Справа № 2а-10581/12/2670
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/9991/69998/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про примусове видворення іноземних громадян з території України та їх затримання, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 3 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі - ГУ ДМС) звернулося з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про примусове видворення іноземних громадян з території України та їх затримання.

В обґрунтування позову ГУ ДМС зазначало, що громадяни Афганістану ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебувають на території України без документів, які б посвідчували їх особу та підтверджували б законність перебування на території України. Після виявлення незаконного перебування зазначених осіб на території України, відносно них було складено адміністративні протоколи за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та прийнято рішення про примусове повернення з України із зобов'язанням залишити територію України до 26 липня 2012 року. Проте, відповідачі з території України не виїхали, до міграційних служб з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, не звертались. При цьому, відповідачі не мають постійного місця проживання та джерела доходів, що обумовлює можливе ухилення їх від виїзду з території України. Тому відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дані обставини є підставою для затримання відповідачів з метою подальшого видворення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 3 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідачі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права просять їх рішення скасувати та відмовити в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 липня 2012 року затримано громадян Афганістану подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які незаконно перебувають на території України, внаслідок чого складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Рішенням ГУ ДМС про примусове повернення з України від 23 липня 2012 року відповідачів зобов'язано покинути територію України до 26 липня 2012 року. Однак, як встановили суди відповідачі рішення позивача не виконали.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відсутність у відповідачів документів, які б підтверджували їх особу та коштів, необхідних для самостійного залишення території України, є належною підставою для примусового видворення та затримання відповідачів.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно статті 30 вказаного Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення (частина 1 статті 26 Закону України, «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Тобто примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Суди правильно виходили з того, що вимоги наведеного закону в даному випадку дотриманні, рішення ГУ ДМС про примусове повернення відповідачів прийнято.

Також правильним є висновок судів у частині того, що відповідачі прибули до України незаконно автомобільним транспортом з Російської Федерації з метою використання її географічного розміщення для подальшого переміщення до країн Європейського Союзу.

При цьому, спростувань цим доказам відповідачі суду не представили і обставин визначених у статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суди попередніх інстанцій не встановили.

Суд правильно виходили з того, що є обґрунтовані підставі вважати, що відповідачі можуть ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України. Такими підставами зокрема є відсутність документів, які б посвідчували їх особу та коштів на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України.

Доводи представника відповідачів про те, що вони перебувають в процесі оформлення документів про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту спростовується матеріалами справи, а тому є необґрунтованими.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для затримання відповідачів та примусове видворення з території України.

Враховуючи наведене, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 3 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало