Справа № 2а-3269/12/0370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 9104/181644/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Головне Управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУПФ України у Волинській області) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми пенсії в сумі 3760,16 грн..

Позов обґрунтовано тим, що на обліку в ГУПФ України у Волинській області, як одержувач пенсії за вислугу років перебуває ОСОБА_1, пенсія якому призначена 10.11.1995 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ». Також ОСОБА_1 на підставі посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеного до 3 категорії, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю. Однак проведеною Державною фінансовою інспекцією у Волинській області перевіркою встановлено безпідставне надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та безпідставну видачу посвідчення громадянину ОСОБА_1.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року адміністративний позов задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 до бюджету Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надміру виплачену додаткову суму пенсії в сумі 3760,16 грн..

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову в позові. Зокрема, апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог управління Пенсійного фонду про стягнення з нього сум виплаченої пенсії, оскільки щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, йому було призначено у 1995 році згідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішення про призначення і виплату доплати до пенсії приймалось спеціально уповноваженим територіальним органом Пенсійного фонду. Його вини або недобросовісності при поданні документів для призначення пенсії не встановлено. А тому і підстав для стягнення з нього виплачених коштів немає. Також суд першої інстанції при вирішенні спору не взяв до уваги вимоги ст. 1215 ЦК України та ст. 256 ЦК України.

Згідно заперечень на апеляційну скаргу позивач вважає оскаржуване судове рішення законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення попередньої інстанції вказаним вимогам не відповідає в зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 1 жовтня 2012 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області звернулося до суду з адміністративним позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 суми переплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Зазначена додаткова пенсія була призначена та виплачувалась на підставі поданих документів, зокрема посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, видане 9 березня 1993 року ОСОБА_1.

Однак ревізією Державної фінансової інспекції у Волинській області було встановлено, що посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виданого 24 грудня 1992 року видано безпідставно, оскільки документально підтверджено факт перебування ОСОБА_1 в зоні відчуження тільки 14 днів.

Також згідно витягу з протоколу Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків на аварії на ЧАЕС, видачу посвідчення учасника ОСОБА_1 визнано безпідставною.

Тому, на думку позивача, ОСОБА_1 отримав додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 1992 по 2012 роки безпідставно.

Згідно приписів ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відповідно до статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як передбачено ч. 3 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Положення ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не передбачають норм, які б надавали органам Пенсійного фонду право звертатись із позовом про стягнення з громадянина сум надміру виплачених пенсій до адміністративного суду.

Згідно з частиною 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

У постановах від 18 червня 2013 року (справи № 21-124а13 та № 21-204а13) Верховний Суд України обґрунтував позицію, згідно з якою справи за позовами органів Пенсійного фонду України до підприємств, організацій, установ про стягнення суми зайво виплачених пенсій не належать до адміністративних справ, оскільки містять вимоги про відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Враховуючи викладене, спір про стягнення з ОСОБА_1 отриманої пенсії слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції суду першої інстанції щодо наявності ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до ст. 199 КАС України судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року по справі № 2а/03703269/12 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17 лютого 2015 року.