Справа № 9101/195325/2012
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2015 рокусправа № 2а/0470/12445/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1.) звернувся з адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач або Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.05.2012 року № та № 1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС від 30.05.12 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 77 346 грн. 42 коп., в тому числі за основним платежем - 70 630 грн. 19 коп., за штрафними санкціями - 6 716 грн. 23 коп.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС від 30.05.12 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 57 395 грн. 19 коп., в тому числі за основним платежем - 48 122 грн. 50 коп.,, за штрафними санкціями - 9 272 грн. 69 коп.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга

задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив останню задовольнити на підставах, що в ній зазначені та скасувати

рішення суду першої інстанції і прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

З огляду на встановлений факт реорганізації, та в силу ст. 55 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідну сторону - відповідача у справі на його правонаступника - Лівобережну об'єднану державну податкову інспекцію м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, з 19.03.2012 року по 13.04.2012 року посадовою особою ДПІ на підставі наказу № 259 від 22.02.2012 проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.12.2011 року. Результати перевірки оформлені актом від 23.04.2012 року № 1547/17-2/НОМЕР_3. З посиланням на згаданий акт перевірки МДПІ винесені податкові повідомлення-рішення від 30.05.2012 року № , яким визначена сума грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 123 306,44 грн., та № , яким визначена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 55 793,43 грн. Не погодившись з отриманими рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до ДПС у Дніпропетровській області (скарга від 06.07.2012 року, том 1 а.с.81-85). За результатом адміністративного оскарження контролюючим органом вищого рівня прийнято Рішення від 04.09.2012 року № 21590/10/16-014, яким скарга позивача задоволена частково: скасовані податкове повідомлення-рішення від 30.05.2012 року № в частині податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 7 670,93 грн. і застосованих штрафних санкцій в сумі 1 917,73 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 30.05.2012 року № , в частині податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 52 676,25 грн. та застосованих штрафних санкцій в сумі 8 771,97 грн. (том 1 а.с.86-88).

Встановлено, що фактичною підставою для винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення від 30.05.2012 року № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 77 346 грн. 42 коп., в тому числі за основним платежем - 70 630 грн. 19 коп., за штрафними санкціями - 6 716 грн. 23 коп. слугували відображені в акті перевірки судження податкового органу про те, що позивачем, в порушення ст.13 Декрету КМУ, та з урахуванням вимог пп.139.1.1.2 п.139.1 ст.139 ПК України, у період з 01.04.09 по 31.12.11 завищено витрати та занижено оподаткованих дохід на суму 428 730,41 грн., адже надані до перевірки акти виконаних робіт не підтверджують факт пов'язаності отриманих послуг з фактичним отриманням доходу, а копії свідоцтв про сплату єдиного податку свідчать, що ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 є платниками єдиного податку. Фактичною підставою для винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення від 30.05.12 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 57 395 грн. 19 коп., в тому числі за основним платежем - 48 122 грн. 50 коп., за штрафними санкціями - 9 272 грн. 69 коп. слугували відображені в акті перевірки судження податкового органу про те, що позивачем в порушення пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 198.3 ст.198 ПК України ФОП ОСОБА_1 включено до складу податкового кредиту суму ПДВ від отриманих послуг та товарів, у розмірі 48 122,50 грн., які не використовувались у господарській діяльності та не пов'язані із веденням господарської діяльності.

Встановлено, що валові витрати на суму 170 986,70 грн. сформовані позивачем за наслідками господарських взаємовідносин з контрагентами ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, які є платниками єдиного податку, валові витрати на суму 257 743,71 грн. та податковий кредит на суму 48 122,50 грн. - за наслідками господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ "Край-2", ТОВ "Український Рітейл", ПП "Добрий купець", ТОВ "Караван Харків", ТОВ "Омега", ТОВ "Адвентіс", ПП "Торгівельна мережа №1", ТОВ "ТД Хліб Сіль", ПП "Деметра".

Так, між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладений договір суборенди нежитлових приміщень від 01.07.2011 року (том 1 а.с.89), між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладений договір оренди нежилих приміщень від 01.04.2010 року (том 1 а.с.91), за змістом яких позивачу надаються в оренду морозильні камери, загальна площа 130 кв.м. за адресою м. Харьків, АДРЕСА_1 з метою зберігання та реалізації продуктів харчування. Факт оренди морозильних камер за вказаними договорами підтверджується актами здачі-прийняття послуг з їх оренди. Факт оплати позивачем в період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року послуг з надання в оренду морозильних камер за вказаними договорами в розмірі 170 986,70 грн. підтверджується рахунками-фактурами та платіжними дорученнями за вказаний період (том 1 а.с. 92-113).

Встановлено, що орендовані морозильні камери використовувались позивачем протягом вказаного періоду для зберігання морозива та заморожених продуктів, що поставлялись позивачем покупцям - ТОВ "Край-2", ТОВ "Український Рітейл", ПП "Добрий купець", ТОВ "Караван Харків", ТОВ "Омега", ТОВ "Адвентіс", ПП "Торгівельна мережа №1", ТОВ "ТД Хліб Сіль", ПП "Деметра" за договорами поставки.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III ПК України.

Положеннями п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 визначено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ст.138 ПКУ).

Як зазначено вище, витраті, понесені позивачем у зв'язку із орендною морозильних камер, підтверджені первинними документами (рахунками-фактури, платіжними дорученнями), та пов'язані з господарською діяльності позивача з реалізації заморожених продуктів харчування.

За викладених обставин, позивачем правомірно віднесена сума в розмірі 170 986,70 грн., сплачена за оренду морозильних камер, до складу валових витрат. Доводи відповідача щодо порушення позивачем положень п.п. 139.1.12 п. 139.1 ст. 139 ПК України, відповідно до якого витрати, понесені у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг) та інших матеріальних і нематеріальних активів у фізичної особи - підприємця, що сплачує єдиний податок (крім витрат, понесених у зв'язку із придбанням робіт, послуг у фізичної особи - платника єдиного податку, яка здійснює діяльність у сфері інформатизації) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), наведені в обґрунтування висновків про завищення позивачем витрат на 170 986,70 грн. за взаємовідносинами з ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3, є безпідставними.

Положення ст.139 ПК України визначаються витрати, що не враховуються при визначені оподаткованого прибутку. За змістом п. 14.1.165 ПК України оподатковуваним прибутком є прибуток, який підлягає оподаткуванню податком на прибуток підприємств, платником якого є особи, визначені ст.133 ПК України. Фізичні особи - підприємці не визначені законодавцем як платники податку на прибуток підприємств, а є платниками податку на доходи фізичних осіб, крім тих, що обрали спрощену систему оподаткування. Як зазначено вище, об'єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб є чистий оподаткований дохід, а не оподаткований прибуток. Положеннями ст. 177 ПК України не передбачено застережень, що до витрат фізичних осіб-підприємців не відносяться ті витрати, що не враховуються підприємствами при визначені оподаткованого прибутку.

Відтак, враховуючи визначений п.п. 4.1.4 п. 4.1. ст.4 ПК України принцип податкового законодавства щодо презумпції проворності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, положення ст.139 ПК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Також встановлено, що позивачем укладені договори з ТОВ "Караван Харків плюс" від 01.04.09 (том 1 а.с.114), ТОВ "Край-2" від 25.07.11 (том 1 а.с.115-120), ТД "Хліб-Сіль" від 01.01.11, від 01.03.11, від 01.04.11 (том1 а.с.121,-125, том 2 а.с.53-57), з ТОВ "Адвентіс" (том 1 а.с.123), з ЧП "Торговая сеть №1" від 15.12.09 (том 1а.с.126-128, том 2 а.с.51-52) , з ТОВ Український Рітейл від 01.01.11 (том 1 а.с.129), ТОВ "Омега" від 01.03.11 (том 2 а.с.44), ЧП "Торгівельна мережа "Добрій купець" від 14.12.10 (том 2 а.с.46-50, 59-60), ПП "Деметра" від 15.01.10 (том 2 а.с.62). Предметом означених договорів окрім поставки позивачем товарів передбачено надання позивачу вказаними контрагентами-покупцями оплатних послуг, а саме: маркетингових послуг, послуги по особливому розміщенню товару, послуги по передпродажній підготовці товару, послуги по вводу нових товарних позицій, послуги логістики, послуги щодо отримання інформації про відкриття нових магазинів, інформаційно-консультаційних послуг, послуг по розміщенню на сторінках в інформаційних видавництвах, послуги по стимулюванню попиту споживачів, послуги по обробці документів, послуга з введення продукції в асортимент мережі, послуги газети (не на титульній сторінці). Вивченням змісту означених договорів судом встановлено, що придбання та оплата позивачем зазначених послуг є необхідною умовою придбання такими контрагентами у позивача заморожених продуктів, оптова торгівля якими є основним видом господарської діяльності позивача.

Реальність виконання спірних операцій з надання позивачеві послуг за вказаним договорами, на підставі яких останнім були сформовані дані податкового обліку, підтверджується первинними документами, а саме: наведеними вище договорами, актами виконаних робіт, рахунками-фактурами на оплату таких послуг, платіжними дорученнями, що підтверджують оплату позивачем отриманих послуг, податковими накладними, виписаними означеними контрагентами за результатами наданих послуг.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", чинного на час виникнення спірних правовідносин, оподатковуваним доходом фізичної особи - підприємця вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Як було зазначено вище, згідно з п.п. 177.2 ст. 177 ПК України (який набув чинності за 01.01.10) об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб-підприємців, крім тих що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Положеннями абз.7 п.п. 138.10.3 п.138.10 ст.138 ПК України визначено, що до витрат відносяться витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Відповідно до пп.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", чинного на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Згідно з пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону №168 якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. В силу вимог п.п.7.4.5 п. 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Згідно з пп.7.2.3 п.7.2 ст.7 названого Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Пунктом 198.3 ст.98 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент здійснення спірних господарських операцій (за якими податкова інспекція визнала необґрунтованим включення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту) контрагенти позивача мали необхідний обсяг податкової правосуб'єктності, позаяк були зареєстровані як платники ПДВ в установленому порядку. Витрати позивача на послуги, отримані від контрагентів пов'язані з веденою ним господарською діяльністю, виходячи з наступного.

Встановлено, що основним видом господарської діяльності позивача є оптова торгівля замороженими продуктами харчування (морозивом та замороженими продуктами).

Аналіз зазначених вище договорів свідчить, що придбані та оплачені позивачем послуги пов'язані з господарською діяльністю позивача - реалізацією замороженої продукції. Окрім того, заслуговує на увагу і той факт, що відповідачем не заперечується факт отримання позивачем доходу від реалізації наведеним контрагентам замороженої продукції, щодо якої останніми позивачеві надані послуги.

В акті перевірки відповідачем безпідставно розширено ряд документів (доказів), якими повинен підтверджуватись факт поставки позивачем товару, зокрема, в акті зазначено, що до перевірки не надані належним чином оформлені товарно-транспортні накладні, які засвідчили б факт передачі товарів від позивача до покупців.

Проте, законодавець не ставить в залежність відсутність транспортних документів на перевезення товару з наслідками формування бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та податком на додану вартість. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення. А тому безпідставним є твердження відповідача про те, що внаслідок відсутності належним чином оформлених товарно-транспортних накладних господарські операції з поставки позивачем товару не відбулись.

За викладених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем правомірно сформовані витрати в розмірі 257 743,71 грн. та податковий кредит в розмірі 48 122,50 грн. за взаємовідносинами з ТОВ "Край-2", ТОВ "Український Рітейл", ПП "Добрий купець", ТОВ "Караван Харків", ТОВ "Омега", ТОВ "Адвентіс", ПП "Торгівельна мережа №1", ТОВ "ТД Хліб Сіль", ПП "Деметра".

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: А.В. Шлай