Справа № 826/16947/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 січня 2015 року 16:04 № 826/16947/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Легейді Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітіс груп"
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києва
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за участі представників сторін:

представника позивача Піган В.М.,

представника відповідача Вдовенко К.В.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27.01.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітіс Груп" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 червня 2014 року №, № та № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/16947/14.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року закінчено підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 27.01.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

На підставі наказу відповідача № 15 від 02.04.2014, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) була проведена документальна планова перевірка ТОВ "Вітіс Груп" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, за результатом якої складено акт перевірки від 05.06.2014 № 1136/26-59-22-01/36126345 (т. 1, арк. 14-31).

Відповідачем за результатами перевірки встановлені наступні порушення податкового законодавства:

- пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування по податку на прибуток за 2013 рік в сумі 4105086,00 грн.

- пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 186.4 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ в розмірі 324034,00 грн.;

- постанови КМУ від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» та ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 418/95-ВР, що тягне за собою відповідальність згідно ст. 17 Закону № 418/95-ВР.

На підставі складеного акту перевірки від 05.06.2014 № 1136/26-59-22-01/36126345 податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 13.06.2014:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 486051,00 грн., з якої: за основним платежем - 324034,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 162017,00 грн. за платежем: ПДВ (т. 1, арк. 11);

- № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 4105086,00 грн. (т. 1, арк. 10);

- № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 154414,00 грн. (т. 1, арк. 12).

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стали наступні підстави.

Проведеною перевіркою відображеного показника у рядку 06 Декларації «інші витрати» за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року на підставі аналізу бухгалтерських рахунків, видаткових накладних, актів виконаних робіт, наданих послуг, виписок банку, договорів та інших документів відповідачем встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників на загальну суму 4105086 грн. (т. 1, арк. 16).

Крім того, перевіркою встановлено, що ТОВ "Вітіс Груп" було безпідставно віднесено до інших витрат, а саме до витрат на збут вартість отриманих послуг з мерчандайзингу, послуг по просуванню товарів, маркетингових послуг, послуг з організації ефективності співпраці на загальну суму 1620170 грн. (т. 1, арк. 16), оскільки в актах виконаних робіт не указано в чому саме полягали виконані роботи, надані послуги, в зв'язку з чим не можливо довести як сам факт виконання робіт, так і їх зв'язок з господарською діяльністю ТОВ "Вітіс Груп" (т. 1, арк. 17).

У зв'язку з чим, відповідач дійшов висновку, що витрати, понесені, ТОВ "Вітіс Груп" після моменту поставки товарів, визначеного договорами, не є витратами на збут ТОВ "Вітіс Груп", оскільки це безпосередньо витрати покупців поставленого ТОВ "Вітіс Груп" товару (т. 1, арк. 17).

Крім того, в акті перевірки зазначено, що за результатами попередньої планової перевірки (акт від 16.01.2013 року № 83/22-90/31626345) встановлено завищення ТOB «Вітіс Груп» від'ємного значення по податку на прибуток на загальну суму 2484916. Вищезазначений акт, ТОВ «Вітіс Груп» оскаржується в судовому порядку. За результатами судового розгляду, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року по справі № 826/12659/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відтак, згідно акту перевірки, відповідач встановив, що ТOB «Вітіс Груп» безпідставно завищено «інші витрати» на суму від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року на суму 2484916 грн., оскільки було встановлено, що в бухгалтерському обліку дане порушення не відображено позивачем (т. 1, арк. 18).

У зв'язку з чим, відповідач за результатами перевірки дійшов висновку, що перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.10.2012 по 31.12.2013 встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в сумі 4105086 грн. (т. 1, арк. 18).

Крім того, за результатами перевірки відповідач дійшов висновку, що ТOB «Вітіс Груп» безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ вартість з вартості послуг з мерчандайзингу послуг по просуванню товарів, маркетингових послуг, послуг з організації, стимулювання збуту товарів, послуг з контролю ефективності співпраці на загальну суму 324034 грн., оскільки витрати, понесені, ТОВ "Вітіс Груп" після моменту поставки товарів, визначеного договорами, не є витратами на збут ТОВ "Вітіс Груп", оскільки це безпосередньо витрати покупців поставленого ТОВ "Вітіс Груп" товару (т. 1, арк. 21).

Крім того, згідно акту перевірки, відповідач встановив, що відповідно до наданих до перевірки касових стрічок за період з 01.10.2012р. по 31.12.2012 встановлено факт реалізації алкогольного напою в роздріб за ціною нижчою від мінімальних цін встановлених державою, a саме: вино «Beaujolais Nouveau Pasquier des Vignes» червоне сухе міцністю 12,0 % об., місткістю 0,75 л., дата розливу 29.10.2011 за ціною 18,75 грн. за пляшку (фіскальний чек від 14.03.2013 № 36459), в той час як мінімально-роздрібна ціна на вина у тарі місткістю менше ніж один літр розраховується як добуток затвердженої мінімальної ціни та місткості тари поділений на 0,7, та за вказаний період становить 19,28 грн. (т. 1, арк. 29).

Алкогольний напій вино «Beaujolais Nouveau Pasquier des Vignes» місткістю 0,75 л. завезений ТОВ "Вітіс Груп" за вантажно-митною декларацією № 125110000/2011/385167 від 27.12.2011 на суму 154414,00 грн.

У зв'язку з чим, до ТОВ "Вітіс Груп" застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 154414,00 грн., відповідно до ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Однак, ТОВ "Вітіс Груп" не погоджується з висновками акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями від 13.06.2014 № , № та № , а тому звернулося з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно п. 135.2 ст. 135 ПК України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135 ПК України, інші доходи включають: інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Крім того, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 150.1 ст. 150 ПК України, якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Від'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, не враховується для цілей абзацу першого цього пункту та відшкодовується за рахунок доходів, отриманих у майбутніх податкових періодах від такої діяльності.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, формування валових витрат обумовлено придбанням платником податків товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності у платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів.

В той же час, згідно пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 17 ПК України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Крім того, засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV). Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до статті 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудження основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону № 996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 статті 9 даного Закону встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Висновки про реальність здійснених позивачем господарських операцій, за наслідками яких було сформовано податковий кредит та сформовано валові витрати, судам слід робити з фактичним дослідженням обставин, що стосуються такого питання, зокрема правильності відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій з його контрагентом.

Відтак, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

У зв'язку з чим, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ТОВ "Вітіс Груп" (постачальник) та ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері України» (МЕТРО) було укладено договір поставки товарів та надання послуг № 24940 від 01.04.2012 (т. 1, арк. 115-123).

Згідно п. 1.1 договору, МЕТРО надає постачальникові рекламні, інформаційні, маркетингові та інші послуги у порядку та згідно з додатками до цього договору. Надання рекламних та інших послуг підтверджується актами приймання наданих послуг. МЕТРО також надаватиме постачальникові послуги з логістики товарів.

Відповідно до п. 1.2 договору, постачальник постачає і передає у власність МЕТРО, а МЕТРО приймає та оплачує товари, згідно з замовленням МЕТРО та товаросупровідною документацією.

На підтвердження реальності господарської операції за вище зазначеним договором позивачем надано до суду: додаток 6 (правила логістики); додаток 7 (умови торгівлі); додатки 7Б (т. 1, арк. 124-140); акти приймання (рахунок до сплати) наданих послуг (послуги з організації додаткового інформування постачальника; послуги по організації збуту товарів постачальника; логістичні послуги з організації перевезення товару; послуги з введення нових товарів постачальника у кожний торгівельний центр; маркетингові послуги стосовно товарів постачальника; послуги по організації просування товарів постачальника; розповсюдження зразків товарів постачальника у торгівельних центрах; реклама в МЕТРО-Пошті; послуги з організації інформування постачальника через МЕТРО-Лінк тощо…); податкові накладні (за надані послуги); договори з доказами їх виконання щодо надання послуг (т. 1, арк. 168-306, т. 2, арк. 1-260, т. 3, арк. 1-241, т. 4, арк. 1-208).

Крім того, позивач зазначає, що отримані позивачем послуги спрямовані на забезпечення ефективного продажу цих товарів у торгівельних мережах контрагентів шляхом популяризації продукції позивача серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача. Той факт, що відповідні операції з просування товарів здійснюються торговельною мережею у відношенні товару, право власності на який перейшло до покупця, не спростовує їх економічну цінність саме для позивача, оскільки хоча діяльність з просування товарів у торговельних мережах контрагентів передбачає і їх економічний інтерес у зростанні торгового обороту, однак просування певного, конкретного товару має переважне економічне значення саме для його постачальника.

Проте, суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки витрати, понесені, ТОВ "Вітіс Груп" після моменту поставки товарів до ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері України», визначеного договорами, вже не є витратами ТОВ "Вітіс Груп", оскільки це безпосередньо витрати покупця, а саме: ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері України».

Відтак, враховуючи, що право власності на поставлений ТОВ "Вітіс Груп" товар перейшло до ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері України», то ТОВ "Вітіс Груп" не мало права відображати у витратах, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування ТОВ "Вітіс Груп", витрати, пов'язані із наданням позивачеві послуг з мерчандайзингу, послуг по просуванню товарів, маркетингових послуг, послуг з організації, стимулювання збуту товарів, послуг з контролю ефективності співпраці, тощо так, як товар вже не належав позивачеві.

Крім того, позивач заперечує проти тверджень відповідача про завищення позивачем «інших витрат» на суму від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року в розмірі 2484916,00 грн., оскільки вказана сума являє собою донарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток, здійснене відповідачем на підставі податкового повідомлення-рішення № від 30.01.2013, яке оскаржується в судовому порядку, а тому зобов'язання вважається неузгодженим.

Як вбачається з позовної заяви (т. 1, арк. 6), позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.01.2013 (справа № 826/12659/13-а).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2013 № 826/12659/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.10.2014 частково задоволено касаційну скаргу позивача, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2013 № 826/12659/13-а та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 4, арк. 218-221).

Проте, суд звертає увагу позивача на п. 56.18 ст. 56 ПК України, згідно якого при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Згідно ч. 3 ст. 254 КАС України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Отже, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2013 № 826/12659/13-а набрала законної сили на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відтак, на момент проведення перевірки (з 14.04.2014 по 15.05.2014) відповідач діяв в силу закону та правомірно стверджував про завищення позивачем «інших витрат» на суму від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року в розмірі 2484916,00 грн., оскільки ухвала Вищого адміністративного суду України датована 08.10.2014.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно збільшив суму грошового зобов'язання з ПДВ та зменшив суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, оскільки на момент проведення перевірки постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2013 № 826/12659/13-а набрала законної сили, а право власності на поставлений ТОВ "Вітіс Груп" товар перейшло до ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері України», що позбавило ТОВ "Вітіс Груп" відображати у витратах, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування ТОВ "Вітіс Груп", витрати, пов'язані із наданням позивачеві послуг з мерчандайзингу, послуг по просуванню товарів, маркетингових послуг, послуг з організації, стимулювання збуту товарів, послуг з контролю ефективності співпраці, тощо так, як товар вже не належав позивачеві.

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 червня 2014 року № 000856220 та № не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 червня 2014 року № суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки, відповідач встановив, що відповідно до наданих до перевірки касових стрічок за період з 01.10.2012р. по 31.12.2012 встановлено факт реалізації алкогольного напою в роздріб за ціною нижчою від мінімальних цін встановлених державою, a саме: вино «Beaujolais Nouveau Pasquier des Vignes» червоне сухе міцністю 12,0 % об., місткістю 0,75 л., дата розливу 29.10.2011 за ціною 18,75 грн. за пляшку (фіскальний чек від 14.03.2013 № 36459), в той час як мінімально-роздрібна ціна на вина у тарі місткістю менше ніж один літр розраховується як добуток затвердженої мінімальної ціни та місткості тари поділений на 0,7, та за вказаний період становить 19,28 грн. (т. 1, арк. 29).

Алкогольний напій вино «Beaujolais Nouveau Pasquier des Vignes» місткістю 0,75 л. завезений ТОВ "Вітіс Груп" за вантажно-митною декларацією № 125110000/2011/385167 від 27.12.2011 на суму 154414,00 грн.

У зв'язку з чим, до ТОВ "Вітіс Груп" застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 154414,00 грн., відповідно до ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що погоджується із фактом порушення вимог постанови КМУ від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» та ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» щодо мінімальних відпускних цін на алкогольні напої, однак не погоджується із розміром застосованих відповідачем штрафних санкцій.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені в Законі України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Згідно ч. 10 ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», надати Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Відповідно до примітки 2 додатку до постанови КМУ від 30.10.2008 № 957, мінімальна роздрібна ціна на вина у тарі місткістю менше ніж один літр розраховується як добуток затвердженої мінімальної ціни та місткості тари, поділений на 0,7.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно абз. 13 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема у разі: оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 5000 гривень.

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем було встановлено, що алкогольний напій вино «Beaujolais Nouveau Pasquier des Vignes» місткістю 0,75 л. завезений ТОВ "Вітіс Груп" за вантажно-митною декларацією № 125110000/2011/385167 від 27.12.2011 на суму 154414,00 грн.

У зв'язку з чим, до ТОВ "Вітіс Груп" застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 154414,00 грн., відповідно до ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган діяв в межах правового поля, а, відтак відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 червня 2014 року № .

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що позовна вимога про протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 червня 2014 року № не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно частини 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

В даному випадку відсутнє документальне підтвердження судових витрат відповідача, а тому вони стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Вітіс Груп" повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Вітіс Груп" () решту суми судового збору у розмірі 4383,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят три грн. 80 коп.) на розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Клочкова

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30 січня 2015 року.