Справа № 522/24929/14-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 522/24929/14-а

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Ільченко Н.А.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Яковлева Ю.В.,

- Вербицької Н. В.,

при секретарі - Курмановій І.І.,

за участі: представник позивача - ОСОБА_2 (за угодою та ордером),

представник відповідача - Прилипко О.В. (за довіреністю),

представник відповідача - Мізяка О.А. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - відповідач, або ГУДМС України в Одеській області), у якому просила: визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області неправомірними та скасувати рішення № 38 про примусове повернення в країну походження громадянки КНР ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 12.11.2014 року з тих підстав, що один із примірників цього рішення в день його виготовлення (в Інструкції сказано «негайно») не був виданий ОСОБА_5, також в рішенні чітко не зазначені підстави його прийняття та зовсім відсутній порядок оскарження та наслідки невиконання; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області скасувати в паспорті позивача НОМЕР_1 проставлені штампи про прийняте рішення про примусове повернення та заборонено в'їзд в Україну.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Одеській області від 12.11.2014 року про примусове повернення в країну проходження громадянки КНР ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України у Одеській області скасувати штампи проставлені в паспорті ОСОБА_5 НОМЕР_1 про примусове повернення і заборону в'їзду в Україну.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про залишення адміністративного позову без задоволення, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

В судовому засіданні представники апелянта підтримали вимоги поданої апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив залишити останню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 12.11.2014 року завідувачем сектору протидії нелегальній міграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянки КНР ОСОБА_5, із забороною в'їзду на територію України строком на три роки.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало порушення позивачем правил перебування в Україні, а саме: перебування в Україні після закінчення дії відповідної візи, ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування та здійснення нею торгівельної діяльності в смт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської області, на промисловому ринку « 7 км» без відповідного дозволу на працевлаштування в Україні.

За даним фактом 12.11.2014 року відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого постановою від 12.11.2014 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., який позивач сплатила, що підтверджується квитанцією ПАТ «АВАНТ-БАНК» від 12.11.2014 року № 10980799.

Не погодившись з рішенням відповідача про примусове повернення позивача в країну походження з тих підстав, що один із примірників цього рішення в день його виготовлення (в Інструкції сказано «негайно») не був виданий ОСОБА_5, також в рішенні чітко не зазначені підстави його прийняття та зовсім відсутній порядок оскарження та наслідки невиконання остання звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлені позивачем вимоги, суд першої інстанції, з огляду на відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров'я і захисту прав та інтересів громадян України, а також враховуючи відсутність обґрунтування застосування заборони в'їзду позивача в Україну, дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим, а тому позов підлягає задоволення.

Також, доходячи висновку щодо наявності підстав для задоволення заявлених вимог позивача, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем вимог ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в частині того, що оскаржуване рішення не було видано позивачу.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права щодо спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Правові підстави і порядок примусового повернення іноземців та осіб без громадянства в країну походження або третю країну визначені Законом України від 22.09.2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини 1 статті 26 цього Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення (частина 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно з частиною 7 статті 26 зазначеного Закону у разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

Статтею 203 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України.

Об'єктивна сторона правопорушень, передбачених частиною 1 цієї статті, полягає, зокрема, у проживанні без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштуванні без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержанні встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що однією з підстав для примусового повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну є порушення ними законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, частинами 1, 3 статті 9 вказаного Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 4 цього ж Закону іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах (не передбачених ч.ч. 2-14 цієї статті), вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

За правилами частини 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території протягом наданого візою дозволу в разі в'їзду з держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою КНР, прибула в Україну 08.02.2014 року через контрольно-пропускний пункт «Аеропорт Одеса» по одноразовій візі типу «С» (дійсна з 20.01.2014 до 21.05.2014 року) з дозволеним строком перебування 90 діб по національному паспорту для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданим 17.04.2007 року з терміном дії до 16.04.2017 року.

Відтак на територію України позивач в'їхала на законних підставах та відповідно до вищезазначених положень законодавства мала право на перебування на території України до 09.05.2014 року.

Тобто, з 09.05.2014 року громадянка КНР ОСОБА_5 на території України перебуває незаконно.

Зазначені обставини жодним чином не спростовуються позивачем. Навпаки, колегія суддів наголошує, що позивач добровільно виконала постанову відповідача від 12.11.2014 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, що полягає у порушенні позивачем правил перебування в Україні, сплативши відповідний штраф.

З огляду вищевикладене, оскільки позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме остання проживає на території України після закінчення терміну дії відповідного дозволу на тимчасове проживання в Україні та ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, що не заперечується позивачем, а також враховуючи відсутність обмежень і заборон на примусове повернення позивача, передбачених частиною 8 статті 30 і статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно було прийнято рішення про її примусове повернення в країну походження.

Посилання позивача та суду першої інстанції на порушення відповідачем Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, в частині не видачі позивачу примірника рішення про її примусове повернення в день його виготовлення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини не впливають на законність прийнятого відповідачем рішення.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення в частині заборони позивачу в'їзду в Україну терміном на три роки з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Тобто, з наведеної правової норми вбачається, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та таке рішення може бути прийнято відповідним органом лише за наявності підстав визначених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Однак, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не наданого жодного доказу, що свідчать про наявність підстав для застосування до позивача заборони в'їзду в Україну, визначених ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Більш того, колегія суддів наголошує, що в оскаржуваному рішенні відповідача взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування застосування до позивача заборони в'їзду в Україну.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів, що свідчать про наявність підстав для застосування до позивача заборони в'їзду в Україну, визначених ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», колегія суддів вважає, що відповідачем було протиправно прийнято оскаржуване рішення в частині заборони позивачу в'їзду в Україну, а тому вимоги позивача про скасування цього рішення у зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_5 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 2 рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 38 про примусове повернення в країну походження громадянки КНР ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині заборони громадянці КНР ОСОБА_5 в'їзду на територію України строком на три роки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /М.П. Коваль/

Суддя: /Ю.В. Яковлев/

Суддя: /Н.В. Вербицька/