Справа № 458/556/14-а
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 10627/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Федак С.Р.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Турківського районного суду Львівської області від 30.10.2014 року у справі № 458/556/14-а, 2-а/458/25/2014 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держземагенства у Турківському районі Львівської області про визнання протиправною відмову в задоволенні запиту та зобов'язання задовольнити запит, -

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відділу Держземагенства у Турківському районі Львівської області в якому просив визнати протиправною відмову відповідача в задоволенні запиту ОСОБА_1 від 16 квітня 2014 року. Зобов'язати відділ Держземагенства у Турківському районі задовольнити запит ОСОБА_1 від 16 квітня 2014 року в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Постановою Турківського районного суду Львівської області від 30.10.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу Держземагенства у Турківському районі Львівської області про визнання протиправною відмову в задоволенні запиту та зобов'язання задовольнити запит відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Турківського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року по справі № 458/556/14-а - скасувати. Ухвалити нове рішення на підставі якого адміністративний позов задовольнити повністю. Апелянт свої вимоги мотивує тим, що як вбачається із наявного в матеріалах справи запиту, останній було подано відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», тобто було подано інформаційний запит, в якому апелянт просив надати відповідь відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» регламентовано, що: « 1. Публічна інформація - це відображена та задокументована будь - якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим. Законом».

Представник відповідача в судове засідання на виклик суду не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.04.2014 року позивач звернувся до відповідача з належно оформленим запитом про надання публічної інформації про наступне: 1. Чи видавався ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю, яка є власником житлового будинку по АДРЕСА_1? Якщо так, то коли саме, та на підставі чого? 2.Надати перелік усіх виданих державних актів на право приватної власності на землю та їх копії.

22 квітня 2014 року листом відділ Держземагенства у Турківському районі Львівської області позивачу було надано відповідь про те, що відповідно до ст. 10 ч.2 Закону України ,, Про доступ до публічної інформації", ст. 5, ч. 1, ч. 2 ст. 14 Закону України ,, Про захист персональних даних", позивач не має права на отримання запитуваної ним інформації, оскільки запитувана інформація відноситься до персональних даних за режимом доступу як інформація з обмеженим доступом і на поширення потрібна згода власника з чим і погодився суд першої інстанції, оскільки вважав , що відповідно до ст.ст. 11, 21 Закону України ,, Про інформацію" запитувана позивачем інформація стосується майнового стану особи, а тому є конфіденційною та розголошенню не підлягає без її згоди з чим і погодився суд першої інстанції.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з слідуючого:

Згідно ч.1. ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Закон України "Про інформацію" встановлює, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Під інформацією Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Під публічною інформацією мається на увазі відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Зі ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" вбачається, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Таким чином, Закон України "Про доступ до публічної інформації" покликаний гарантувати кожній особі її право у відкритості, доступності інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, шляхом вільного її отримання (зокрема, через запит на інформацію) для забезпечення своїх потреб і законних інтересів.

Частина 1 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначає вичерпний перелік інформації з обмеженим доступом. Це є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; Обов'язок доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки Законом України «Про доступ до публічної інформації» дано визначення конфіденційної і таємної інформації та перелік службової інформації. Законом України «Про інформацію» дано визначення конфіденційної інформації, яке охоплює більше коло інформації порівняно з визначенням, даним у Законі України «Про доступ до публічної інформації».

Розпорядники публічної інформації під час віднесення публічної інформації до інформації з обмеженим доступом повинні застосовувати приписи Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки публічна інформація є обмеженою лише у випадках, передбачених цим Законом, норми якого є спеціальними порівняно з нормами Закону України «Про інформацію».

У відносинах, пов'язаних із забезпеченням права на доступ до публічної інформації, конфіденційна інформація повинна визначатися відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Публічна інформація про осіб, котрі одержали державне та комунальне майно у власність чи користування, про розмір оплати праці та інших виплат з бюджетів усіх рівнів, не є інформацією з обмеженим доступом.

А тому колегія суддів вважає, що запит позивача в частині про надання публічної інформації « Чи видавався ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю, яка є власником житлового будинку по АДРЕСА_1? Якщо так, то коли саме, та на підставі чого? » - підлягає до задовлення. Відносно запиту в частині « надати перелік усіх виданих державних актів на право приватної власності на землю та їх копії» задоволенню не підлягає оскільки даний запит не є конкретизованим.

Також колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.2.ст.18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам;

Таким чином процесуальним законом дана справа не віднесена до компетенції Турківського районного суду Львівської області, як місцевого адміністративного суду, що дає підстави урахуванням положень ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вважати, що справу розглянуто неповноважним судом.

Статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено як одну із самостійних підстав для скасування судового рішення, розгляд справи неповноважним судом.

З врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи в зв'язку з чим його слід скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Турківського районного суду Львівської області від 30.10.2014 року у справі № 458/556/14-а, 2-а/458/25/2014 - скасувати.

Позов задовольнити частково. Визнати протиправною відмову відділу Держземагенства у Турківському районі Львівської області у задоволенні запиту ОСОБА_1 від 10.04.2014 року в частині щодо надання ОСОБА_2 державного акту на право власності на землю по АДРЕСА_1.

Зобов'язати відділ Держземагенства у Турківському районі Львівської області надати відповідь на запит ОСОБА_1 в частині щодо надання ОСОБА_2 державного акту на право власності на землю по АДРЕСА_1. У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст постанови складений 22 січня 2015 року.