Справа № 817/2847/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/59540/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - ДПІ) на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № , № та № від 18.02.2013 року.

На обґрунтування позову зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 18 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України №2755-VI від 2.12.2010 року (в редакції станом на 1.01.2011 року) для осіб, які перейшли на загальну систему оподаткування із спрощеної, обсяг оподатковуваних операцій на суму 300 000,00 грн., з яких виникає обов'язок реєстрації платником податку на додану вартість, визначається починаючи з періоду переходу на загальну систему оподаткування, оскаржувані податкові повідомлення-рішення ДПІ є неправомірними.

Обов'язок реєстрації платником податку на додану вартість виникає у разі перевищення обсягу оподатковуваних операцій у 300 000,00 грн. протягом 12 календарних місяців починаючи з 1.01.2011 року - дати переходу на загальну систему оподаткування.

Протягом 2011 року у нього відсутній обов'язок здійснювати обчислення та нарахування податку на додану вартість та подавати відповідну звітність до податкового органу.

Також, йому безпідставно ДПІ були нараховані податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 85 508,04 грн. основного платежу, та 21 547,01 грн. штрафних (фінансових) санкцій, оскільки висновки податкового органу про не підтвердження придбання та використання у господарській діяльності металопластикових конструкцій і їх наступне встановлення у ході виконуваних будівельних робіт, основуються на припущеннях податкового органу і не мають належного фактичного та правового обґрунтування.

10 вересня 2013 року постановою Рівненського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № , № , № та № від 18.02.2013 року скасовані.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість ОСОБА_2, який не є платником цього податку та не зареєстрований у встановленому порядку, застосування суми штрафних санкцій не відповідає положенням податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних відносин.

Також, ДПІ безпідставно зазначило про заниження ОСОБА_2 податку на доходи фізичних осіб, а податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2013 року прийнято всупереч положенню п. 7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

У ДПІ були відсутні підстави для прийняття податкового повідомлення - рішення № від 18.02.2013 року, оскільки ОСОБА_2 не є податковим агентом відносно своїх контрагентів, з якими здійснював господарську діяльність.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Рівненського окружного адміністративного суду та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, як платник податків з 25.07.2007 року перебуває на податковому обліку в ДПІ.

У період з 1.10.2009 року до 31.12.2010 року ОСОБА_2 здійснював діяльність відповідно до Указу Президента України № 727/98 від 3.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції Указу Президента України №746/99 від 28.06.1999 року), як суб'єкт підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування, обліку та звітності шляхом сплати єдиного податку.

З 1.01.2011 року до 31.12.2011 року ОСОБА_2 перебував на загальній системі оподаткування зі сплатою податку на доходи фізичних осіб за видом діяльності: 45.21.0 будівництво будівель.

У період з 1.01.2012 року до 30.09.2012 року ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування за ставкою єдиного податку 20 відсотків (2 група) та видами діяльності: 45.21.1 будівництво будівель, 45.41.0 штукатурні роботи.

Протягом зазначених періодів ОСОБА_2 не був зареєстрований як платник податку на додану вартість.

У січні 2013 року ДПІ здійснила документальну планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ОСОБА_2 за період з 1.10.2009 року до 30.09.2012 року, за наслідками якої 31.01.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що ОСОБА_2 станом на 1.01.2011 року допустив перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) на 300 000,00 грн. за попередні 12 календарних місяців, не зареєструвався як платник податку на додану вартість, не подавав до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість та не здійснював відповідний облік.

Крім того, ОСОБА_2 завищив витрати у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік (уточнюючій) на суму 519 523,40 грн. Ці витрати не підтверджені документально, не пов'язані з господарською діяльністю підприємця, в наслідок чого був занижений податок на доходи фізичних осіб, у розмірі 85 508,04 грн.

Також, ОСОБА_2 не подав до ДПІ податкові розрахунки за формою 1-ДФ за IV квартал 2010 року та I - IV квартали 2011 року із відображенням виплачених доходів фізичним особам-підприємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4, первинні документи з господарських операцій не збережені.

18 лютого 2013 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо визначення ОСОБА_2 податкового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 130 843,75 грн., з яких: 103 179,00 грн. - за основним платежем; 27 664,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № про визначення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 107 055,05 грн., з яких: 85 508,04 грн. - за основним платежем; 21 547,01 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № щодо визначення податкового зобов'язання за адміністративним штрафом та іншими санкціями, у розмірі 510,00 грн.; № про визначення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платників податків, у розмірі 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до п. 180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно з п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Із змісту вказаної норми закону слідує, що обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість у органі державної податкової служби не поширюється на осіб, які є платниками єдиного податку.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ДПІ не заперечує, що до 1.01.2011 року ОСОБА_2 перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок, а з 1.01.2011 року перейшов на загальну систему оподаткування доходів від підприємницької діяльності.

Згідно з п. 18 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (у редакції чинні станом на 1.01.2011 року), особи, які перейшли на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування і не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, підлягають обов'язковій реєстрації платниками податку на додану вартість з урахуванням вимог пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу. Обсяг оподатковуваних операцій визначається починаючи з періоду переходу на загальну систему оподаткування.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що у спірних відносинах період, за який обчислюється загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, починається з 1.01.2011 року та продовжується протягом 12 календарних місяців. Доводи ДПІ про те, що ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 183 Податкового кодексу України підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість та був зобов'язаний подавати податкові декларації до податкового органу за податком на додану вартість є безпідставними.

При визначенні ОСОБА_2 податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік, на загальну суму 107 055,05 грн. ДПІ, дійшла висновку, що суми витрат ОСОБА_2 не підтверджені належними первинними документами.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 4.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати це - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III цього Кодексу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що протягом жовтня - грудня 2011 року ОСОБА_2 придбав у ТОВ «Холдингова компанія «Єврохолдінг» матеріальні цінності (віконні блоки ПВХ), що підтверджується видатковими накладними № 47 від 31.10.2011 року, № 18 від 23.11.2011 року та № 36 від 29.12.2011 року на загальну суму 106 765,27 грн.

Оплата за поставлені товарно-матеріальні цінності та виконані роботи здійснювалася в безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 6.12.2011 року.

Крім того, протягом 2011 року ОСОБА_2 придбав металопластикові конструкції за готівку згідно товарних чеків від 11.01.2011 року на суму 1 200,00 грн., від 13.01.2011 року 4 100,00 грн., від 13.04.2011 року - 2 500,00 грн., від 15.07.2011 року - 2 500,00 грн., від 31.10.2011 року - 3 000,00 грн., від 2.12.2011 року - 2 300,00 грн.

Вартість вищевказаних товарно-матеріальних цінностей на підставі отриманих видаткових накладних та товарних чеків включена до складу витрат IV кварталу 2011 року, що відображено у акті перевірки.

Зазначені товари були використані в господарській діяльності ОСОБА_2, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в для ОК «Еталон» - за жовтень 2011 року на суму 43 931,22 грн., за листопад 2011 року на суму 230 811,56 грн. та за грудень 2011 року на суму 144 257,22 грн., а також для ОК «Енергетик» за грудень 2011 року на суму 120 794,00 грн., для ПП «Амо Плюс» за жовтень - листопад 2011 року на суму 46 200,00 грн.

Для підтвердження господарської діяльності ДПІ надавалися договори підряду, акти виконаних робіт, виписки з банку про рух коштів на рахунку НОМЕР_1, накладні № 18, 47, 05, 07, 12, товарні чеки на придбання продукції у ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Отже, рух активів у процесі здійснення ОСОБА_2 господарських операцій з ТОВ «Холдингова компанія «Єврохолдінг», фізичними особами-підприємцями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Таким чином, у податкового органу були відсутні підстави не враховувати понесені ОСОБА_2 в господарській діяльності витрати.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили щодо неправомірності дій ДПІ в частині неврахування вищенаведених витрат ОСОБА_2 та відсутності підстав для донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік на суму 85 508,04 грн. основного платежу, застосування штрафних (фінансових) санкцій, у розмірі 25 відсотків, що становить 21 377,01 грн.

ДПІ зазначила, що ОСОБА_2 повинен був подати квартальну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 1 квартал 2011 року до 11.05.2011 року, зазначені строки були порушені.

Суди першої та апеляційної інстанцій також правильно зазначили, що ДПІ неправомірно застосувала до ОСОБА_2 штрафні санкцій у розмірі, визначеному п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України в силу приписів п. 7 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким передбачено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня до 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

За кожне несвоєчасне подання податкової звітності в період з 1.01.2011 року до 30.06.2011 року до платника податків може бути застосована штрафна санкція у розмірі не більше 1 гривні за кожне таке порушення.

Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомленням-рішенням № від 18.02.2013 року щодо застосування до ОСОБА_2 штрафної санкції, у розмірі 510,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 176.2 ст. 176, п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України ОСОБА_2 не є податковим агентом у відносинах з контрагентами-постачальниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у яких він придбавав металопластикові конструкції для подальшого використання у господарській діяльності, а тому не повинен сплачувати податок на доходи фізичних осіб.

Згідно доводів ДПІ ОСОБА_2 не забезпечив збереження в повному обсязі первинних бухгалтерських документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що господарські операції ОСОБА_2 із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями мали реальний характер, що підтверджується належними первинними документами та відображені у його обліку.

Вказані первинні бухгалтерські документи були досліджені ДПІ, що підтверджується актом перевірки.

В діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, передбаченого п.п. 44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухваленні з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.