Справа № 127/26232/14-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Сичук М.М.
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року ОСОБА_2. звернувся в суд з адміністративним позовом до департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої істанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Від представника відповідача (апелянта), через відділ реєстрації та інформації Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку у відповідача, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії і є інвалідом 3 групи (посвідчення НОМЕР_1, видане 16.08.1999 року).

В червні 2014 року департамент соціальної політики Вінницької міської ради здійснив ОСОБА_2 виплату щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 90 грн.

16.10.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак, останній відмовив у здійсненні такого перерахунку, мотивуючи своє рішення тим, що допомога на оздоровлення позивачу в 2014 році, виплачена відповідно до чинного законодавства, а саме: в розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що закони мають пріоритетність над підзаконними нормативно-правовими актами, а тому при вирішенні даного спору застосуванню підлягає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України №562 від 12 липня 2005 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону №796 (в редакції від 20 червня 1996 року) передбачена щорічна допомога на оздоровлення в таких розмірах: інвалідам І і ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІІ групи, дітям інвалідам - чотири мінімальні заробітної плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат; 3 категорії - три мінімальні заробітні плати.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VII (набрав законної сили 03 серпня 2014 року), доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та установлено, що норми і положення ст. ст. 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Між тим, враховуючи те, що на момент виникнення спірних правовідносин Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не набрав чинності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності виплати позивачу допомоги на оздоровлення у розмірі меншому ніж це встановлено ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, застосування відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону № 796 та не може бути віднесено до реалізації права визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу департаменту соціальної політики Вінницької міської ради залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М.

Гонтарук В. М.