Справа № 826/3386/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/800/47533/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульман І.В.,

при секретарі судового засідання: Крапивці Л.А.,

з участю представників позивача - ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вищого адміністративного суду України справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції м. Києва, третя особа: ОСОБА_7 про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення штрафу за касаційною скаргою позивачки на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом, відповідно до якого просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС від 18 лютого 2014 року про накладення на неї штрафу за невиконання без поважних причин рішення суду.

Посилалася на протиправність оскаржуваного рішення, оскільки державний виконавець, застосувавши стягнення, не довів факту невиконання цього рішення та припустився процесуальних порушень при здійсненні виконавчого провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною і скасовано постанову головного державного виконавця ВДВС від 18 лютого 2014 року про накладення штрафу.

Київський апеляційний адміністративний суд рішенням від 28 липня 2014 року постанову суду першої інстанції скасував і ухвалив нову про відмову в задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом апеляційної інстанції, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивачки вимоги, викладені в касаційній скарзі підтримав.

Представник третьої особи з доводами, зазначеним в касаційній скарзі, не погодився.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає дійсними обставинам справи, 8 серпня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №2607/14962/12, виданого 2 серпня 2013 року Подільським районним судом міста Києва про зобов'язання ОСОБА_6 використовувати земельну ділянку, яка розташована на АДРЕСА_1 за цільовим призначенням згідно державного акту на право власності на земельну ділянку. В зазначеній постанові встановлено семиденний строк для добровільного виконання рішення суду. У визначений строк судове рішення виконано не було, тому постановою головного державного виконавця від 18.02.2014 року, яка є предметом оскарження, на ОСОБА_6 накладено штраф в розмірі 170 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не довів правомірності застосування стягнення, оскільки матеріали справи містять докази використання ділянки саме за цільовим призначенням.

Апеляційний суд з таким висновком не погодився і зазначив, що позивачка у встановлений державним виконавцем строк добровільно рішення суду не виконала, тому постанова про накладення штрафу є правомірною.

Висновок апеляційного суду, на відміну від суду першої інстанції, відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 25 цього Закону ( у редакції Закону України від 16.01.2014 року № 721-VІІ) у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження ( частина перша статті 75 Закону № 606-XIV).

Частина друга цієї статті передбачає, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Встановлення факту відсутності поважних причин невиконання судового рішення, про що зазначено в статтях 75 та 89 Закону № 606-XIV, може мати місце за умови, якщо боржник не виконує певних дій (щодо яких ухвалено судове рішення), а виконання таких дій або усунення перешкод до такого виконання цілком полягає у площині повноважень боржника і не залежить від обставин, які боржник не в змозі упередити або усунути.

Як убачається з рішення Подільського районного суду міста Києва, яке набрало законної сили, позивачку зобов'язано використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, тобто ведення садівництва та утриматися від вчинення дій щодо її використання не за призначенням.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2013 року державним виконавцем зобов'язано боржника (позивачку) добровільно виконати рішення суду до 15.08.2013 року та надати документальне підтвердження самостійного виконання.

У встановлений строк судове рішення добровільно виконано не було, тому постановою від 18.02.2014 року на ОСОБА_6 накладено штраф в розмірі 170 грн.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, постанова апеляційного суду є законної і обґрунтованою.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Зокрема, позивачкою не надано жодного доказу, який би свідчив про виконання нею рішення в добровільному порядку до 15.08.2013 року, або неможливості виконання з поважних причин. Акт комісії Громадської організації «Садівниче товариство «Більшовик» датований 14.09.2013 року, тобто після встановленого державним виконавцем строку

Під цільовим призначення земельної ділянки розуміється використання її за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (стаття 1 Закону України від 22 травня 2003 № 858-IV «Про землеустрій»). Згідно Державного акта від 13.03.2007 року позивачка повинна використовувати земельну ділянку, розташовану на АДРЕСА_1, для ведення садівництва, проте вона там утримувала велику кількість собак, що встановлено рішенням Подільского районного суду м. Києва, і яким зобов'язано її утриматися від вчинення дій по використанню земельної ділянки не за призначенням.

Інші доводи наведені в касаційній скарзі, в тому числі невідповідність актів державного виконавця від 24.09.2013 року, від 18.02.2014 року, не спростовують законність накладення стягнення та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман