Справа № 2а-1677/11/0970
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р. Справа № 60936/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дорожнє ремонтно-експлуатаційне управління» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2011 року у справі за позовом Комунального підприємства «Дорожнє ремонтно-експлуатаційне управління» до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання нечинними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

23.05.2011 року Комунальне підприємство «Дорожнє ремонтно-експлуатаційне управління» звернулось до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, в якому просило визнати нечинними та скасувати Рішення відповідача № 394, 395, 396, 397, 398, 399, 400, 401, 402, 403 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.05.2011 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідачем всупереч чинного законодавства не досліджено факту отримання позивачем коштів на оплату праці, внаслідок чого зроблено не вірні висновки про порушення останнім своєчасності сплати єдиного внеску. Крім цього, відповідачем неправомірно зараховано сплачені позивачем суми єдиного внеску в рахунок сплати недоїмки, пені та штрафних санкцій, які виникли в минулих періодах, що призвело до виникнення нового боргу.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2011 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач сплачував самостійно нараховані суми єдиного внеску за спірні періоди з порушенням строку, встановленого ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому рішення відповідача є правомірними.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Дорожнє ремонтно-експлуатаційне управління» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «Дорожнє ремонтно-експлуатаційне управління» являється юридичною особою, зареєстроване в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську як страхувальник та є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Комунальне підприємство «Дорожнє ремонтно-експлуатаційне управління» за спірний період подавало розрахунки сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в яких самостійно нараховувало суму внеску, яка вносилася управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську до карток особового рахунку позивача (а.с. 29-38).

04.05.2011 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську було винесено Рішення № 394, 395, 396, 397, 398, 399, 400, 401, 402, 403 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску(а.с.6-15).

Наявними в матеріалах справи розрахунками фінансових санкцій та пені по особовому рахунку страхувальника, картками особового рахунку підтверджується, що самостійно нараховані суми єдиного внеску за спірні періоди позивачем слачувались з порушенням строку, встановленого ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»(а.с. 29-38, 39-49).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства доходів і зборів в Україні від 09.09.2013р. за №455, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 19.09.2013р. №1622/24154 (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Тобто, позивач, в розумінні зазначених норм Закону, є страхувальником та на нього покладений обов'язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно ст.6 даного Закону платник єдиного внеску, зокрема, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 8 статті 9 зазначеного Закону встановлено, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з територіальним органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

В той же час, пунктом 4.3.6 Інструкції передбачено, що нараховані за відповідний календарний місяць суми єдиного внеску сплачуються платниками не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується єдиний внесок.

Таким чином, нарахування та виплата єдиного внеску не залежить від фактично виплаченої заробітної плати, а тому посилання позивача на звільнення його від такої сплати є помилковим.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 394, 395, 396, 397, 398, 399, 400, 401, 402, 403 від 04.05.2011 року є правомірними.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 30.05.2011 року у справі № 21-54а11 та від 03.10.2011 року № 21-182а11.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дорожнє ремонтно-експлуатаційне управління» залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2011 року у справі № 2а-1677/11/0970 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін