Справа № 804/18234/14
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.,
при секретарі Жижиній К.П.
представника відповідача Сорокіної В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер» до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновок податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтується на помилковому застосуванні норм права, в зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Позивач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що під час проведення перевірки та складання акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства, а прийняте за результатами перевірки рішення є законним.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету, за результатами якої 19 травня 2014 року складено акт №2392/621/04-03-15-04-10/23945128.
Зазначеним актом камеральної перевірки зафіксовані порушення вимог пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, а саме: ТОВ «Лідер» протягом граничних строків несвоєчасно сплачено суму самостійно визначеного податкового зобов'язання платником орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за період з 01.05.2013 року по 21.05.2013 року, з 31.05.2013 року по 25.06.2013 року, з 01.07.2013 по 28.07.2013 року, з 01.10.2013 року по 26.11.2013 року, з 02.12.2013 року по 25.12.2013 року, з 03.03.2014 року по 20.03.2014 року, з 31.03.2014 по 01.04.2014 року.
Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області. Рішенням про результати розгляду скарги від 01.09.2014 року №6097/10/04-36-10-08-09 податкове повідомлення-рішення було скасоване в частині застосування штрафних санкцій з орендної плати з юридичних осіб у сумі 880,41 грн., а в іншій частині залишено скаргу без задоволення.
Позивач звернувся з повторною скаргою №10/09-2 від 10.09.2014 року до Міністерства доходів і зборів, але рішенням №3984/6/99-99-10-01-02-15 від 26.09.2014 року про результати розгляду скарги Державна фіскальна служба України залишила без змін податкове повідомлення-рішення з урахуванням рішенням ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.09.2014 року №6097/10/04-36-10-08-09, прийнятого за результатом розгляду первинної скарги, а скаргу без задоволення.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим періодом для плати за землю є календарний рік.
Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Відповідно до пункту 287.3 статі 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Судом встановлено, що позивачем до податкового органу надані наступні податкові декларації з плати за землі:
- податкову декларацію з плати за землю від 19.02.2013 року за 2013 рік, відповідно до якої задекларовано податкове зобов'язання по сплаті земельного податку за земельні ділянки несільськогосподарського призначення, в сумі 131 298,30 грн., з розбивкою по 7 294,35 грн. щомісячно та 50 060,45 грн. за січень 2013 року;
- уточнюючу податкову декларацію від 05.03.2013 року за 2013 рік, відповідно до якої задекларовано податкове зобов'язання по сплаті земельного податку за земельні ділянки несільськогосподарського призначення, в розмірі 7 294,35 грн. за січень 2013 року;
- податкову декларацію з плати за землю від 26.02.2014 року за 2014 рік, відповідно до якої задекларовано податкове зобов'язання по сплаті земельного податку за земельні ділянки несільськогосподарського призначення, в сумі 131 298,30 грн., з розбивкою по 7 294,35 грн. щомісячно та 50 060,45 за січень 2014 року;
- уточнюючу декларацію від 01.04.2014 року на зменшення суми податкового зобов'язання з орендної плати за землю за січень 2014 року замість помилково задекларованої суми 51 060,45 грн. на суму 7 294,35 грн.
Позиція податкового органу полягає в тому, що станом на 01.03.2013 року у підприємства по особовому рахунку з орендної плати за земельні ділянки державної комунальної власності рахувалась переплата в у сумі 7 295,13 грн. Після проведення нарахувань в особовому рахунку підприємства за січень 2013 року по орендній платі за земельні ділянки державної комунальної власності по строку 02.03.2013 року, відповідно до звітної податкової декларації у сумі 50 060,45 грн., у підприємства станом на 03.03.2013 року виник податковий борг у сумі 43 766,10 грн. 05.03.2013 року зобов'язання за січень 2013 року були відкориговані платником податків уточнюючою податковою декларацією з плати за землю та замість 51 060,45 грн. задекларовано у сумі 7 294,35 грн. Тобто погашення податкового боргу, який виник в результаті неповної сплати платником самостійно задекларованого податкового зобов'язання за січень 2013 року відбулося за рахунок подання уточнюючої податкової декларації.
Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, нарахування пені відбулось на підставі акту камеральної перевірки від 19.05.2014 року №2392/621/04-03-15-04-10/23945128, за податковою декларацією від 26.02.2014 року по граничному терміну сплати узгодженого грошового зобов'язання на 02.03.14 року та на 30.03.2014 року.
Так, податковий орган в акті камеральної перевірки зазначає, що податкове зобов'язання у розмірі 7 294,35 грн. з граничним терміном сплати 02.03.2014 року фактично сплачено позивачем 21.03.2014 року платіжним дорученням №136 у сумі 7 292,50 грн. з затримкою сплати на 19 днів, а податкове зобов'язання у розмірі 7 294,35 грн. з граничним терміном сплати 30.03.2014 року сплачено у розмірі 7 294,40 грн. за рахунок подання уточнюючої податкової декларації від 01.04.2014 року з затримкою на 2 дні.
Відповідно розрахунку штрафних санкцій за затримку на 19 та 2 дні за відповідні періоди нарахована штрафна санкція у розмірі 10% , що становить 729,25 грн. та 729,44 грн. відповідно та складає 1 458,69 грн.
Разом з тим, суд критичною оцінює вказані дії відповідача у зв'язку з наступним.
Так, відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Згідно з підпунктом 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
Відповідно до пункту 1 та 2 статті 50 Податкового кодексу України,у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.
Згідно статті 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Тобто, податковий борг, про який йде мова в статті 126 Податкового кодексу України, може бути погашено коштами та іншим майном (майновими правами) платника податків. Отже, податковий борг не може бути погашений шляхом подання уточнюючих розрахунків із зазначенням в них меншої суми податкових зобов'язань, а ніж ті суми, які були задекларовані раніше.
За наведених обставин, суд звертає увагу, що подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер» у відповідності до вимог статті 50 Податкового кодексу України уточнюючого розрахунку, яким зменшено суму самостійно визначеного грошового зобов'язання, не є тотожним поняттю «погашення податкового боргу», тобто сплатою боргу з плати за землю за рахунок майна платників податків, тягне за собою зміну раніше задекларованих податкових зобов'язань, в даному випадку шляхом їх зменшення у зв'язку із виявленою помилкою, і ніяким чином не може бути прирівнено до поняття «погашення податкового боргу», як це зазначено в розрахунку штрафних санкцій.
Окрім того суд звертає увагу, що відповідно до інформації наявної у зворотньому боці облікової картки платника податків позивачем були здійснені відповідні сплати грошових коштів за зазначений період, які зараховані 29.01.2014 року у розмірі 7 294,35 грн., 21.02.2014 року у розмірі 7 294,35 грн., 21.03.2014 року у розмірі 7 294,35 грн.
Отже, відповідно матеріалів справи, позивачем не було допущено несвоєчасної сплати сплачує узгоджених сум грошових зобов'язань протягом строків, визначених Податковим кодексом України, відповідно він не може бути притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу.
За таких обставин, суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення не є обґрунтованими та законними.
Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Однак, всупереч вимогам зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, під час розгляду справи не надав достатньо доказів, щоб вказували на правомірність прийнятого ним спірного податкового повідомлення-рішення про застосування (штрафних) фінансових санкцій з урахуванням вимог законодавства.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному об'ємі.
Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов - задовольнити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2015 року.

Суддя С.І. Озерянська