Справа № 804/15544/13-а
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 рокусправа № 804/15544/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Ааваль»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі №804/15544/13-а за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

20 листопада 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффазен Банк Аваль» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області №2148 від 07.08.2013 року про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» в розмірі 14301.40 грн. у повному обсязі.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що застосування до АТ «Райффазен Банк Аваль» рішенням №2148 від 07.08.2013 року штрафних санкцій суперечить п. 2 частини12 статті 25 закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки підприємством платежі єдиного внеску на момент оплати платіжного доручення №463 від 17.10.2012 року були сплачені своєчасно та в повному обсязі, це вбачається з попередніх платежів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року в задоволенні адміністративного позову АТ «Райффазен Банк Аваль» - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що під час планової перевірки ПАТ "Нікопольський завод трубопровідної арматури" щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01.01.2012 року до 30.04.2013 року управлінням ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі, крім іншого, виявлено неповну та несвоєчасну сплату єдиного внеску (авансових платежів), асаме: одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) на таку суму не завжди нараховувалась сума єдиного внеску.

Порушення за результатами планової перевірки ПАТ "Нікопольський завод трубопровідної арматури" зафіксовані в Акті УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі №334 від 13.06.2013 р.

На підставі зазначеного Акту № 334 від 13.06.2013 р. Управлінням ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі складено Акт № 3 від 18.06.2013 р. про виявлення факту порушення законодавства банківською установою акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» при прийнятті від страхувальника платіжних документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Одночасно, на підставі Акту № 3 управлінням ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі 18.06.2013 р. прийняте Рішення № 1439 про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених ч.2 ст.24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким позивача зобов'язано протягом 10 робочих днів з дня одержання рішення сплатити суму штрафних санкцій у розмірі 28' 136грн. 93коп.

Не погодившись з таким рішенням, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 08.07.2013 р. оскаржив Рішення УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі № 1439 від 18.06.2013 р. до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду, рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №15140/07/30 від 30.07.2013р. частково задоволено скаргу, Рішення УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі № 1439 від 18.06.2013 р. скасоване та зобов'язано останнього винести нове рішення з урахуванням недоліків.

Позивач не погодився з Рішенням ГУПФУ в Дніпропетровській області №15140/07/30 від 30.07.2013р. та 13.08.2013 р. подав скаргу до Пенсійного фонду України про його скасування та скасування Рішення УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі № 1439 від 18.06.2013 р.

Рішенням Пенсійного фонду України № 22662/09-10 від 30.08.2013 р. скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.08.2013 р. залишено без розгляду.

На виконання рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області №15140/07/30 від 30.07.2013р. управлінням ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі 07.08.2013 р. складено Акт № 4 про виявлення факту порушення законодавства банківською установою акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» при прийнятті від страхувальника платіжних документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Одночасно, на підставі Акту № 4 управлінням ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі 07.08.2013 р. прийняте Рішення № 2148 про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених ч.2 ст.24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким позивача зобов'язано протягом 10 робочих днів з дня одержання рішення сплатити суму штрафних санкцій у розмірі 14' 301грн. 40коп.

Не погодившись з Рішенням № 2148 управління ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі від 07.08.2013 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 22.08.2013 р. подано скаргу до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області.

02.09.2013 р. рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №17725/07/30 за результатами розгляду скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено її без задоволення, а рішення УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі № 2148 від 07.08.2013 р. - без змін.

16.09.2013 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подано скаргу до Пенсійного фонду України про скасування рішення УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі № 2148 від 07.08.2013 р. та рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №17725/07/30 від 02.09.2013 р.

Рішенням Пенсійного фонду України № 26657/09-10 від 08.10.2013 р. продовжено строки розгляду скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 16.09.2013 р. до 17.11.2013 р.

Рішенням Пенсійного фонду України № 30161/09-10 від 11.11.2013 р. скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 16.09.2013 р. залишено без задоволення, а рішення УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі № 2148від 07.08.2013 р. та рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №17725/07/30 від 02.09.2013 р. - без змін.

Правомірність та обґрунтованість рішення №2148 від 07.08.2013 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що дії та рішення відповідача щодо фіксування правопорушення та застосування на його підставі визначених Законом санкцій носять правомірний характер, у зв'язку з чим, підстави для задоволення адміністративного позову - відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання цієї вимоги банки за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплаченого єдиного внеску, з правом зворотної вимоги до платників єдиного внеску щодо відшкодування цієї суми.

Розроблений відповідно до цієї статті Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Порядок № 21-3, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин та вирішення спору судами попередніх інстанцій, регулював механізм прийняття банками грошових чеків, платіжних доручень та інших розрахункових документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником єдиного внеску розрахункових документів (документів на переказ готівки) про перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску. Суми, які сплачені за цими документами, повинні складати не менше 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, зазначеної у грошових чеках, платіжних дорученнях та інших розрахункових документах.

У разі якщо у розрахункових документах або документах на переказ готівки сума єдиного внеску менша, ніж 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки, та/або платіжні доручення, та/або інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати разом з оригіналом довідки-розрахунку, яка погоджена з управлінням Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті (далі - органи Пенсійного фонду) за місцем взяття на облік платника єдиного внеску.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 12 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи Пенсійного фонду за порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 цього Закону, застосовують до банків фінансові санкції, а саме, накладають штраф у розмірі суми єдиного внеску, яка підлягає сплаті платниками.

Таким чином, частиною 2 статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на банки покладено обов'язок перевіряти повноту сплати сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування при прийнятті ними платіжних доручень на видачу заробітної плати. У протилежному випадку банк зобов'язаний сам відшкодувати недоплачену суму.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, вбачається, що банківська установа зобов'язана вести облік та перевіряти фактичну сплату підприємствами сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування при нарахуванні та виплаті заробітної плати та інших виплат, на які нараховується єдиний внесок. При цьому сума єдиного внеску повинна складати не менше 1/3 частини здійснюваних виплат на користь фізичних осіб.

Слід зазначити, що у відповідності до вимог норм чинного законодавства у разі наявності переплати, до банку може бути подано довідку-розрахунок, яка складається у трьох примірниках та обов'язково погоджується з органом Пенсійного фонду.

Тобто, обов'язок щодо визначення факту наявності переплати з єдиного внеску з виплаченої заробітної плати за відповідний період у підприємства покладено виключно на органи Пенсійного фонду України, так само як і обов'язок ведення обліку боргових зобов'язань з обов'язкових платежів до Пенсійного фонду України, в тому числі й з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В свою чергу, банківські установи не наділені повноваженнями та відповідно не мають необхідних технічних та процесуальних можливостей для ведення розгорнутого обліку сплачених підприємством сум єдиного внеску із заробітної плати працівникам в розрізі наявних переплат або боргів платника єдиного внеску.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та сторонами під час апеляційного розгляду справи не спростовано, що довідки-розрахунку до платіжного доручення від 17.10.2012 року не могло бути надано, так як ПАТ «Нікопольський завод трубопровідної арматури» є боржником кілька років і сплачує заробітну плату частинами, а борг по виплатам заробітної плати складає близько 5 місяців.

Отже, доводи представника позивача щодо відсутності порушень з боку банківської установи під час прийняття до виконання платіжного доручення від 17.10.2012 року, з огляду на наявну переплату підприємством єдиного внеску із заробітної плати, не приймаються судом до уваги через їх невідповідність приписам чинного законодавства. Вказані доводи спростовуються встановленими обставинами справи, також суд зазначає, що визначення наявності або відсутності переплат з обов'язкових платежів у підприємств - платників єдиного внеску лежить поза межами повноважень банківської установи.

За таких обставин, з урахуванням того, що сума єдиного внеску на загальнообов'язкове держане соціальне страхування сплачена ПАТ «Нікопольський завод трубопровідної арматури» становить менше 1/3 від суми нарахованої заробітної плати, банківська установа прийнявши до виконання платіжне доручення від 17.10.2012 року порушила вимоги ст. 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Надаючи правову оцінку доводам позивача щодо порушення органами ПФУ вимог Закону під час провадження дій по розгляду скарг в порядку адміністративного оскарження суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем було оскаржено в адміністративному порядку рішення №1439 від 18.06.2013 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду скарги Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №15140/07/30 від 30.07.2013 р. про часткове задоволення первинної скарги позивача, скасування рішення №1439 від 18.06.2013 року із зобов'язанням управління ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області прийняти нове рішення про застосування штрафних санкцій з урахуванням недоліків попереднього.

Не погодившись з рішенням Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №15140/07/30 від 30.07.2013 р. позивач оскаржив його до Пенсійного фонду України.

В той же час, управлінням Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області було прийняте нове рішення №2148 від 07.08.2013 р. та акт №4 від 07.08.2013 року у відношення позивача на виконання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №15140/07/30 від 30.07.2013 р..

На думку позивача, прийняття управління ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області рішення №2148 від 07.08.2013 р. до закінчення адміністративного оскарження, тобто до винесення рішення Пенсійним фоном України по повторній скарзі позивача, є порушення вимог чинного законодавства, що свідчить про необхідність скасування даного рішення.

Проте, з такою позицією позивача неможливо погодитись з огляду на наступне.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 12 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи Пенсійного фонду за порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 цього Закону, застосовують до банків фінансові санкції, а саме, накладають штраф у розмірі суми єдиного внеску, яка підлягає сплаті платниками.

Процедура подання та розгляду органами Пенсійного фонду України скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначена Порядком розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв платників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року № 22-7 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5.4 Порядку орган Пенсійного фонду при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: залишає рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу без задоволення; скасовує в певній частині рішення, що оскаржується, і не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу; скасовує рішення, що оскаржується, і направляє скаргу на новий розгляд до територіального (регіонального) органу Пенсійного фонду; залишає скаргу без розгляду.

У разі скасування раніше прийнятого рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені, накладення штрафу та рішення за заявою про узгодження вимоги вони вважаються відкликаними з дня прийняття рішення органу Пенсійного фонду вищого рівня про повне або часткове задоволення скарги (заяви), про що зазначається в рішенні відповідного органу Пенсійного фонду (п. 5.5 Порядку).

Рішення з приводу розгляду скарги на рішення управління ПФУ приймається в адміністративному порядку вищим за ієрархією органом ПФ України, протягом 20 днів з дня отримання скарги.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №15140/07/30 від 30.07.2013 р. частково задоволено первинну скаргу позивача та скасовано рішення №1439 від 18.06.2013 року, зобов'язано територіальне управління ПФУ прийняти нове рішення у відношення позивача.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є обов'язковим для виконання нижчими за ієрархією органами ПФУ відповідного округу.

Отже, після отримання обов'язкового для виконання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідачем прийнято нове рішення про застосування до позивача штрафних санкцій №2148 від 07.08.2013 р.

Рішення №2148 від 07.08.2013 р. прийняте за наслідками розгляду первинної скарги позивача, є результатом адміністративного оскарження за наслідками розгляду первинної скарги банківської установи, яке закінчилось прийняттям рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №15140/07/30 від 30.07.2013 р.

Подальше адміністративне оскарження, що здійснювалось позивачем, шляхом подання скарги на рішення №15140/07/30 від 30.07.2013 р. не може бути перешкодою для виконання територіальним органом ПФУ рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, чинного на час прийняття нового рішення про застосування штрафних санкцій до позивача.

В той же час, у разі скасування Пенсійним фондом України рішення №15140/07/30 від 30.07.2013 р., воно вважається відкликаним з дня прийняття, що призвело б до наслідків у вигляді відкликання рішення управління ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі №2148 від 07.08.2013 р..

Отже, суд апеляційної інстанції не приймає доводи позивача стосовно відсутності законних підстав для прийняття управлінням ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі №2148 від 07.08.2013 р. через незакінченість процесу адміністративного оскарження рішень управлінь ПФУ.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що доводи позивача стосовно порушення органами ПФУ строків розгляду адміністративних скарг не відповідають дійсності з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується представниками сторін у судовому засіданні, що первинну скаргу позивача на рішення управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області було доставлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 09.07.2013 року(а.с.31).

У відповідності до вимог чинного на час спірних відносин законодавства, перебіг двадцятиденного строку на розгляд адміністративної скарги на рішення суб'єкта владних повноважень розпочинається з наступного дня після отримання скарги, та закінчується останнім робочим днем, на який припадає закінчення строку.

Так, перебіг строку на розгляд адміністративної скарги позивача розпочався 10.07.2013 року, а закінчився 30.07.2013 року винесенням рішення про скасування оскаржуваного рішення управління ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі №1439 від 18.06.2013 року.

Повторну скаргу позивачем було направлено до Пенсійного фонду України поштою, та отримано ПФ України 14.08.2013 року (а.с.50).

В той же час, в матеріалах справи міститься рішення Пенсійного фонду України від 30.08.2013 року №22662/09-10 про залишення скарги без розгляду з мотивів її невідповідності п. 7.1 Порядку процедури адміністративного оскарження, та зазначено про те, що скарга позивача не підлягає розгляду оскільки процедура адміністративного оскарження закінчилась з моменту отримання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» рішення регіонального управління про скасування рішення управління ПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі №1439 від 18.06.2013.. Отже, повторна скарга позивача не підлягає розгляду в порядку адміністративного оскарження (а.с.190).

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушень з боку органів ПФУ чинного законодавства при розгляді первинної та повторної скарг позивача на рішення відповідача №1439 від 18.06.2013 р, та невідповідність доводів позивача щодо неправомірного повторного застосування до позивача відповідальності до закінчення процедури адміністративного оскарження, шляхом прийняття рішення №2148 від 07.08.2013 р. про застосування до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідальності у вигляді санкцій в розмірі недоотриманого єдиного внеску.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги - відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст.196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Ааваль» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі №804/15544/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко