Справа № 804/1209/14
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/1209/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2015 року

справа № 804/1209/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Панченко О.М. Чередниченко В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дніпропетровської митниці ДФС

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 04.03.2014 року у справі №804/1209/14

за позовом:

Публічного акціонерного товариства «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського»

до:

третя особа:

про:

Дніпропетровської митниці ДФС

Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови, зобов’язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

14.01.2014р. Публічне акціонерне товариство «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» (далі – ПАТ «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів (далі – Дніпропетровська митниця),третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області) про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови, зобов’язання вчинити певні дії / а.с. 4-21 том 1/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2014р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №804/1209/14 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 1 том 1/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу / а.с. 2-17 том 3/, у якій з урахуванням додаткових пояснень / а.с. 193 том 3/ посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з’ясовано усі обставини, які мали значення для вирішення справи, та було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив постанову суду першої інстанції від 04.03.2014р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Позивач, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу / а.с. 42-56 том 3/, з урахуванням додаткових пояснень / а.с. 71-75,174-180 том 3/ заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи об’єктивно та повно з’ясовано усі обставини справи, надано оцінку усім доказам, які були надані суду сторонами у справі під час її розгляду, та постановлено у справі рішення без порушень норм чинного законодавства, просив суд апеляційну скаргу митниці залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 04.03.2014р. у даній справі залишити без змін.

У судовому засіданні 15.01.2015р. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом здійснено у даній адміністративній справі процесуальне правонаступництво та замінено відповідача – Дніпропетровську митницю Міндоходів, правонаступником – Дніпропетровською митницею ДФС (далі – Дніпропетровська митниця) / а.с. 193,198,202-203 том3/.

Заслухавши у судовому засіданні:

- представника відповідача, який підтримав доводи викладені у апеляцій ній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції від 04.03.2014р. у даній справі скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі;

- представників позивача, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, підтримали доводи викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу та додаткових поясненням, та просили суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 04.03.2014р. у даній справі залишити без змін;

перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали даної адміністративної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Під час розгляду даної справи, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом встановлено, що позивачем у даній справі (покупець) 29.12.2012р. було укладено зовнішньоекономічний контракт №ДГЮК7-001983 з «Объединенная угольная компания «Южкузбассуголь» (продавець) / а.с. 22-27 том 1/, в межах якого з рахуванням додаткових угод до контракту, у тому числі додаткової угоди №11 від 23.08.2013р. / а.с. 28-32 том1/ продавцем протягом жовтня 2013р. було здійснено поставку товару – вугілля кам’яне (вугільний концентрат) марки ГЖ+Ж, клас 0-50мм, з метою здійснення митного оформлення якого позивачем (покупець за контрактом) було подано відповідачу митні декларації (ДМВ): № 110010000/2013/006766 від 04.10.2013р., № 110010000/2013/006767 від 04.10.2013р., №110010000/2013/006768 від 04.10.2013р. № 110010000/2013/006902 від 08.10.2013р., № 110010000/2013/007382 від 23.10.2013р., № 110010000/2013/007383 від 23.10.2013р., № 110010000/2013/007385 від 23.10.2013р., №110010000/2013/007558 від 28.10.2013р., у яких митна вартість задекларованого товару була визначена позивачем за основним методом - ціною контракту, на рівні 145 доларів США за 1 тону. / а.с. 97-103,136-140, 156-160, 172-176,191-195 том 1, а.с. 7-10,27-30,45-49 том 2/.

Враховуючи всі вищезазначені ДМВ позивачем на протязі жовтня 2013 р. до митного контролю та митного оформлення було подано товар за зовнішньоекономічним контрактом №ДГЮК7-001983 від 29.12.2012 р., з урахуванням додаткової угоди №11 від 23.08.2013р., у загальній кількості 6226,70 тон, загальна митна вартість задекларованого товару склала 7216 651,91грн. (що в перерахунку за курсом на день постачання товару становить 145 доларів США за 1 тону)/а.с. 65 том 1/.

Для підтвердження заявленої митної вартості вищезазначеного товару, позивачем разом з вищезазначеною ДМВ було надано митниці : контракт № ДГЮК7-001983 від 29.12.2012р. з додатковою угодою №11 від 23.08.2012р. , інвойси, накладні ЦІМ/УМВС; посвідчення якості; сертифікати про походження, копії експортних митних декларацій країни вивезення, рахунки-фактури / а.с. 104-127,143-152,161-168,177-184,196-205 том 1, а.с. 11-20, 31-37,50-97 том 2/.

Під час проведення перевірки митної вартості задекларованого позивачем товару було встановлено: по ДМВ № 110010000/2013/006766 від 04.10.2013 р., №110010000/2013/006768 від 04.10.2013 р., № 110010000/2013/006767 від 04.10.2013 р. та № 110010000/2013/006902 від 08.10.2013 р. - в інвойсі №205 від 08.09.2013 р. відсутні реквізити додаткових угод № 10 від 01.08.2013 року та № 11 від 23.08.2013 р. до зовнішньоекономічного контракту від №ДГЮК7-001983 від 29.12.2012р.; - у митній декларації країни відправлення №10608050/2013/3650 від 04.09.2013 року (дані якої зазначені у залізничних накладних) відсутні реквізити додаткових угод № 10 від 01.08.2013 р. та № 11 від 23.08.2013 р. до зовнішньоекономічного контракту №ДГЮК7-001983 від 29.12.2012р; по ДМВ № 110010000/2013/007383 від 23.10.2013р. - в інвойсі №230 від 08.10.2013 року відсутні реквізити додаткової угоди № 15 від 23.08.2013 р. до зовнішньоекономічного контракту №ДГЮК7-001983 від 29.12.2012р; - у митній декларації країни відправлення №10608050/021013/0004014 від 02.10.2013р. (дані якої зазначені у залізничних накладних) відсутні умови поставки, відсутні реквізити додаткової угоди № 15 від 23.08.2013 року до зовнішньоекономічного контракту №ДГЮК7-001983 від 29.12.2012р.; по ДМВ №110010000/2013/007385 від 23.10.2013р., №110010000/2013/007558 від 28.10.2013р., №110010000/2013/007382 від 23.10.2013р. - в інвойсі №230 від 08.10.2013р. відсутні реквізити додаткової угоди № 15 від 23.08.2013 р. до зовнішньоекономічного контракту №ДГЮК7-001983 від 29.12.2012р.; - у залізничних накладних, вказаних у митній декларації, зазначений номер декларації країни відправлення № 10608050/021013/0004014 від 02.10.2013 р., що було зазначено на зворотному боці наданих позивачем ДМВ та наявність цих розбіжностей на думку митного органу обумовила необхідність проведення додаткових консультацій з декларантом, про що його було письмово повідомлено та запропоновано надати додаткові документи на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого товару, але декларант (позивач) у письмовій формі повідомив про неможливість наданні додаткових документів, про що також було зроблено відповідні записи на ДМВ / а.с. 97-103,136-140, 156-160, 172-176,191-195 том 1, а.с. 7-10,27-30,45-49 том 2/.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, з приводу визначення митної вартості товару, який возиться на митну території України, врегульовано нормами Митного кодексу України (в редакції Закону України №4495-VI від 13 березня 2012р.)

Так, відповідно до ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України , визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що

1. Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

2. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов’язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

3. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право:

1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації;

2) письмово звертатися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу або сплатити митні платежі згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом, у разі відсутності у них на день митного оформлення достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, або у разі їх незгоди з митною вартістю, визначеною митним органом;

3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти;

4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів;

5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів;

6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв’язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари;

7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

4. У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

5. Декларація митної вартості подається у разі:

1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;

2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;

3) якщо покупець та продавець пов’язані між собою.

6. В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

7. Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро.

8. У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

9. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

10. Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

11. Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Відповідно до ст.. 54 Митного кодексу України, якою регламентується порядок контролю правильності визначення митної вартості:

1. Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

2. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

3. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

4. Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов’язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати товари, що декларуються, у вільний обіг за умови забезпечення сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу.

5. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів у разі неможливості визнання митної вартості, заявленої декларантом або уповноваженою ним особою;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після завершення їх митного контролю та митного оформлення;

5) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

6. Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості;

2) неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу);

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

7. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Статтею ст. 55 Митного кодексу України передбачено що:

1. Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у

випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

2. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу;

б) право декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

3. Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

4. Під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа (за згодою) здійснює коригування заявленої митної вартості у строки, що не перевищують строків декларування товарів, встановлених цим Кодексом.

5. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

6. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

7. У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів або неможливості надати затребувані митним органом додаткові документи за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи митний орган випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

8. Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

9. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

10. Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев’ятій цієї статті, не надає обґрунтування підстав, через які заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість не може бути визнана з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України визначено в ст.57 Митного кодексу України, якою передбачено що:

1. Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

2. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

3. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

4. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

5. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

6. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

7. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

8. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Статтею 64 Митного кодексу України передбачено, що за резервним методом митна вартість визначається :

1. У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

2. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

3. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

4. У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов’язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Крім цього з метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Під час розгляду даної адміністративної справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що зовнішньоекономічний контракт №ДГЮК7-001983 від 29.12.2012р. та додаткові угоди до нього, було укладено позивачем безпосередньо з виробником товару, умовами контракту не було передбачено здійснення будь-яких платежів на користь третіх осіб, і такі платежі під час постачання товару за цим контрактом не здійснювались, умовами контракту було визначено коло вантажовідправників товару за цим договором – «Кузнецкпогрузтранс», ОАО «ОУК «Южкузбассуголь», ОАО «ЦОФ «Абашевская», ОАО «ЦОФ «Кузнецкая», ООО «Шахта № 12», ООО «ОФ «Прокопьевская», та згідно наданих документів саме ці вантажовідправники здійснювали відвантаження визначеного умовами договору товару на визначених умовах поставки – СРТ ст. Діївка Придніпровської залізниці згідно Інкотермс-2010 (що було зазначено у ВДМ, які були надані позивачем митному органу з метою здійснення митного оформлення товару) , вартість партії товару, визначалась відповідно до умов контракту та додаткових угод до нього та становила 145 доларів США за 1 тону товару, і яка у визначені умовами контракту строки сплачена позивачем / а.с. 151-169 том 2/, також умовами договору страхування товару не здійснювалось, та згідно визначених контрактом умов перевезення продавець передає товару покупцю в узгодженому місці, та продавець зобов’язаний нести витрати з перевезення, які необхідні для доставки товару в узгоджене сторонами місце, а покупець несе усі витрати пов’язані з товаром з моменту його поставки, при цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що норми чинного законодавства України, зокрема Митного кодексу України не передбачають будь-яких вимог щодо правил заповнення митних декларацій країни відправлення та не встановлюють перелік відомостей , які повинна містити митна декларація країни відправлення.

Отже вищенаведені обставини, які були встановлені судом під час розгляду даної адміністративної справи та підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи та долучені до матеріалів справи, дають можливість зробити висновок про відсутність наявності розбіжностей у документах, які були надані позивачем під час здійснення ним митного оформлення задекларованого за ДМВ № 110010000/2013/006766 від 04.10.2013р., № 110010000/2013/006767 від 04.10.2013р., №110010000/2013/006768 від 04.10.2013р. № 110010000/2013/006902 від 08.10.2013р., № 110010000/2013/007382 від 23.10.2013р., № 110010000/2013/007383 від 23.10.2013р., № 110010000/2013/007385 від 23.10.2013р., №110010000/2013/007558 від 28.10.2013р. товару – вугілля кам’яне (вугільний концентрат) марки ГЖ+Ж, клас 0-50мм, наявність яких перешкоджала б відповідачу визначити митну вартість товару на основним методом – за ціною договору (контракту) та надавала б підстави для застосування для визначення митної вартості задекларованого товару другорядного методу визначення митної вартості – методу 2-б – за ціною подібних (аналогічних) товарів, а тому колегія суддів вважає, що відповідач у справі, який у спірних правовідносинах виступає у якості суб’єкта владних повноважень, під час прийняття рішень про коригування митної вартості задекларованого позивачем товару та карток відмови у митному оформленні, які оскаржуються позивачем у справі, діяв не у межах повноважень та не у спосіб, який визначено чинним законодавством України, і суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність визнання протиправними та скасування таких рішень суб’єкта владних повноважень та обґрунтовано задовольнив заявлені позивачем позовні вимоги у цій частині.

Щодо решти заявлених позовних вимог, а саме зобов’язання відповідача надати висновок до ГУ ДКС в Дніпропетровській області про повернення позивачу надмірно сплаченої суми ПДВ у розмірі 298620,09 грн. шляхом зарахування її на поточний рахунок позивача та зобов’язання відповідача здійснити митне оформлення вантажу (спірного товару) за ціною контракту, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у задоволені цієї частини позовних вимог з огляду на те, що під час розгляду даної справи не було встановлено факту звернення позивача до митного органу з відповідною заявою про повернення надмірно сплачених сум ПДВ у порядку, який встановлено чинним законодавством, а тому у цій частині позовні вимоги позивача є передчасними та не ґрунтуються на законі, а вимоги позивача щодо зобов’язання відповідача здійснити митне оформлення вантажу (спірного товару) за ціною контракту є безпідставними та на ґрунтуються на законі, оскільки вирішення питання митного оформлення ввезеного на митну територію товару (вантажу) нормами чинного законодавства віднесено до компетенції митних органів, і суд своїм рішення не можу заміняти рішення суб’єкта владних повноважень, яким у спірних правовідносинах є митний орган (відповідач у справі).

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об’єктивно, повно та всебічно з’ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини та ухвалено у справі законне рішення, яким заявлені позивачем позовні вимоги задоволено частково, і оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судової постанови, тому колегія суддів вважає необхідним постанову суду першої інстанції від 04.03.2014р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, , оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196,198,200,205,206 КАС України, суд –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС- залишити без задоволення. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2014р. у справі №804/1209/14 – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено – 06.02.2015р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко