирською ОДПІ податкові повідомлення-рішення від 4 грудня 2014 року №, № та №.

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Посадовими особами Житомирської ОДПІ на підставі наказу від 6 жовтня 2014 року №2265, письмового повідомлення від 6 жовтня 2014 року №1130/Т/17-02 та направлення від 17 жовтня 2014 року №1792, виданих Житомирською ОДПІ, проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року (Том №1 а.с.15 та а.с.15 на звороті).

За результатами перевірки відповідачем було складено акт перевірки від 11 листопада 2014 року №7186/17-02/НОМЕР_1 у якому зроблено висновок про порушення позивачем:

- пункту 44/1 статті 44, пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 Податкового кодексу України, а саме: за період з 1 січня 2013 pоку до 31 жовтня 2013 року встановлено неналежне ведення книги обліку доходів та витрат від здійснення підприємницької діяльності, яка зареєстрована у податковому органі 30 березня 2011 року за №17-2/Т-67, тобто не заповнювалися графи 2 та 11 про залишки товарних запасів, матеріалів, сировини на початок та кінець звітного періоду; графа 4 - реквізити документа, що підтверджує понесені витрати; графа 6 - у тому числі, товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції; графа 12 - чистий дохід;

- підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.4, пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму чистого оподаткованого доходу за період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року на суму 105753 грн 00 коп., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб за період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року на 17978 грн 01 коп.;

- підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 51.1 статті 51, та підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового Кодексу України за період 1 січня 2011 року до 31 грудня 2012 року, не у повному обсязі подано «Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого, з них податку» за формою 1-ДФ;

- пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме платником занижено єдиний внесок з сум доходу всього у сумі 135000 грн 66 коп., у тому числі за період з 1 січня 2012 року до 31 грудня 2012 року на 70925 грн 07 коп. та у період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року на 64075 грн 59 коп.;

- пункту 186.1, пункту 186.2 статті 186, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.3, п.198.4, підпункту «г» пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пункту 200.1 пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року на загальну суму 50111 грн 00 коп., у тому числі: за квітень 2013 року на 1155 грн 00 коп., за липень 2013 року на 1081 грн 00 коп., за вересень 2013 року на 117 грн 00 коп. та за грудень 2013 року на 47758 грн 00 коп. (Том №1 а.с.15-29).

Не погодившись із викладеними в акті перевірки висновками податкового органу, ФОП ОСОБА_3 направила на адресу Житомирської ОДПІ заперечення від 21 листопада 2014 року б/н на акт перевірки (Том №1 а.с.41-45).

Житомирська ОДПІ надіслала відповідь на заперечення ФОП ОСОБА_3 від 1 грудня 2014 року №95/06/25, відповідно до якої висновки акта перевірки були залишені без змін (Том №1 а.с.143-146).

На підставі акта перевірки від 11 листопада 2014 року №7186/17-02/НОМЕР_1 Житомирською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 4 грудня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 75168 грн 00 коп., з яких 50111 грн 00 коп. основний платіж та 25057 грн 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 4 грудня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 26967 грн 02 коп., з яких 17978 грн 01 коп. основний платіж та 8989 грн 01 коп. - штрафні (фінансові) санкції, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 4 грудня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 510 грн 00 коп. штрафних (фінансових) санкцій (Том №1 а.с.9, 11, 13).

Представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог пояснив, що не погоджується з висновками податкового органу виходячи з підстав викладених у позовній заяві. Стосовно завищення витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у податковій звітності та заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за грудень 2013 року представник позивача пояснив, що вказані порушення спростовуються договорами купівлі-продажу, укладеними підприємцем з покупцями, за умовами яких передбачено відпуск (реалізацію) продукції в належній упаковці (тарі). Окрім того, у видаткових накладних на реалізацію продукції зазначено кількість пакувальних місць, що відповідають кількості витраченої підприємцем на пакування продукції тари. Щодо надання відповідних документів на списання тари під час перевірки, представник позивача пояснив, що вказані документи під час перевірки відповідачем не запитувались. Господарські операції з використання придбаної тари (упаковки) на пакування продукції підтверджені у повному обсязі актами на списання одноразової пакувальної тари, завірені копії яких надані були надані відповідачеві разом із запереченнями на акт перевірки. Таким чином податкові витрати ФОП ОСОБА_3 не були завищені, оскільки використання тари у господарській діяльності підтверджено первинними документами, а її вартість правомірно включена до податкових витрат. Враховуючи, що придбання тари і пакувальних матеріалів підтверджено податковими накладними, ФОП ОСОБА_3 не завищено податковий кредит по тарі. Стосовно завищення податкового кредиту по податковим деклараціям з податку на додану вартість представник позивача пояснив, що у позивача є первинні документи (акти введення в експлуатацію), які підтверджують використання товарно-матеріальних цінностей, за якими зменшено податковий кредит, для ремонтів (поліпшень) основних засобів підприємця, які задіяні в господарській діяльності. Завірені копії актів були надані відповідачу разом із запереченнями на акт. Факти придбання товарно-матеріальних цінностей підтверджені накладними і податковими накладними, господарські операції по використанню товарно-матеріальних цінностей для поліпшень основних засобів підприємця підтверджені відповідними актами. Стосовно застосування 510 грн 00 коп. штрафних (фінансових) санкцій за подання з недостовірних відомостей про суми доходів, представником позивача зазначено про те, що відповідачем не було встановлено факту помилки, що призвела до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань позивача та/або зміни платника податку при заповненні звітів форми 1ДФ, отже вказаний штраф застосований незаконно.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки прийняті податковим органом рішення відповідають вимогам чинного законодавства та є правомірними з підстав, викладених у письмових запереченнях (Том №2 а.с.1-2). Пояснив, що завищення ФОП ОСОБА_3 податкових витрат та заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету виникло на тій підставі, що позивач під час перевірки не надала документи, що підтверджують використання товарно-матеріальних цінностей, а саме тари, в тому числі пакувальної одноразової, для здійснення господарської діяльності; у первинних бухгалтерських документах (накладних, податкових накладних) на реалізацію продукції не відображено відомостей про пакування та фасування продукції. До заниження платником податків податкових зобов'язань з податку на додану вартість призвело те, що підприємцем під час перевірки не було підтверджено первинними документами використання тари для здійснення підприємницької діяльності та пакувальної продукції, яка відсутня у складі залишків станом на 31 грудня 2013 року. Стосовно застосування штрафних санкцій у сумі 510 грн 00 коп. представник відповідача пояснив, що вказане стягнення застосовано до ФОП ОСОБА_3 у зв'язку із тим, що податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), хоч і подавалися своєчасно, однак не у повному обсязі, у зв'язку із чим встановлено розбіжності, тобто було виплачено кошти самозайнятій особі ОСОБА_4 у сумі 3700 грн 00 коп., оплата здійснена у безготівковій формі шляхом списання коштів з розрахункового рахунку, що не було відображено у податковому розрахунку за III квартал 2013 року.

Правовідносини у даній справі регулюються Податковим кодексом України у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Надаючи оцінку спірним рішенням, суд виходить з наступного.

Стосовно завищення ФОП ОСОБА_3 витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у податковій звітності в сумі 105753 грн 00 коп. та заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 17978 грн 01 коп., а також щодо заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за грудень 2013 року на суму 47685 грн 00 коп. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В акті перевірки посадовими особами Житомирської ОДПІ зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджений, витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у податковій звітності, у період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року встановлено їх завищення на 105753 грн 00 коп., що призвело до заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 17978 грн 01 коп. Вказане порушення виникло в зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_3 на перевірку не надала відповідні документи (акти виконаних робіт, акти списання, тощо), що підтверджують використання товарно-матеріальних цінностей, а саме тари, в тому числі пакувальної одноразової, для здійснення господарської діяльності; в первинних бухгалтерських документах (накладних, податкових накладних, тощо) на реалізацію продукції не відображено відомостей про пакування та фасування продукції (Том №1 а.с.21-22).

Також посадовими особами Житомирської ОДПІ в акті перевірки зазначено, що перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1-9) за період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року встановлено заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на 47685 грн 00 коп., а саме за грудень 2013 року. Таких висновків податковий орган дійшов на тій підставі, що ФОП ОСОБА_3 на перевірку не надано первинні документи, що свідчать про використання для здійснення підприємницької діяльності тари та пакувальної продукції, яка відсутня у складі залишків станом на 31 грудня 2013 року та придбана у період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року, згідно податкових накладних виписаних ТОВ «Майнау», ТОВ ВКП «Ініціатива» ЛТД та ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», перерахованих в акті перевірки (Том №1 а.с.26).

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 138.1.1. пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з пунктом 138.4. статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.8. статті 138 Податкового кодексу України визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції.

Підпунктом 139.1.9. пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно з пунктом 177.2. статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Як вбачається з наведених норм до витрат операційної діяльності включаються витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції.

Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_3 згідно з реєстраційними даними є: роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах, вантажний автомобільний транспорт, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, оптова торгівля фруктами й овочами, оптова торгівля одягом і взуттям, неспеціалізована оптова торгівля, про що зазначено в акті перевірки (Том №1 а.с.16 на звороті).

Судом встановлено, що позивачем було укладено ряд договорів поставки продовольчих товарів.

1 лютого 2012 року між ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) та ТОВ «Люцина» (Покупець) було укладено договір поставки б/н та складено додаткову угоду до вказаного договору (Том №1 а.с.169-170). Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник зобов'язується передавати продовольчі товари у власність Покупця, а Покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах даного договору. Згідно з пунктом 3.1 договору поставка товару здійснюється за цінами, що узгоджені сторонами перед кожною поставкою товару, включаючи упаковку, або без упаковки, залежно від характеру товару, що постачається. Пунктом 4.2 договору визначено, що упаковка товарів, що постачаються в упакованому вигляді, повинна забезпечити їх збереження в дорозі до місця призначення, на час збереження і реалізації.

11 січня 2013 року між ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) та ТОВ «Полісся-Продукт» (Покупець) було укладено договір поставки б/н, складено додаткову угоду та протокол розбіжностей до вказаного договору (Том №1 а.с.171-173). Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник зобов'язується передавати продовольчі товари у власність Покупця, а Покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах даного договору. Згідно з пунктом 3.1 договору поставка товару здійснюється за цінами, що узгоджені сторонами перед кожною поставкою товару, включаючи упаковку, або без упаковки, залежно від характеру товару, що постачається. Пунктом 4.2 договору визначено, що упаковка товарів, що постачаються в упакованому вигляді, повинна забезпечити їх збереження в дорозі до місця призначення, на час збереження і реалізації.

31 грудня 2012 року між ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) та ТОВ «Компанія Житомиравтотранс» (Покупець) було укладено договір поставки б/н (Том №1 а.с.174-176). Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник зобов'язується передавати продовольчі товари у власність Покупця, а Покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах даного договору та додатків до цього договору. Згідно з пунктом 3.1 договору поставка товару здійснюється за цінами, що узгоджені сторонами перед кожною поставкою товару, включаючи упаковку, або без упаковки, залежно від характеру товару, що постачається. Пунктами 4.2 та 4.3 договору визначено, що упаковка товарів, що постачаються в упакованому вигляді, повинна забезпечити їх збереження в дорозі до місця призначення, на час збереження і реалізації. Товар поставляється у тарі Постачальника. Тара-пакувальна тара (ящики, мішки, кульки, сітка і т.п.) не повертаються.

1 березня 2012 року між ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) та ТОВ «Адвентіс» (Покупець) було укладено договір поставки №100073 та додаткові угоди до договору поставки (Том №1 а.с.177-186). Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник зобов'язується доставляти і передавати на умовах та у встановлені даним договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію у власність Покупця, а Покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах даного договору. Згідно з пунктом 3.1 договору товар повинен бути переданий Постачальником Покупцю у тарі та (або) упаковці способом, який забезпечує схоронність товару (недопущення його псування, втрати зовнішнього вигляду, забруднення, псування маркування та (або) знищення) за звичайних умов зберігання, вантажно-розвантажувальних робіт і транспортування. Тара та упаковка повинні відповідати вимогам чинного законодавства України. Пунктом 3.3 встановлено, що тара та упаковка одноразового використання поверненню постачальнику не підлягають. Вартість тари та упаковки одноразового використання входить до ціни товару, що вказана у накладній та специфікації.

9 лютого 2011 року між ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) та ЗАТ «Ритейлінгова компанія «Євротек» (Покупець) було укладено договір поставки овочів №ТО297/11, до договору також додано замовлення на товар, кільцева відомість, умови оплати товару (Том № 1 а.с.192-193), складено додаткову угоду від 30 грудня 2011 року до вказаного договору (Том №1 а.с.187-191, 195). Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник приймає на себе зобов'язання передати у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується приймати і оплачувати плодоовочеву продукцію у кількості, за ціною та в асортименті, погоджених сторонами в замовленнях покупця, що є невід'ємною частиною даного договору і відображених в товарних накладних. Згідно з пунктом 4.1 договору товар повинен відвантажуватися в упакуванні/тарі, яка відповідає характеру товару, що поставляється і забезпечує його повне збереження від всякого роду ушкоджень, псування. Пунктом 5.2 договору визначено, що в ціну товару включається: фактична вартість товару, упакування і транспортна доставка товару на територію покупця, податок на додану вартість.

30 липня 2012 року між ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) та ЗАТ « Ритейлінгова компанія «Євротек» (Покупець) було укладено договір про заміну сторони у зобов'язанні №АТ0297/11 та додаткова угода до договору (Том №1 а.с.196-197). Відповідно до пункту 1 договору сторони досягли згоди щодо здійснення заміни в договорі поставки №Т0297/11 від 9 лютого 2011 року ЗАТ « Ритейлінгова компанія «Євротек» на ТОВ «Альянс Маркет», внаслідок чого з 11 серпня 2012 року права і обов'язки Покупця за договором поставки виникають у ТОВ «Альянс Маркет» на умовах, визначених договором поставки.

6 квітня 2009 року між ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) та ТОВ «Торговий дім «Аванта» (Покупець) було укладено договір поставки №195-09А та доповнення до договору поставки до вказаного договору (Том №1 а.с.198-200). Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник зобов'язується передавати у власність Покупця товар вільний від будь-яких прав та претензій на нього третіх осіб, про які на момент договору Постачальник знав чи повинен був знати згідно накладних відповідно до замовлень Покупця, а Покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар на умовах даного договору. Згідно з пунктом 3.3 договору поставка здійснюється в упаковці згідно з технічними умовами виробника, яка забезпечує належне перевезення та збереження товару.

20 лютого 2012 року між ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) та ДП «Фуршет Центр» (Покупець) було укладено договір №ФЦ009241 (Том №1 а.с.201-206). Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації. Згідно з пунктом 6.1 договору тара, упаковка, маркування товару, в тому числі на кожній його одиниці, повинні відповідати вимогам міжнародних стандартів, стандартам та технічним умовам, діючим в Україні та законодавству України.

З наведених договорів вбачається, що однією з умов поставки товару визначено його пакування, при чому упаковка товарів, повинна забезпечити їх збереження в дорозі до місця призначення.

На підтвердження формування витрат та податкових зобов'язань з податку на додану вартість до матеріалів справи позивачем долучено наступні документи: акти на списання одноразової пакувальної тари (Том №1 а.с.50, 57, 64, 71, 77, 84, 91, 99, 106, 113, 119, 124), реєстри видаткових накладних на підставі яких списано одноразову пакувальну тару (Том №1 а.с.51-56, 58-63, 65-70, 72-76, 78-83, 85-90, 92-98, 100-105, 107-112, 114-118, 120-123, 125-128).

Таким чином позивач надав до суду акти списання пакувальної тари відсутність яких, на думку перевіряючих, була доказом того, що пакувальна тара не використовувалась у господарській діяльності позивачем. Інших обставин, які б викликали сумнів у використанні ФОП ОСОБА_3 пакувальної тари у господарській діяльності, у тому числі кількості пакувальної тари, перевіряючими в акті перевірки не наведено. Отже позивач довів те, що придбана ним пакувальна тара використовувалась у господарській діяльності для доставки продовольчої продукції замовникам.

З огляду на викладене ФОП ОСОБА_3 не занижено суми податку на прибуток у сумі 17978 грн 01 коп., а також не занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2013 року на суму 47685 грн 00 коп.

Стосовно завищення податкового кредиту по податкових деклараціях з податку на додану вартість у сумі 2426 грн 00 коп.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пунктів 198.3 та 198.4 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

З наведених норм вбачається, що платник податків вправі віднести суми податку до податкового кредиту у разі придбання товарів, у тому числі з метою використання у господарській діяльності.

В акті перевірки посадовими особами Житомирської ОДПІ зазначено, що перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість за період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року встановлено завищення ФОП ОСОБА_3 податкового кредиту по податкових деклараціях з податку на додану вартість на суму 2426 грн 00 коп., а саме: по придбанню товарів, що не використовувались в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності підприємця, ФОП ОСОБА_3 не надано на перевірку актів їх встановлення, актів введення в експлуатацію, тощо (Том №1 а.с.27).

Дане твердження зроблено перевіряючими відносно правовідносин позивача з контрагентами ТОВ «Приватінвест», ТОВ «ВК «Марк» та ПП «Житомир Будкомфорт».

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 придбала у ТОВ «Приватінвест» комп'ютерні комплектуючі, у ТОВ «ВК «Марк» конструкції металевих полиць, у ПП «Житомир Будкомфорт» світильники, лампи та дріт електричний.

На підтвердження здійснення господарських операцій щодо придбання вказаних товарів позивачем надано до суду наступні документи: видаткові накладні (Том №2 а.с.12, 16, 20), податкові накладні (Том №2 а.с.13, 17, 21), платіжні доручення (Том №2 а.с.14, 18, 22), рахунок-фактуру (Том №2 а.с.11), рахунки на оплату від 19 вересня 2013 року №458 та від 25 квітня 2013 року №сч-139684 (Том №2 а.с.15, 19).

Після придбання наведених товарів позивач ввів їх в експлуатацію з метою використання у господарській діяльності, на підтвердження чого надав до суду акти введення в експлуатацію (Том №1 а.с.207-209).

Отже, позивач довів, що придбані ним товари у ТОВ «Приватінвест», ТОВ «ВК «Марк» та ПП «Житомир Будкомфорт» були введені в експлуатацію та надав суду відповідні акти, тим самим спростував твердження відповідача про їх відсутність.

Стосовно застосування до ФОП ОСОБА_3 штрафу у розмірі 510 грн за порушення підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України щодо подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) не в повному обсязі суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з пунктом 51.1 статті 51 Податкового кодексу України податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.

Разом із тим, підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається

Як вбачається з наведених норм платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. При цьому у податкових агентів є також обов'язок подавати податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку

В акті перевірки посадовими особами Житомирської ОДПІ зазначено, що перевіркою дотримання ФОП ОСОБА_3 обов'язків щодо подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) встановлено, що у період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року ФОП ОСОБА_3 податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), подавалися своєчасно, але не у повному обсязі, встановлено розбіжності, тобто у період з 1 липня 2013 року до 30 вересня 2013 року було виплачено кошти самозайнятій особі, а саме: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) у сумі 3700 грн 00 коп. (оплата здійснена у безготівковій формі шляхом списання коштів з розрахункового рахунку 9 серпня 2013 року) та не відображено у податковому розрахунку за III квартал 2013 року. Перевіркою дотримання самозайнятою особою встановленого порядку заповнення податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення у ньому відповідних відомостей встановлено, що ФОП ОСОБА_3 виплачувала доходи як громадянам-найманим працівникам із утриманням та перерахуванням податку на доходи фізичних осіб, так і на користь фізичних осіб-підприємців, без справляння податку на доходи (Том №1 а.с.22 на звороті - 23).

В результаті виявлених недоліків у звітності Житомирською ОДПІ на підставі пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України застосовано до ФОП ОСОБА_3 штрафну санкцію у розмірі 510 грн. (а.с. 14).

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Статтею 18 Податкового кодексу України визначено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Під час судового засідання було встановлено, що ОСОБА_4 є приватним нотаріусом, послуги якого оплатила позивач. ФОП ОСОБА_3 не є податковим агентом відносно ОСОБА_4, яка самостійно зобов'язана подавати податкову звітність та сплачувати податки.

У податковому розрахунку форми 1ДФ за ІІІ квартал 2013 року відсутні відомості щодо оплати коштів ОСОБА_4 у розмірі 3700 грн (Том №1 а.с.210-211), що підтвердив представник позивача у судовому засіданні.

Однак, відповідно до абзацу першого пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Тобто умовою застосування до платників податків штрафних санкцій, визначених наведеною нормою, у разі подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, що було виявлено під час перевірки ФОП ОСОБА_3, є те, що такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку.

У даному випадку подання не у повному обсязі податкової звітності за формою №1ДФ не призвело до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку, оскільки ФОП ОСОБА_3 не є податковим агентом відносно приватного нотаріуса ОСОБА_4 та не повинна обчислювати та сплачувати за неї податки, тому штраф у розмірі 510 грн застосований до ФОП ОСОБА_3 неправомірно.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень від 4 грудня 2014 року №, № та №, а тому суд задовольняє адміністративний позов.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 4 грудня 2014 року, № від 4 грудня 2014 року, № від 4 грудня 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 548 грн 10 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 02 лютого 2015 р.