Справа № 1510/8547/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/37364/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, третя особа ОСОБА_5 про скасування рішення №192,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Ізмаїльської міської ради про визнання незаконним рішення від 10.02.2011р. № 192 «Про визнання житловим будинком, що відповідає вимогам ДБН, одноповерхової будівлі літ. «А» з прибудовами по АДРЕСА_1», зазначаючи, що будівлі, які увійшли до складу житлового будинку, не відповідають будівельним нормам і правилам та ПП «Еленсан», яке складало технічний висновок для прийняття оскаржуваного рішення, подало до міської ради недостовірну інформацію.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, 10.02.2011р. виконкомом Ізмаїльської міської ради прийнято рішення №192 «Про визнання житловим будинком, що відповідає вимогам ДБН, одноповерхової будівлі літ. «А» з прибудовами по АДРЕСА_1». Цим рішенням також дозволено ОСОБА_5, як власнику земельної ділянки, пл.0,0589 га, по АДРЕСА_1, оформити в установленому порядку побудований житловий будинок з прибудовами на вказаній земельній ділянці. Зобов'язано ОСОБА_5 внести зміни в технічну документацію МБТІ та оформити приватний житловий будинок з верандою у встановленому порядку.

На виконання оскаржуваного рішення відповідачем 12.03.2011р. №397, а також рішення відповідача від 12.03.2011р. №397, ОСОБА_5 виконкомом Ізмаїльської міської ради 15.03.2011р. видано свідоцтво про право власності № 321 на житловий будинок АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржуване позивачем рішення не породжує, не змінює та не припиняє його права та обов'язки, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 5, 9 п. б ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки», житловим приміщенням є опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання.

Відповідно до норм житлового законодавства житловий будинок складається з обладнаних квартир (квартири) та допоміжних приміщень.

Житловий будинок (приміщення) має бути призначеним та придатним для постійного проживання в ньому, а отже відповідати нормам щодо опалення, санітарно-епідеміологічним вимогам, параметрам шуму, вібрації, випромінювання тощо.

Придатність житла для проживання визначається шляхом обстеження житлових будинків згідно з Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 року № 189.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, житловий будинок з прибудовами та надвірними будівлями ОСОБА_5 побудувала до 2005р., проте позивач, вважаючи порушеним своє право власності, з часу побудови житлового будинку не зверталась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні своєю власністю - житловим будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_2. Крім того, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, на межі між земельними ділянками сторін існує металева загорожа, яка закриває огляд з вікон ОСОБА_5 на подвір'я позивача.

Аналіз наведених обставин дає підстав для висновку про те, що позивачем не доведені обставини порушення її прав та інтересів, як власника суміжного з ОСОБА_5 житлового будинку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області від 10.02.2011р. №192 прийнято в межах повноважень, визначених законодавством.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: