Справа № 821/154/15-а
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/154/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтович І.І.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

за участю:

позивача - Гордимова А.В.,

представник відповідача 1 - не з'явився,

представник відповідача 2 - не з'явився,

третя особа на стороні відповідача - не з'явилася,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - не з'явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом судді Дніпровського районного суду міста Херсона Гордимова Анатолія Володимировича

до Дніпровського районного суду міста Херсона, Зборів суддів Дніпровського районного суду м. Херсона, третя особа на стороні відповідача - заступник голови Дніпровського районного суду міста Херсона Іванищук Андрій Анатолійович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - секретар судового засідання Дніпровського районного суду м. Херсона Савченко В.Ю.

про скасування розпорядження № 3 від 14.01.2015 р., рішення №8 від 22.01.2015 року, а також визнання нечинним акту,

встановив:

Суддя Дніпровського районного суду міста Херсона Гордимов Анатолій Володимирович (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Дніпровського районного суду міста Херсона (далі - відповідач); третя особа на стороні відповідача - Заступник голови Дніпровського районного суду міста Херсона - Іванищук Андрій Анатолійович в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження №3 від 14.01.2015 року виданого в.о. голови Дніпровського районного суду міста Херсона Іванищуком А.А.

Ухвалою суду від 20.01.2015 року було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - секретаря судового засідання Дніпровського районного суду м. Херсона Савченко В.Ю.

12.02.2015 року позивачем була подана заява про збільшення розміру позовних вимог в якій просив визнати протиправним та скасувати розпорядження №3 від 14.01.2015 року видане в.о. голови Дніпровського районного суду міста Херсона Іванищуком А.А.; визнати нечинним акт перевірки №б/н від 21.01.2015 року затверджений в.о. голови Дніпровського районного суду міста Херсона Іванищуком А.А.; визнати протиправним та скасувати рішення №8 від 22.01.2015 року зборів суддів Дніпровського районного суду міста Херсона.

Ухвалою суду від 12.02.2015 року було залучено у справі в якості другого відповідача збори суддів Дніпровського районного суду міста Херсона.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що надане до суду відповідачем розпорядження №3 від 14.01.2015 року, видане в.о. голови Дніпровського районного суду міста Херсона є протиправним, оскільки винесене неправомочною особою, оскільки відносно секретаря судового засідання відповідно до вимог ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та посадової інструкції керівника апарату суду від 20.05.2013 року, саме керівник апарату Дніпровського районного суду міста Херсона здійснює повноваження з організації роботи апарату суду щодо забезпечення діяльності суду. В.о. голови Дніпровського районного суду міста Херсона Іванищук А.А., який видав та підписав спірне розпорядження №3 від 14.01.2015 року вийшов за рамки наділених йому повноважень ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Також, зазначив, що в акті від 21.01.2015 року не зазначено чим саме керувалися члени комісії при прийнятті рішення про обговорення питання на виробничій нараді з працівниками апарату суду, рекомендувати для обговорення на зборах суддів Дніпровського районного суду міста Херсона, та рекомендувати про проведення перевірки роботи секретаря судового засідання щодо фіксації справ цивільної категорії. Таким чином, вважає, що акт від 21.01.2015 року є не чинним. Також, зазначив, що при прийнятті рішенні №8 від 22.01.2015 року збори суддів Дніпровського районного суду міста Херсона не прийняли до уваги його зауваження щодо розгляду цього питання, також, не прийняли до уваги, що відповідно до звіту форми 2-ц, якщо брати секретарів судового засідання Дніпровського районного суду міста Херсона та показники роботи за 2014 рік, то усі секретарі судового засідання Дніпровського районного суду міста Херсона знаходяться у рівних умовах щодо фіксації судового засідання технічними засобами, приймаючи до уваги роботу керівництва суду з цього питання. Крім цього вказав, що зазначеними діями в.о. голови Дніпровського районного суду міста Херсона Іванищуком А.А., який виніс протиправне розпорядження №3 від 14.01.2015 року, актом від 21.01.2015 року, рішенням №8 від 22.01.2015 року зборів суддів Дніпровського районного суду міста Херсона порушені його права та інтереси як судді, який безпосередньо відповідає за розгляд конкретної цивільної, адміністративної, кримінальної справи в цілому, насамперед процесуальне дійство та право, відповідно до вимог ЦПК України, КАС України, КПК України, в тому числі застосування фіксації судового засідання технічними засобами, а секретар судового засідання Дніпровського районного суду міста Херсона Савченко В.С., яка у 2014 році була у складі суду та процесуально безпосередньо підпорядкована йому як судді, зазначеною перевіркою останньої щодо фіксації судового засідання технічними засобами, незаконно вплинули на його процесуальну діяльність як судді. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача Дніпровського районного суду міста Херсона в судове засідання не з'явився, проте подав письмові заперечення на адміністративний позов з яких вбачається, що проти позову заперечує з підстав викладених в таких письмових запереченнях. Просив розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача зборів суддів Дніпровського районного суду м. Херсона в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений.

Третя особа на стороні відповідача в.о. голови Дніпровського районного суду міста Херсона - Іванищук А.А. в судове засідання не з'явився, проте подав письмові заперечення проти адміністративного позову. Просив розгляд справи провести без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору секретар судового засідання Дніпровського районного суду міста Херсона - Савченко В.Ю. в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Розглянувши позову заяву, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.01.2015 року в.о. голови Дніпровського районного суду м. Херсона Іванищуком А.А. було видане розпорядження яким з метою перевірки причин не фіксування судових засідань при розгляді цивільних справ доручено провести внутрішню перевірку роботи секретаря судового засідання Савченко В.Ю. за результатами звіту форми 2-Ц. Також, даним розпорядженням створено комісію для проведення перевірки у складі: керівник апарату суду Усачова Т.А., старший секретар суду Гром О.Г., помічник голови суду Ткаченко В.Ю.

На виконання вищенаведеного розпорядження була проведена перевірка за показниками звіту форми 2-Ц, з метою з'ясування причин відсутності фіксування судових процесів за результатами якої складено акт від 21.01.2015 року.

З даного акта вбачається, що за результатами перевірки встановлено наступне: за показниками річного звіту форми 2-Ц, який формується автоматично КП «Д-3» за участю секретаря судового засідання Савченко В.Ю. розглянуто 178 цивільних справ позовного та окремого провадження; секретарем судового засідання Савченко В.Ю. здійснено фіксування судового процесу технічними засобами в 1 (одній) цивільній справі; відповідно до пояснень, наданих Савченко В.Ю., при розгляд цивільних справ, безпосередньо суддя приймав рішення про не застосування фіксування судових засідань за допомогою технічних засобів, оскільки клопотань від учасників процесу про обов'язкове їх застосування не надходило. Відповідно до вищевикладеного комісія прийняла рішення: обговорити дане питання на виробничій нараді з працівниками апарату суду, рекомендувати для обговорення на зборах суддів Дніпровського районного суду м. Херсона; наголосити секретарю судового засідання Савченко В.Ю. на дотриманні вимог ЦПК України, посадової інструкції; рекомендувати проведення повторної перевірки роботи секретаря судового засідання щодо фіксації справ цивільної категорії.

22.01.2015 року на зборах суддів Дніпровського районного суду м. Херсона було розглянуто та обговорено питання №10 порядку денного (обговорення питання роботи секретарів судового засідання щодо фіксації судових справ) та прийнято рішення №8, яким вирішено: прийняти до уваги показники звіту форми 2-Ц щодо фіксації судових засідань; звернути увагу секретаря судового засідання Савченко В.Ю. на усунення недоліків у роботі щодо фіксації цивільних справ; рекомендовано комісії у складі керівника апарату, старшого секретаря, помічника голови суду провести повторну перевірку роботи секретаря судового засідання Савченко В.Ю. щодо фіксації процесу через 2 (чотири) тижні.

Не погоджуючись із таким розпорядженням, актом та рішенням зборів суддів Дніпровського районного суду міста Херсона позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Щодо відсутності повноважень на прийняття в.о. голови Дніпровського районного суду міста Херсона Іванищуком А.А. оскаржуваного розпорядження, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закону) передбачено повноваження голови місцевого суду, який крім іншого: контролює ефективність діяльності апарату суду; контролює ведення в суді статистики, дбає про інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства.

Згідно частини 2 та 3 статті 25 наведеного Закону голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. У разі відсутності голови суду його адміністративні повноваження здійснює один із заступників голови суду за визначенням голови суду, за відсутності такого визначення - заступник голови суду, який має більший стаж роботи на посаді судді, а в разі відсутності заступника голови суду - суддя цього суду, який має більший стаж роботи на посаді судді.

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що до повноважень голови суду входить функція щодо контролю ефективності діяльності апарату суду для реалізації якої йому надано право на видання відповідно розпорядження.

За таких обставин, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження в.о. голови Дніпровського районного суду міста Херсона Іванищук А.А. не вийшов за межі повноважень, які надані йому відповідно до ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що секретар судового засідання не підпорядкований голові суду, а відтак у нього відсутні повноваження на прийняття розпорядження про призначення перевірки, оскільки відповідно до п. 1.5 Інструкції секретаря судового засідання Дніпровського районного суду міста Херсона секретар судового засідання безпосередньо підпорядкований голові суду, керівнику апарату суду та судді, з яким працює відповідно до внутрішнього розподілу обов'язків, координує свою діяльність з помічником судді.

Щодо наявності повноважень зборів суддів Дніпровського районного суду міста Херсона на прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає.

Відповідно до частини 1 статті 115 Закону збори суддів - це зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

В частині 5 статті 115 Закону зазначено, що збори суддів місцевих та апеляційних судів обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, які є обов'язковими для суддів та працівників даного суду.

З аналізу наведеної вище норми права слідує, що збори суддів місцевих та апеляційних суддів наділенні правом на прийняття рішень щодо внутрішньої діяльності конкретних працівників апарату суду, які є обов'язковими для таких працівників.

За таких обставин, суд вважає, що рішення зборів суддів Дніпровського районного суду міста Херсона №8 від 22.01.2015 року прийнято в межах повноважень, які надані таким зборам ст. 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Щодо порушення прав та інтересів позивача оскаржуваними розпорядженням, актом та рішенням, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відтак, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

Пунктом 6 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України надано визначення адміністративного позову, а саме - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Так, відповідно до статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Аналіз вищевказаних норм права свідчить, що під позовом слід розуміти в широкому контексті звернення до суду за захистом порушеного або оспорюваного права, що було спричинено рішенням, діями або бездіяльністю конкретної особи, до якої й пред'являються вимоги щодо припинення правопорушення та відновлення прав.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку. Якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізовано належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

Відтак, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв'язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Відтак, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на вищевикладене у спірних правовідносинах підлягає встановленню факт, чи мало місце порушення прав позивача з боку відповідачів оскаржуваними рішеннями.

Як уже зазначалося вище оскаржуване розпорядження, рішення та акт стосуються секретаря судового засідання Дніпровського районного суду міста Херсона Савченко В.Ю.

Таким чином, саме у секретаря судового засідання Дніпровського районного суду міста Херсона Савченко В.Ю. виникає право на звернення до суду у разі якщо вона вважає, що оскаржуваними рішеннями порушуються її законні права, свободи та інтереси.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржуваними рішеннями не порушені права чи інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин, оскільки судом не встановлено факту наявності порушеного права позивача на час розгляду справи, яке підлягає відновленню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 18 лютого 2015 р.

Суддя Войтович І.І.

кат. 11.1