Справа № 2а-25137/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2015 р. м. Київ К/800/13780/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року у справі за його позовом до Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання незаконною постанови про закриття виконавчого провадження та відновлення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання незаконною постанови головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Наконечної Ірини Валеріївни від 31.03.2011 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-а-1415/10, який виданий Тернопільським міськрайонним судом та відновлення вказаного виконавчого провадження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2012 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 01.02.2011 р. старшим виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №24000489) з виконання виконавчого листа №2-а-1415/10 виданого 23.03.2010 р. Тернопільським міськрайонним судом про зобов'язання УПФ в м. Тернополі провести перерахунок та виплату призначеної державної та додаткової пенсії ОСОБА_4 за період з 01.09.2008 р. в розмірі визначеному ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. Боржнику надано термін для добровільного виконання до 08.02.2011 р.

31.03.2011 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області Наконечною І.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-а-1415/10, виданого Тернопільським міськрайонним судом, на підставі повідомлення УПФУ в м. Тернополі №2699/04 від 21.02.2011 р. у зв'язку із виконанням рішення суду.

09.11.2011 р. позивач звернувся до відповідача із проханням вжити до Управління ПФУ в м. Тернополі заходи щодо примусового виконання вказаного рішення суду, натомість 06.12.2011 р. отримав відповідь, що державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із виконанням рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанцій визначив, що у державного виконавця не було законних підстав для завершення виконавчого провадження, так як початкова дата з якої відповідач мав здійснити перерахування відповідних виплат визначена у виконавчому листі, без зазначення в ньому та в рішення на підставі, якого такий виданий кінцевої дати здійснення таких виплат, що в сукупності унеможливлює його виконання та вимагає від виконавця звернення до суду за роз'ясненням рішення в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції зазначив, що повідомленням УПФ України в м. Тернополі від 21.02.2011 року № 2699/04 доведено до відома відповідача, що рішення суду у справі позивача виконано. Таким чином, державний виконавець відповідно до наданих йому законом повноважень зобов'язавши боржника відповідно до ст.ст. 49,75 закону вчинити дію та отримавши письмове підтвердження про вчинення такої дії приймає рішення про закінчення виконавчого провадження.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія судів не погоджується та вважає їх передчасними з огляду на те, що вони зроблені за наслідками встановлених судом обставин не на підставі повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи.

В матеріалах даної справи відсутнє повідомлення УПФУ в м. Тернополі №2699/04 від 21.02.2011 р., або його копія як доказ на який посилається суд апеляційної інстанції як на основну підставу правомірності прийняття спірної постанови, так як і відсутні в матеріалах копії виконавчого провадження, зокрема виконавчого листа, на підставі якого було відкрито виконавче провадження.

Також судом апеляційної інстанції не досліджувалось відповідне рішення суду, яким було визначене за позивачем право на отримання відповідним сум випал.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець