Справа № К/9991/34604/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/9991/34604/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -
провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, за участю третьої особи на стороні відповідача - Управління міграційної служби в Одеській області, про визнання рішення про відмову в наданні статусу біженця нечинним та зобов'язання надати статус біженця в Україні, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року, -

встановив:

У лютому 2008 року громадянка Йорданії ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, у якому просила визнати нечинним рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 23 листопада 2007 року № 996 про відмову в наданні статусу біженця і зобов'язати відповідача надати їй статус біженця в Україні.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року і прийняти нове рішення.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою Йорданії, уродженкою Алжиру, за віросповіданням мусульманка-сунітка.

В Україну позивач потрапила легально 9 липня 2005 року по учбовій візі для отримання освіти в Одеському державному медичному університеті.

15 червня 2006 року отримала диплом про вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа» та їй присвоєна кваліфікація лікаря, доктора медицини.

25 грудня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до Управління міграційної служби в Одеській області із заявою про надання їй статусу біженця в Україні, посилаючись на своє палестинське походження та політичні переконання, що, на її думку, є підставою для побоювань загрози її життю, політичних переслідувань та свободі на території Йорданії.

Наказом Управління міграційної служби в Одеській області від 26 грудня 2006 року № 88 прийнято до розгляду заяву позивача.

23 березня 2007 року наказом Управління міграційної служби в Одеській області № 21 дозволено продовжити оформлення особової справи ОСОБА_1 до отримання необхідних документів і підготувати особову справу до направлення в Державний комітет України у справах національностей та релігій для прийняття остаточного рішення.

Управління міграційної служби в Одеській області дійшло висновку від 28 серпня 2007 року за доцільне відмовити ОСОБА_1 у наданні статусу біженця.

Рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 23 листопада 2007 року № 996 підтримано висновок Управління міграційної служби в Одеській області та відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу біженця у відповідності до абзацу п'ятого статті 10 Закону України «Про біженців» від 21 червня 2001 року № 2557-III (далі - Закон № 2557-III), як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно абзацу другого статті 1 Закону № 2557-ІІІ (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися

цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

За змістом абзацу п'ятого статті 10 Закону № 2557-III статус біженця не надається особі, стосовно якої встановлено відсутність умов, передбачених абзацом другим статті 1 цього Закону.

У статті 11 Закону № 2557-III передбачено, що до заяви про надання статусу біженця крім документів, які посвідчують особу заявника, також додаються документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для набуття ним статусу біженця.

Відповідно до частини 6 статті 12 Закону № 2557-III рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суди попередніх інстанцій встановили відсутність фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, дійшовши вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання нечинним рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 23 листопада 2007 року № 996 про відмову в наданні статусу біженця.

Згідно частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, за участю третьої особи на стороні відповідача - Управління міграційної служби в Одеській області, про визнання рішення про відмову в наданні статусу біженця нечинним та зобов'язання надати статус біженця в Україні - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.