Справа № 826/19595/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2015 року № 826/19595/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., при секретарі Хрімлі К.О., за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Терещенко В.М. (дов. від 07.02.2014р. №24/14-538/Ан)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві про скасування наказу № 456 о/с від 18.11.2014року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 12.02.2015 року в 10 год. 51хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.2 ст. 167 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_3 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (надалі також - відповідач), в якому просив:

- скасувати наказ УДСО при ГУМВС України в місті Києві стосовно прапорщика міліції ОСОБА_3 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності - звільнення з ОВС України;

- скасувати наказ УДСО при ГУМВС України в місті Києві № 456 о/с від 18.11.2014р. про звільнення прапорщика міліції ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ з 18.11.2014 року;

- зобов'язати УДСО при ГУМВС України в місті Києві поновити ОСОБА_3 на службу в органах внутрішніх справ на посаді молодшого інспектора СПГЗ Подільського ДСО Управління ДСО при ГУ МВС України в місті Києві, з 18.11.2014 року;

- стягнути з УДСО при ГУ МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2014 року до дати поновлення на посаді;

- зобов'язати УДСО при ГУМВС України в місті Києві призначити та провести службове розслідування по фактам підготовки наказів, якими я був незаконно притягнений до дисциплінарної відповідальності і звільнений з органів внутрішніх справ, та притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності з відшкодуванням за їх рахунок збитків, нанесених їх незаконними діями.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Матеріали справи свідчать, що з березня 2004 року ОСОБА_3, прапорщик міліції ОСОБА_3, перебував на службі в органах внутрішніх справ.

18 листопада 2014 року наказом № 456 о/с УДСО при ГУМВС України в м. Києві позивача звільнено з органів внутрішніх справ.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю звільнення з органів внутрішніх справ звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем при звільненні позивача порушено цілу низку норм чинного законодавства України, а саме не дотримано процедури проведення службового розслідування та видано спірний наказ у порушення ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» підпункту 2.1.7 і частини 2 підпункту 2.1.8 пункту 2.1. розділу П Колективної угоди між Головним управлінням МВС України в місті Києві та профспілками на 2013 -2015 роки (звільнення без попередньої згоди профспілкового органу), що свідчить про протиправність наказу № 456 о/с від 18.11.2014р. та наявність підстав для його скасування.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності та зазначив, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ у повній відповідності до приписів чинного законодавства України.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» (далі - Закон). Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Таким чином, правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом, який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовуються лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Статтею 9 Закону визначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

За змістом Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів (частина перша статті 1). Додержання Конституції України та інших актів законодавства України є основним обов'язком державного службовця (абзац другий частини першої статті 10).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.25 Закону «Про міліцію» працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ регламентований Інструкцією, що затверджена наказом МВС України від 06.12.1991р. №552 «Про заходи зміцнення законності в діяльності органів внутрішніх справ».

Види стягнень, що можуть бути накладені на працівника міліції визначені ст.12 Закону «Про міліцію».

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Фактичні обставини справи свідчать, що 13.11.2014р. до відповідача надійшла інформація начальника Подільського РВ УДСО підполковника міліції Вавринчука С.В. про порушення старшим наряду № 357 молодшим інспектором спеціального взводу груп затримання прапорщиком міліції ОСОБА_3 службової дисципліни в частині застосування фізичної сили до міліціонера - водія цього ж наряду сержанта міліції ОСОБА_5

Наказом відповідача від 13.11.2014р. №384 для з'ясування обставин справи було призначено службове розслідування.

В ході службового розслідування факт застосування 12.11.2014р. позивачем фізичної сили до міліціонера - водія цього ж наряду сержанта міліції ОСОБА_5 в період несення ними служби в наряді підтвердився повністю. Факт застосування фізичної сили для вирішення конфлікту підтвердив сам позивач у своєму рапорті від 12.11.2014р. та поясненні від 12.11.2014р., наданим в рамках службового розслідування.

В період службового розслідування, перебуваючи на службі, позивач допустив ще ряд порушень службової дисципліни, що знайшли своє відображення у висновку службового розслідування, підтверджені документами (висновками, поясненнями та службовими документами), а саме:

Перебуваючи на службі позивач вжив спиртні напої, що підтверджено як поясненнями від 12.11.2014р. самого позивача, так і висновком Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 12.11.2014р. № 006644.

Поряд з цим, позивач не вийшов на службу без поважної причини 14.11.2014р. та 17.11.2014р. У ці дні ОСОБА_3 був запланований на охорону громадського порядку та в резерв відповідно, однак на службу не вийшов, поважних причин невиходу не повідомив, документальних доказів наявності поважних причин керівництву підрозділу або відповідачу не надав.

В межах розгляду справи підтверджено, що по факту невиходу ОСОБА_3 на службу без поважних причин були складені акти про невихід позивача на службу без поважних причин від 14.11.2014р. та від 17.11.2014р. В ході службового розслідування ОСОБА_3 відмовився надавати будь-які письмові пояснення з приводу невиходу на службу, про що було складено відповідні акти від 14.11.2014р. та від 17.11.2014р.

Наказом по Подільському РВ УДСО від 13.11.2014р. № 301 на період службового розслідування починаючи з 13.11.2014р. позивача було відсторонено від виконання службових обов'язків зі зброєю.

Відсторонення від служби позивача від несення служби зі зброєю підтверджено наказом відповідача від 13.11.2014р. № 384.

Суд звертає увагу на те, що твердження позивача про необізнаність про проведення службового розслідування, а відтак не мав можливості надавати пояснення, зауваження, подавати документи спростовані, оскільки в межах розгляду справи документально підтверджений факт неодноразового подання позивачем письмових пояснень.

Поряд з цим, суд приймає до уваги, що власноручно написані позивачем пояснення відібранні в ході проведення службового розслідування, наявні у матеріалах, не містять жодних зауважень щодо процедури проведення службового розслідування.

При цьому, в межах судового розгляду даної справи з'ясовано, що ОСОБА_3 не повідомляв відповідача про те, що він є членом первинної профспілкової організації атестованих працівників під час служби в УДСО або під час службових розслідувань, що проводились по фактом порушення ним службової дисципліни.

Також, з пояснень відповідача встановлено, що сама первинна організація про своє існування керівництва УДСО не повідомила, ніколи ніяким чином не приймала притаманної профспілковій організації участі у діяльності УДСО, а про факт укладення Колективного договору між ГУМВС України в місті Києві та профспілковим комітетом атестованих працівників ГУМВС України в місті Києві дізналось по суті з позовної заяви позивача.

Матеріалами справи підтверджено, що для перевірки та погодження висновку та матеріалів службового розслідування щодо звільнення ОСОБА_3 з ОВС були надані до первинної профспілкової організації Подольського РВ УДСО.

11.02.2014р. голова первинної профспілкового колективу атестованих працівників Подольського РВ УДСО Безручко В.М. ознайомився з матеріалами службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни прапорщиком міліції ОСОБА_3 та повідомив, що питання щодо обґрунтованості звільнення буде винесено на загальні збори профспілкової організації на яким будуть, зроблені відповідні висновки.

При цьому, перевіряючи обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності саме у вигляді звільнення, суд приймає до уваги наступне.

В ході судового розгляду справи підтверджено, що підставі наказу Подільського РВ УДСО при ГУМВС України в місті Києві від 03.09.2014р. №2о/с позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни.

При цьому, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності був факт грубого порушення позивачем наказу МВС України № 1433-03 та наказу ГУДСО при МВС України від 29.11.1996р. № 245 щодо дотримання мір особистої безпеки під час виконання службових обов'язків, категоричної відмови приймати участь у забезпеченні охорони громадського порядку в місті Києві 24.08.2014р. під час проведення заходів з нагоди відзначення 23-ї річниці дня Незалежності України.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, оскільки в межах розгляду справи підтверджено правомірність наказу УДСО при ГУМВС України в місті Києві № 456 о/с від 18.11.2014р. про звільнення прапорщика міліції ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ, а відтак позовні вимоги визнаються необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур