Справа № 2270/9002/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/9991/25842/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012

у справі № 2270/9002/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Волочиському районі Хмельницької

області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Волочиському районі Хмельницької області (правонаступник - Хмельницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області) про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 22.11.2010.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.10.2011 позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення № /0 від 22.11.2010.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.10.2011 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена виїзна планова перевірка фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.07.2007 по 30.06.2010 відповідно до затвердженого плану перевірки та складено акт №1040/17/НОМЕР_1 від 10.11.2010.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 22.11.2010, яким позивачу визначене податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 111138, 82 грн.: основний платіж 71825,88 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 39312, 94 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 5 „Порядку ведення книги обліку доходів і витрат", п. 8 „Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку", пп. "а" п. 19.1 ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 №889-IV, неведення книги обліку та витрат ф. № 10 за період з 01.07.2007 по 13.02.2008; пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9 п. 10.2 ст. 10 Закону України „Про податок на додану вартість" №168/97 від 03.04.1997, в результаті чого занижено податкові зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 71825, 88 грн.

Підставою для визначення податкових зобов'язань по податку на додану вартість є викладені в акті виїзної планової перевірки висновки відповідача щодо заниження податкових зобов'язань по податку на додану вартість на загальну суму 71825, 88 грн. за період з 20.10.2008 по 30.06.2010, оскільки загальна сума виручки позивача становить 424092 грн. (із врахуванням суми внесених власних коштів на рахунок для ведення власної підприємницької діяльності в сумі 299850 грн.) і позивач на підставі пп. 2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України „Про податок на додану вартість" зобов'язана була до 20.10.2008 зареєструватися платником податку на додану вартість та подавати декларації по податку на додану вартість за листопад-грудень 2008 року, січень-грудень 2009 року, січень-червень 2010 року (20 періодів).

В період з 01.07.2007 по 30.06.2010, позивач перебував як на загальній системі оподаткування, так і на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку у період з 01.07.2007 по 30.09.2008 та з 01.01.2009 по 30.06.2010, на загальній системі оподаткування позивач перебувала з 01.10.2008 по 31.12.2008.

Положеннями статті 1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" N 727/98, передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання таким суб'єктом установлених Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог цього Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до пункту 1 Указу N 727/98 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, єдиним критерієм для віднесення коштів до виручки суб'єкта господарювання є факт їх надходження на рахунок останнього за операціями з продажу товарів (робіт, послуг) незалежно від виду договору, яким опосередковувалося виконання таких операцій. А відтак при визначенні граничного обсягу виручки, при перевищенні якого суб'єкт малого підприємництва втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування, підлягає врахуванню і сума виручки платника єдиного податку - комісіонера, одержана на підставі комісійних угод.

Згідно зі статтею 5 Указу N 727/98 в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

За таких обставин оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Частиною 3 ст.1 названого Указу встановлено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, при визначенні обсягу виручки від реалізації суб'єктом підприємницької діяльності товарів (робіт, послуг) напрямок отримання коштів на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта підприємницької діяльності до уваги не приймається.

Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку - фізичної особи у звітному податковому періоді.

Відповідно до ст.5 Указу у разі порушення вимог, установлених ст. 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Однак, зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

А відтак, оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Відповідно до вимог пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України „Про податок на додану вартість" особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Згідно п.9.3 ст.9 названого Закону особи, які підпадають під визначення п. 2.3 ст. 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

При цьому, загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), встановлену пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України „Про податок на додану вартість", слід відраховувати з моменту перевищення суб'єктом підприємницької діяльності граничного обсягу виручки, передбаченого Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", тобто, з моменту виникнення у платника податків обов'язку перейти на загальну систему оподаткування.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок та (або) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, виручка отримана позивачем 424092 грн. за періоди 01.07.2007 по 30.09.2008 не становить граничний розмір, у зв'язку з чим податковим органом не доведено перевищення граничного розміру виручки встановленого ст.1 цього Указу, у періодах, що перевірялися.

Позивачем не перевищено встановлений Указом № 727/98 граничний розмір виручки (500 тис. грн.), який дозволяє суб'єкту господарювання застосовувати спрощену систему оподаткування, таким чином він не повинен при переході на загальну систему оподаткування сплачувати податкові зобов'язання по податку на додану вартість.

Зазначене судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення взято до уваги не було, що призвело до безпідставного скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 у справі № 2270/9002/11 слід задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.10.2011 залишити без змін.

Керуючись ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 у справі № 2270/9002/11 скасувати.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.10.2011 у справі № 2270/9002/11 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко