Справа № 825/289/15-а
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року Чернігів Справа № 825/289/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Ул'яничеві М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Новгород-Сіверському районі про стягнення сум витрат на виплату пенсій, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Новгород-Сіверському районі, в якому просить суд стягнути з відповідача суму витрат на виплату пенсій за пенсійною справою ОСОБА_1 НОМЕР_1, за період з 01.09.2014 по 31.12.2014, в розмірі 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не було включено в акти щомісячної звірки до заліку суми витрат на виплату пенсій в розмірі 600,00 грн. Неприйняття до заліку зазначеної суми витрат, здійснених позивачем, унеможливлює відшкодування цих витрат Пенсійному фонду України Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, позов підтримує в повному обсязі.

Від відповідача до суду надійшли заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача та письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідач не має правових підстав для здійснення відшкодування позивачу заявлених у позові витрат, оскільки ОСОБА_1 отримав трудове каліцтво за межами України, не був застрахований в Україні і за нього не сплачувались до фонду страхові внески. Крім того, вказав, що відповідно до пункту 13 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» до приведення законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у відповідність із цим Законом, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних в ній доказів.

Фіксування судового засідання, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем, в період з 01.09.2014 по 31.12.2014, було виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві громадянину ОСОБА_1, який отримав каліцтво 02.08.1979 на території Росії, що підтверджується списками осіб, пенсії яких не прийняті до заліку відповідачем.

Позивачем подано відповідачу акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

До вказаних актів позивачем були включені суми, пов'язані з виплатою основного розміру пенсій в розмірі 600,00 грн., які не були прийняті до заліку відповідачем, що підтверджується актами та таблицями розбіжностей, наявними в матеріалах справи.

Згідно статті 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

У відповідності до пункту 1 статті 25 Основ за пенсійним страхуванням надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Пунктом 4 статті 25 Основ визначено, що за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат (частина четверта статті 26 Основ).

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також закріплено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно частини другої статті 2 Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії призначаються: а) по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання незалежно від стажу роботи; б) по інвалідності внаслідок загального захворювання при наявності стажу роботи, необхідного за віком на день встановлення інвалідності.

Абзацами другим та третім пункту 3 Прикінцевих положень Закону відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду відшкодовувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідуються та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Позивачем надані суду документи, які підтверджують факт настання страхового випадку з травмою на виробництві громадянином ОСОБА_1, який має право на пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно абзацу восьмого пункту 3 Прикінцевих положень Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України «Про охорону праці», які ліквідуються.

Таким чином, страхувальником, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР є Фонд, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України зобов'язаний йому відшкодувати витрати.

Посилання відповідача про поширення на спірні відносини положень Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 09.09.1994 між частиною держав колишнього СРСР, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Статтею 2 Угоди передбачено, що відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного законодавства.

Зі змісту вказаної норми випливає, що вона регулює інші відносини, ніж ті, які є предметом спору у даній справі та пов'язані з відшкодуванням витрат Пенсійного фонду України, понесених у зв'язку з виплатою пенсій особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві на території інших республік СРСР до проголошення Україною незалежності.

Також, судом не приймаються до уваги доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин пункту 13 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», оскільки заборгованість по відшкодуванню сум витрат на виплату пенсій виникла за період з 01.09.2014 по 31.12.2014, а даний закон набрав чинності з 01.01.2015 та, згідно статті 58 Конституції України, не має зворотної дії в часі, а тому не поширюються на позивача за вказаний період.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області - задовольнити повністю.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Новгород-Сіверському районі (вул. К. Маркса, 2, м. Новгород-Сіверський, р/р 2334 в ГУ ДКСУ, МФО 853592, ) на користь Управління Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області (вул. Соборна, 3, м. Новгород-Сіверський, р/р 01003 в Філії Чернігівського обласного акціонерного товариства Ощадбанк, МФО 353553, ) суму витрат на виплату пенсій за пенсійною справою ОСОБА_1 НОМЕР_1, за період з 01.09.2014 по 31.12.2014, в розмірі 600,00 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.О. Непочатих