Справа № 826/12951/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерБус» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерБус» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІнтерБус» (далі - Позивач, ТОВ «ІнтерБус») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - Відповідач, ДПІ у Голосіївському районі) про: визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо неподання висновку до Управління ДКС України у Голосіївському районі про повернення ТОВ «ІнтерБус» надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість у розмірі 373 139,46 грн.; зобов'язання ДПІ у Голосіївському районі подати висновок до УДКС у Голосіївському районі про повернення з державного бюджету на користь ТОВ «ІнтерБус» надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість у розмірі 373 139,46 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем було розглянуто заяву Позивача про повернення надміру сплаченого грошового зобов'язання та надано у встановленому законом порядку відповідь. Крім того, суд зазначив, що оскільки на момент відмови ТОВ «ІнтерБус» у поверненні коштів за Позивачем обліковувався податковий борг з податку на прибуток підприємств, а в картці особового рахунку з ПДВ обліковувалася переплата менша, ніж заявлена Позивачем, підстави у наданні висновку у ДПІ в Голосіївському районі були відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Наголошує, що суд першої інстанції невірно дав визначення поняттю податковий борг, що спричинило прийняття неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд задовольнити вимоги апеляційної скарги повністю.

Повноважний представник Відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити останню без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що за наслідками звіряння розрахунків ТОВ «ІнтерБус» з бюджетом за період з 01.01.2013 року по 05.11.2013 року встановлено, що позитивне сальдо розрахунків з бюджетом складає як за даними податкового органу так і за даними платника податків 373 139,46 грн. Зазначена інформація зафіксована в акті від 05.11.2013 року №4291-20, що підписаний представником ТОВ «ІнтерБус» та інспектором ДПІ у Голосіївському районі.

Позивач 25.06.2014 року звернувся до Відповідача із заявою №25/06-01 про повернення суми надміру сплаченого грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 373 139,46 грн.

Листом від 04.07.2014 року №8319/10/26-50-20-04-08 ДПІ у Голосіївському районі повідомило ТОВ «ІнтерБус», що станом на 03.07.2014 року за підприємством обліковується податковий борг з податку на прибуток підприємств, а також в картці особового рахунку обліковується переплата менша, ніж заявлена в листі. Крім того, Позивача було запрошено здійснити звірення стану розрахунків з бюджетом. Зважаючи на викладене Відповідачем було відмовлено Позивачу у поверненні коштів.

На підставі встановлених вище обставин суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. 43 Податкового кодексу України прийшов до висновку, що оскільки Відповідач розглянув заяву Позивача у встановленому законом порядку, тобто вчинив певні дії, підстави для визнання протиправною бездіяльності відсутні. Крім того, суд зазначив, що оскільки за Позивачем станом на день розгляду заяви обліковувався податковий борг, підстави для направлення висновку до органів ДКС України у ДПІ у Голосіївському районі були відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися повністю не може з огляду на наступне.

Відповідно до п. 43.1 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Приписи п. 43.2 ст. 43 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

При цьому пунктом 43.3 ст. 43 Податкового кодексу передбачено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Згідно п. 43.5 ст. 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що обов'язковою передумовою для виникнення у податкового органу обов'язку з підготовки і подання висновку про повернення сум коштів є, по-перше, відсутність податкового боргу з будь-якого видку податку, по-друге, волевиявлення платника податків, оформлене у вигляді заяви про повернення коштів.

Надаючи оцінку твердженням Апелянта про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність у Позивача податкового боргу з податку на прибуток підприємств на момент розгляду заяви про повернення коштів, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Тобто, податковий борг виникає у платника податку виключно після закінчення строку сплати суми узгодженого грошового зобов'язання.

На переконання суду першої інстанції, податковий борг у Позивача на підставі податкових повідомлень-рішень від 28.05.2014 року №000573222 та №, які в подальшому були скасовані постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2014 року. Відтак, як зазначив суд першої інстанції, на момент розгляду Відповідачем заяви від 25.06.2014 року, за Позивачем обліковувався податковий борг, а тому відмова у поверненні коштів була зроблена правомірно.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що, як вбачається зі змісту постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2014 року, процедура судового оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень була ініційована Позивачем ще влітку 2013 року.

Так, відповідно до абз. 4 п. 58.16 ст. 58 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

За таких обставин, оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.04.2014 року було скасовано ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 року та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.08.2013 року, якими були скасовані податкові повідомлення-рішення від 28.05.2013 року, станом на 04.07.2014 року (день розгляду заяви Позивача податковим органом) грошове зобов'язання за даними податковими повідомленнями-рішення узгоджене не було.

При цьому судова колегія звертає увагу, що згідно листа ДПІ у Голосіївському районі від 19.08.2014 року №10387/10/2650-2501 податковий борг у ТОВ «ІнтерБув» виник 19.05.2014 року на підставі податкових повідомлень-рішень від 28.05.2013 року.

Наведене свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність у ТОВ «ІнтерБус» на день розгляду заяви про повернення коштів податкового боргу, що, у свою чергу свідчить про необґрунтованість відмови ДПІ у Голосіївському районі про повернення коштів з підстав наявності у платника податкового боргу.

Крім того, колегією суддів враховується, що на виконання положень статті 43 ПК України наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі- Порядок №787).

Пунктом 5 вказаного Порядку закріплено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Також наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України 30.12.2013 року №882/1188 затверджено Порядок взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань (далі - Порядок №882).

Пунктом 1 зазначеного Порядку закріплено, що він регламентує взаємовідносини територіальних органів Міністерства доходів і зборів України (далі - органи Міндоходів) з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань з метою належного виконання положень статей 43, 102 Податкового кодексу України, частини другої статті 45 та частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України.

Аналогічно положенням Податкового кодексу України, у пунктах 5 та 6 Порядку №882 закріплено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом Міндоходів на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми, а обов'язковим реквізитом заяви є визначення платником податку напрямів перерахування коштів, що повертаються як помилково та/або надміру сплачені.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про повернення суми надміру сплаченого грошового зобов'язання ТОВ «ІнтерБуд» від 25.06.2014 року №25/06-01 подана в межах 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми, а також містить посилання про перерахування відповідної суми на поточний рахунок зі зазначенням його реквізитів.

З огляду на викладене, судова колегія вважає передчасним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для повернення надміру сплаченого грошового зобов'язання у зв'язку з тим, що згідно даних картки особового рахунку у Позивача обліковується переплата у меншому розмірі, ніж зазначено ТОВ «ІнтерБус» у його заяві, оскільки з наведених вище правових норм вказана обставина не звільняє податковий орган від обов'язку вчинити дії щодо повернення надміру сплачених сум.

За таких обставин, враховуючи встановлений приписами п. 43.5 ст. 43 ПК України обов'язок контролюючого органу підготувати та направити висновок до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування, та його невиконання ДПІ у Голосіївському районі, колегія суддів вважає, що Відповідачем було допущено бездіяльність. При цьому посилання суду першої інстанції на те, що Відповідачем було розглянуто заяву та прийнято відповідне рішення, що виключає можливість визнання бездіяльності протиправною колегія суддів оцінює критично, оскільки така бездіяльність, на думку суду апеляційної інстанції, і полягала у невиконанні податковим органом обов'язку, передбаченого п. 43.5 ст. 43 ПК України.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про зобов'язання ДПІ у Голосіївському районі подати висновок до Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва про повернення з державного бюджету України надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість у розмірі 373 139,46 грн. з підстав, що останнім не було подано відповідну заяву після узгодження грошового зобов'язання, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 7 Порядку №882 орган Міндоходів саме на підставі даних особових рахунків платників готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Отже, тільки виходячи з даних особових рахунків платника податковий орган зазначає у відповідному висновку суму коштів, яка підлягає поверненню.

За таких обставин зазначена вимога ТОВ «ІнтерБус» підлягає частковому задоволенню, а саме щодо зобов'язання ДПІ у Голосіївському районі вчинити дії щодо подання висновку до відповідного органу Державної казначейської служби України про повернення з державного бюджету України надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, однак, при винесенні оскаржуваного рішення допустив не вірне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було допущено порушення норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити частково, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерБус» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерБус» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві щодо неподання відповідному органові Державної казначейської служби України висновку про повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерБус» від 25 червня 2014 року №25/06-01.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві вчинити дії щодо подання відповідному органові Державної казначейської служби України висновку про повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерБус» від 25 червня 2014 року №25/06-01.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.