Справа № 05/115/20-2А
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Київ К/9991/1209/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Юрченко В.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нововолинський олійно-жировий комбінат»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року

у справі № 05/115/20-2А

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нововолинський олійно-жировий комбінат»

до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Волинської області від 21 квітня 2009 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нововолинський олійно-жировий комбінат» (далі - ТОВ «Нововолинський олійно-жировий комбінат»; позивач) до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області (далі - Нововолинська ОДПІ Волинської області; відповідач) задоволено. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення № /0-592 від 10 жовтня 2007 року в частині визначення ТОВ «Нововолинський олійно-жировий комбінат» суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 159 534,60 грн. (93 339,00 грн. - основний платіж, 66 195,60 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Рішення суду першої інстанції мотивовано правомірністю нарахування позивачем амортизації на частину комплектного обладнання (лінії з рафінації та дезодорації олії), починаючи з четвертого кварталу 2005 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року апеляційну скаргу Нововолинської ОДПІ Волинської області задоволено, постанову Господарського суду Волинської області від 21 квітня 2009 року скасовано та прийнято нову - про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, позивач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року та залишення в силі постанови Господарського суду Волинської області від 21 квітня 2009 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено виїзну планову документальну перевірку ТОВ «Нововолинський олійно-жировий комбінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2005 року по 31 березня 2007 року, за результатами якої складено акт № 266/50-2301/31674199 від 01 жовтня 2007 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем підпункту 8.2.1 пункту 8.2, підпункту 8.3.1 пункту 8.3 статті 8 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР) у зв'язку із завищенням суми амортизаційних відрахувань внаслідок неправомірного нарахування амортизації на частину комплектного обладнання (лінії з рафінації та дезодорації олії) з четвертого кварталу 2005 року, в той час, як в бухгалтерському обліку лінія відображається як єдиний об'єкт, починаючи з третього кварталу 2006 року.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0-592 від 10 жовтня 2007 року, яким товариству за вказане порушення визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 159 534,60 грн. (93 339,00 грн. - основний платіж, 66 195,60 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону № 334/94-ВР передбачено, що амортизації підлягають, зокрема, витрати на придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання.

Відповідно до підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону № 334/94-ВР під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Згідно з пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), основними засобами є матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік); об'єктом основних засобів є: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з'єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством.

Отже, враховуючи те, що лінія з рафінації та дезодорації олії імпортувалась товариством частинами та об'єктом основних засобів стала після проведення монтажних та пусконалагоджувальних робіт у третьому кварталі 2006 року, позаяк її використання передбачено в комплекті, а кожна з частин лінії не може визнаватись у бухгалтерському обліку окремим об'єктом основних засобів, суд апеляційної інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність нарахування амортизації в наведеному випадку з четвертого кварталу 2006 року.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нововолинський олійно-жировий комбінат» відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Юрченко В.П.