Справа № К/9991/35456/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/35456/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Кочана В.М.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Хозмаркет» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, за касаційною скаргою ТОВ «Хозмаркет» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2009 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути з ТОВ «Хозмаркет» адміністративно-господарські санкції у розмірі 21782,34 гривень за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2008 році, та пеню за порушення термінів сплати цих санкцій у розмірі 923,26 гривень.

На обґрунтування позову послалося на те, що ТОВ «Хозмаркет» в порушення статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХII (далі - Закон № 875-ХII) не забезпечило установленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак відповідно до статті 20 цього Закону відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Хозмаркет» на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 21782,34 гривень та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 923,26 гривень.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ТОВ «Хозмаркет» подало касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи та іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Хозмаркет» 27 лютого 2009 року до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2008 рік за формою № 10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 153 особи. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХII, становить 6 осіб. Фактично протягом 2008 року в ТОВ «Хозмаркет» працювало 2 інваліда. Відповідно до звіту по формі № 3-ПН «Про наявність вакансій» із заповненням графи 15 (наявність вільних робочих місць для інвалідів) направленого до Амур-Нижньодніпровського районного центру зайнятості міста Дніпропетровська, у ТОВ «Хозмаркет» на 30 грудня 2008 року було 5 вакансій, за інші місяці 2008 року жодних відомостей про потребу в працівниках, у тому числі і інвалідів, відповідач не повідомляв.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно частини 1 статті 20 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII, а є заходом впливу

на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 11 місяців, тобто з січня 2008 року по листопад 2008 року, ТОВ «Хозмаркет» звіти до відповідного центру зайнятості стосовно наявних вільних робочих місць для інвалідів - форми № 3-ПН не подавались, що є порушенням статті 20 Закону України «Про зайнятість населення».

При таких обставинах, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що ТОВ «Хозмаркет» в повному обсязі не виконало вимоги по інформуванню державних органів щодо наявних вакансій для працевлаштування інвалідів, ним фактично не виконано норматив по працевлаштуванню інвалідів, про що свідчить звіт відповідача форми № 10-ПІ, що позбавило компетентний державний орган направити інвалідів для працевлаштування, а посилання відповідача на те, що ним зроблено все від нього залежне для працевлаштування інвалідів є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозмаркет» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року у справі за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозмаркет» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Кочан В.М.

Олексієнко М.М.