Справа № 2а-2809/11/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/9991/23558/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012

у справі № 2а-2809/11/2670

за позовом Суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва

третя особа Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт господарської діяльності ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2011 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, позивач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено перевірку позивача, за результатами якої 06.01.2011 року складено акт про результати невиїзної документальної перевірки з питань правильності обчислення, повноти та своєчасності внесення до бюджету орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за період з 23.02.2010 року по 31.12.2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст.. 14, 17 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 року №2535-ХІІ, п. 287.3 статті 287 Податкового кодексу України

На підставі зазначеного акту фіскальним органом прийнято винесено податкове повідомлення-рішення від 31.01.2011 року №/0.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про плату за землю» підстава для нарахування земельного податку - це дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про плату за землю» платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, крім громадян, самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Положення ст.15 вказаного Закону передбачають, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Пункт 269.1 статті 269 та стаття 271 Податкового кодексу України визначають, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі. Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності

Платники плати за землю, крім фізичних осіб, самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у передбаченому порядку з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України).

В силу приписів п.287.1 та п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Суди попередніх інстанцій встановили, що Київською міською радою та позивачем укладено Договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у книзі записів державної реєстрації договорів за №62-6-00549 від 23.02.2010 року, що підтверджується копією вказаного договору наявного в матеріалах справи. Договір укладено на 10 років.

Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до матеріалів справи, державна реєстрація договору оренди земельної ділянки, яка передана позивачу на умовах оренди на підставі рішення Київської міської ради від 24.05.2007 року №647/1308, здійснена Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про, що зроблено запис від 23.02.2010 року за №62-6-00549 у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що податковим органом обґрунтовано визначено зобов'язання з земельного податку, оскільки податкова декларація орендної плати за земельну ділянки державної і комунальної власності на 2010 рік за земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, позивачем не подавалась, орендна плата не сплачувалась.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 у справі № 2а-2809/11/2670 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_3 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 у справі № 2а-2809/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко