Справа № 824/2/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Остафійчук Л.А. та Скірського С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області «Про проведення документальної невиїзної перевірки стану дотримання громадянином ОСОБА_4 законодавства України з питань державної митної справи» №32 від 17 грудня 2014 року; визнати незаконними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області щодо проведення документальної невиїзної перевірки стану дотримання громадянином ОСОБА_4 законодавства України з питань державної митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару «самохідних кукурудзозбиральний комбайн» за митною декларацією №408020301/2014/004083 від 25 липня 2014 року; визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №000001/24-13-17-01 від 22 грудня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконними дій відповідача позивач посилається на відсутність підстав і повноважень у Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області проводити документальну невиїзну перевірку стану дотримання позивачем законодавства України з питань державної митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару.

Зокрема, зазначає, що підставою для проведення документальної перевірки мав бути наказ Державної фіскальної служби України, або наказ митниці, або наказ митного поста, а перевірку повинні проводити посадові особи Державної фіскальної служби України, або митниці, або митного поста.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, ОСОБА_4 вказує, що відповідач дійшов помилкового висновку про порушенням ним частини 7 статті 374 Митного кодексу України, що у свою чергу спричинило несплату до Державного бюджету України ввізного мита у сумі 5301,11 грн.

На думку позивача, відповідач необґрунтовано вважає, що товар «самохідних кукурудзозбиральний комбайн», митне оформлення якого здійснено 25 липня 2014 року за митною декларацією №408020301/2014/004083, відповідно до Митного кодексу України є несупроводжуваним багажем, а тому відповідно до частини 7 статті 374 Митного кодексу України позивачу необхідно було сплатити суму ввізного мита (за ставкою 10%) у розмірі 5301,11 грн.

Позивач вказує, що наявність перевізника, відправника, одержувача, договору на перевезення товару, що надійшов на митну територію України на адресу ОСОБА_4, свідчать про те, що цей товар є вантажним відправленням, а не несупроводжуваним багажем, тому він не повинен був сплачувати ввізне мито. Для визначення митної вартості товару ним правомірно була зазначена митна вартість товару у розмірі 5496 євро, що складається із вартості власне товару 5199,00 євро та вартості транспортних послуг з перевезення товару - 297,00 євро. При цьому митним органом було визнано правомірним визначення декларантом митної вартості товару, заперечення щодо цього відсутні.

Позивач стверджує, що він правомірно діяв, здійснюючи митне оформлення товару відповідно до вимог частини 8 статті 374 Митного кодексу України. Код товару був визначений правильно та вірно застосовано ставку мита відповідно до Закону України «Про Митний тариф України».

Крім цього, у позовній заяві позивач зазначає про неправильний розрахунок відповідачем суми застосованої до нього штрафної санкції.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові.

Наголосив, що придбаний ОСОБА_4 в Румунії товар «самохідних кукурудзозбиральний комбайн» доставлявся в Україну як вантажне відправлення, а не як несупроводжуваний багаж, оскільки позивач не вчиняв жодних дій щодо його відправки. Цей товар надійшов громадянину ОСОБА_4 Відправником товару виступала фірма «EURO SIV RECICLING S.R.L.», м. Дорнешти, Румунія. Перевезення товару здійснювала транспортна фірма «S.C.BODTRANS S.R.L.» м. Сучава, Румунія. При митному оформленні товару ОСОБА_4 були сплачені всі необхідні платежі: податок на додану вартість за ставкою, визначеною Податковим кодексом України - 20% в сумі 17291,49 грн, а мито за ставкою Митного тарифу України склало 0% від митної вартості у сумі 0,00 грн. Вказує, що порушень чинного законодавства позивачем допущено не було. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити повністю. При цьому вказав, що при винесенні оскаржуваного наказу та проведенні документальної невиїзної перевірки стану дотримання громадянином ОСОБА_4 законодавства України з питань державної митної справи Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначав про те, що ОСОБА_4 товар був неправильно оформлений як вантажне відправлення та, як наслідок, сплачено 0,00 грн ввізного мита. При цьому під час проведення перевірки було з'ясовано, що гр. ОСОБА_4 особисто приймав участь в укладенні контракту, здійснював його відправлення з Румунії в Україну, ним особисто оформлялись та подавались митні декларації, як на території Румунії так і на території України, що згідно вимог Митного кодексу України свідчить про те, що товар слідував у несупроводжуваному багажі, а тому позивач при митному оформленні товару відповідно до частини 7 статті 374 Митного кодексу України повинен був сплатити суму ввізного мита (за ставкою 10%) 5301,11 грн.

Позивач ОСОБА_4, допитаний за його згодою в якості свідка в судовому засіданні 10 лютого 2015 року пояснив, що в липні 2014 року він на території Румунії уклав контракт з юридичною особою, згідно якого за 15100 лей придбав товар «самохідних кукурудзозбиральний комбайн». Питаннями доставки товару до України займався продавець. Жодних дій по відправці цього товару він не вчиняв. При митному оформленні товару на території Румунії він не перебував й, відповідно, митних декларацій чи інших документів в Румунії не подавав. Коли комбайн прибув на територію України йому зателефонував водій, який доставив товар до кордону України, після чого він з'явився на митний пост для супроводження митного оформлення товару. Розвантаження товару відбулось в пункті пропуску «Порубне-Сірет».

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Судом встановлено, що у зв'язку з виявленням ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, на підставі пункту 1 частини 3 статті 345 та пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України начальником Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області прийнято наказ №32 від 17 грудня 2014 року «Про проведення документальної невиїзної перевірки стану дотримання громадянином ОСОБА_4 законодавства України з питань державної митної справи».

Згідно цього наказу вирішено провести 18 грудня 2014 року документальну невиїзну перевірку стану дотримання громадянином ОСОБА_4 законодавства України з питань державної митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару «самохідних кукурудзозбиральний комбайн» за митною декларацією №408020301/2014/004083 від 25 липня 2014 року.

За результати проведеної перевірки складено Акт №Н/0028/24-13-17-01/НОМЕР_1 від 19 грудня 2014 року, в якому вказано наступне.

Митне оформлення товару «самохідний кукурудзозбиральний комбайн» здійснено 25 липня 2014 року за МД №408020301/2014/004083 та згідно із графою 31 мав наступний опис: «Самохідний кукурудзозбиральний комбайн, що використовувався, укомплектований жниваркою. Марка BOURGOIN, модель GМЗ, серія - 789, заводський номер - 6046, рік виготовлення - 1983, тип двигуна - дизельний, марка двигуна - РЕRKINS, потужність двигуна - 130 к.с. Жниварка - 3-х рядна, ширина - 3,0 м. Тривалість експлуатації - 31 рік. Поставляється у некомплектному стані (відсутні комплектуючі елементи жниварки). Призначений для збирання кукурудзи та відділення качанів від стебла» (код згідно з УКТ ЗЕД ).

До митного оформлення в пакеті документів разом з митною декларацією громадянином ОСОБА_4 було подано засвідчений печаткою компанії «EURO SIV RECICLING S.R.L.» (Румунія) документ купівлі-продажу від 09 липня 2014 року №1079 на товар «самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN, модель GМЗ, серія - 789, заводський номер - 6046, в якому вартість транспортного засобу зазначена 15100,00 румунських лей (у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (1 румунська лея=3,666935 грн) на день митного оформлення вартість склала 55370,72 грн).

Відповідно до поданої громадянином ОСОБА_4 до Чернівецької митниці митної декларації від 25 липня 2014 року №408020301/2014/004083 заявлена митна вартість товару склала 86457,47 грн.

Митна вартість товару у розмірі 5496,00 євро складається із вартості комбайну 5199 євро (висновок експертного автотоварознавчого дослідження №579 від 25 липня 2014 року СП «Західно-Український Експертно-консультативний центр») та вартості транспортних послуг з перевезення товару 297,00 євро (довідка гр. ОСОБА_4 від 25 липня 2014 року). По курсу Національного банку України на день митного оформлення 25 липня 2014 року євро=15,73098 грн) митна вартість становить 86457,47 грн

З цієї суми декларантом було нараховано та сплачено податок на додану вартість ставка (20%) у сумі 17 291,49 грн, а ставка мита застосована 0% - 0,00 грн.

Тобто ОСОБА_4 товар був оформлений як вантажне відправлення та сплачено 0,00 грн ввізного мита, оскільки відповідно до Закону України «Про Митний тариф України» повна ставка мита складає 0%.

Під час проведення перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що гр. ОСОБА_4 особисто приймав участь в укладенні контракту, оплата здійснювалась гр. ОСОБА_4 безпосередньо на території Румунії, він здійснював його відправлення з Румунії в Україну, ним особисто оформлялись та подавались митні декларації, як на території Румунії так і на території України.

Відтак, відповідачем було встановлено, що товар «самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN був задекларований як вантажне відправлення, а фактично переміщувався через митний кордон України гр. ОСОБА_4

Відповідно сума ввізного мита (за ставкою 10%), яка мала бути сплачена при митному оформленні товару, становить 5301,11 грн.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку про порушення ОСОБА_4 частини 7 статті 374 Митного кодексу України, що, у свою чергу, спричинило несплату до Державного бюджету України належних податків. Сума несплаченого ввізного мита гр. ОСОБА_4, визначеного за результатами проведеної документальної невиїзної перевірки, складає 5301,11 грн, яка підлягає сплаті до Державного бюджету України.

На підставі Акту №Н/0028/24-13-17-01/НОМЕР_1 від 19 грудня 2014 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернівецькій області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 22 грудня 2014 року №000001/24-13-17-01, відповідно до якого гр. ОСОБА_4 допустив порушення Митного кодексу України та йому нараховане грошове зобов'язання у сумі 6626,39 грн, з яких 5301,11 грн - за основним платежем та 1325,28 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з наказом на проведення перевірки та діями Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області щодо її проведення, прийнятим за наслідками перевірки податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області «Про проведення документальної невиїзної перевірки стану дотримання громадянином ОСОБА_4 законодавства України з питань державної митної справи» №32 від 17 грудня 2014 року та визнання незаконними дій відповідача щодо проведення вказаної перевірки, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з обставин справи, оскаржуваний позивачем наказ прийнято Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернівецькій області у зв'язку з виявленням ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, на підставі пункту 1 частини 3 статті 345 та пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Частинами 3 та 4 статті 351 Митного кодексу України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

При цьому за визначенням, наведеним у пункті 34-1 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Водночас згідно пункту 41.1. статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до пункту 41.3. статті 41 Податкового кодексу України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Розмежування повноважень і функціональних обов'язків контролюючих органів визначається законодавством України.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 30 грудня 2013 року №888 «Про Функціональні повноваження структурних підрозділів територіальних органів Міндоходів» затверджено Перелік та зміст функцій, які здійснюють структурні підрозділи головних управлінь Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників та Перелік та зміст функцій, які здійснюють структурні підрозділи митниць Міндоходів.

Відповідно до вказаних Переліків такі функції, як « 1.60 Організація та контроль за своєчасністю сплати митних платежів» та « 1.73 Здійснення контролю дотримання митного законодавства суб'єктами господарювання в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів після випуску товарів шляхом організації та проведення контрольно-перевірочних заходів» закріплено за структурними підрозділами головних правлінь в областях.

Наказом Державної фіскальної служби України від 21 серпня 2014 року №67 «Про затвердження положень про територіальні органи ДФС у Чернівецькій області» затверджено Положення про Головне управління ДФС у Чернівецькій області та Положення про Чернівецьку митницю ДФС.

Відповідно до пункту 3 Положення про Головне управління ДФС у Чернівецькій області до основних його завдань відноситься забезпечення реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства при виконанні повноважень з контрольно-перевірочної роботи; відповідно підпункту 56 пункту 4 Головне управління ДФС у Чернівецькій області проводить відповідно до законодавства перевірки платників податків, у тому числі після проведення митного контролю та митного оформлення; відповідно до підпунктів 5, 14, 17 пункту 6 Головне управління ДФС у Чернівецькій області має право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків, зборів та інших платежів/надсилати платникам податків у межах повноважень, передбачених законом, у разі виявлення порушень вимог законодавства письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів, безпосередньо пов'язаних із виявленими порушеннями/ визначати у передбачених Податковим кодексом України випадках суми податкових та грошових зобов'язань платників податків.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що рішення відповідача про проведення документальної невиїзної перевірки стану дотримання позивачем законодавства України з питань державної митної справи було прийнято у межах повноважень та відповідно до норм чинного на час його прийняття законодавства України.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконним і скасування наказу та в частині визнання незаконними дій відповідача, що фактично є похідною від попередньої позовної вимоги, задоволенню не підлягають.

Посилання позивача в обґрунтування вказаних позовних вимог на те, що у даному випадку підставою для проведення документальної перевірки мав бути наказ Державної фіскальної служби України, або наказ митниці, або наказ митного поста, а перевірку повинні були провести посадові особи Державної фіскальної служби України, або митниці, або митного поста - помилкові, оскільки такі твердження не узгоджуються з наведеними вище правовими актами. Митні органи, відповідно до вимог наказу Міністерства доходів і зборів України від 30 грудня 2013 року №888 «Про функціональні повноваження структурних підрозділів територіальних органів Міндоходів», не мають права проводити контрольно-перевірочні заходи. Положенням про Чернівецьку митницю ДФС завдань та повноважень щодо проведення перевірок платників податків, у тому числі після проведення митного контролю та митного оформлення, не передбачено.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Частиною 1 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З обставин справи вбачається, що оскаржуване позивачем рішення прийнято контролюючим органом у зв'язку із встановленням в ході проведення документальної невиїзної перевірки порушення позивачем частини 7 статті 374 Митного кодексу України, що спричинило несплату останнім до Державного бюджету України ввізного мита у розмірі 5301,11 грн.

Відповідно до частини 7 статті 374 Митного кодексу України товари (крім підакцизних), що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових, міжнародних експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, але не перевищує еквівалент 10000 євро, або переміщуються (пересилаються) без дотримання умов, передбачених частиною п'ятою цієї статті, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків та податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України. Базою оподаткування для таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 150 євро.

За результатами проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про те, що придбаний позивачем на території Румунії товар «самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN був помилково задекларований ним як вантажне відправлення, а фактично переміщувався через митний кордон України гр. ОСОБА_4 у несупроводжуваному багажі. Відтак, сума ввізного мита (за ставкою 10%), яка мала бути сплачена при митному оформленні товару згідно частини 7 статті 374 Митного кодексу України, становить 5301,11 грн.

Поряд з цим позивач стверджував, що він правомірно діяв, здійснюючи митне оформлення товару відповідно до вимог частини 8 статті 374 Митного кодексу України, якою передбачено, що товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 10000 євро, що пересилаються (переміщуються) на митну територію України в міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, а також товари (крім підакцизних), незалежно від їх фактурної вартості, що переміщуються на митну територію України у вантажних відправленнях, підлягають декларуванню та митному оформленню з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, а також дозволів (ліцензій), сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності у випадках, установлених законодавством України для суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, та оподатковуються ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.

Суд, зважаючи на наведені вище норми процесуального права, зазначає, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

В ході розгляду цієї адміністративної справи відповідач - суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірність прийняття оскаржуваного позивачем рішення, оскільки висновок контролюючого органу про те, що товар «самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN переміщувався через митний кордон України як несупроводжуваний багаж є необґрунтований і не підтверджується матеріалами справи.

Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 4 Митного кодексу України вантажне відправлення - товари, що надходять в Україну на адресу осіб або відправляються ними за межі України, або переміщуються транзитом через митну територію України, крім товарів, що належать громадянам та переміщуються ними у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі.

Пунктом 34 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначено, що несупроводжуваний багаж - товари, що відправляються їх власниками - громадянами з оформленням багажних або інших перевізних документів та переміщуються через митний кордон України окремо від цих громадян.

Отже, несупроводжуваним багажем є ті товари, які відправляються їх власниками - громадянами з оформленням багажних або інших перевізних документів, а також вони повинні переміщуватися через митний кордон України окремо від цих громадян.

За змістом статті 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 рік; Україна приєдналась згідно Закону України N57-V від 01 серпня 2006 року) вантажна накладна є підтвердженням складання договору перевезення вантажів.

Згідно положень частини 1 статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вантажна накладна містить такі дані, як, зокрема, дата і місце складання вантажної накладної; ім'я та адреса відправника; ім'я та адреса перевізника; місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; ім'я та адреса одержувача.

Судом встановлено, що згідно вантажної накладної (CMR) від 22 липня 2014 року, яка надавалась позивачем відповідачу, відправником товару «самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN виступала фірма «EURO SIV RECICLING S.R.L.» м. Дорнешти, Румунія; перевезення товару здійснювала транспортна фірма «S.C.BODTRANS S.R.L.» м. Сучава, Румунія; отримувачем товару вказано ОСОБА_4 із зазначенням його адреси.

Отже, згідно указаного документа відправником товару є не позивач, а продавець товару.

Про те, що питаннями доставки товару до України займався продавець вказав і допитаний судом в якості свідка ОСОБА_4, наголосивши при цьому, що він жодних дій по відправці товару не вчиняв: не заключав договір перевезення й такого у нього немає, не здійснював оплату за перевезення товару.

Водночас відповідачем на підтвердження своїх висновків про відправку товару позивачем не було надано належних доказів.

Посилання відповідача на факт перебування ОСОБА_4 на території Румунії під час укладення контракту купівлі-продажу товару від 09 липня 2014 року та безпосереднє здійснення ним оплати, що фактично і не заперечувалось позивачем, як на обставину, яка свідчить про здійснення останнім дій по відправці товару є безпідставними, оскільки не ґрунтується на законі.

Як визначення «вантажне відправлення», наведене у пункті 3 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, так і визначення «несупроводжуваний багаж», наведене у пункті 34 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, не містить посилань щодо умов перебування громадян України за кордоном під час укладення договорів на придбання товарів, які надходять через митний кордон в Україну.

До того ж, указаним договором від 09 липня 2014 року умови поставки до України придбаного позивачем товару не передбачені.

Дійшовши висновку, що товар «самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN відправлявся його власником ОСОБА_4 з оформленням перевізних документів, Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області також виходило з того, що позивачем не було надано контролюючому органу жодних розрахункових документів на підтвердження сплати коштів у розмірі 297,00 євро за здійснення перевезення цього товару до кордону України фірмою «S.C.BODTRANS S.R.L.».

Однак такий висновок є безпідставним, адже під час здійснення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару в органу доходів і зборів не виникло сумніву щодо правильності вказаної позивачем у митній декларації від 25 липня 2014 року №408020301/2014/004083 митної вартості товару, в яку, крім вартості безпосередньо самого товару 5199,00 євро, було включено і витрати на його перевезення у розмірі 297,00 євро. Рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості органом доходів і зборів не приймалось.

Зазначені обставини відповідачем не заперечувались.

Також необґрунтованим є висновок контролюючого органу про те, що ОСОБА_4 особисто оформлялись та подавались митні декларації на території Румунії, що, в свою чергу, на думку відповідача, також свідчить про здійснення саме позивачем відправки придбаного ним товару з Румунії до України.

Судом встановлено, що згідно відомостей закордонного паспорту ОСОБА_4, інформації, наданої Чернівецьким прикордонним загоном, та пояснень допитаного в якості свідка позивача, останній виїжджав з України 09 липня 2014 року (для укладення контракту купівлі-продажу товару) та 19 липня 2014 року (в особистих справах), в'їжджав до України 10 липня 2014 року та 20 липня 2014 року відповідно.

Вказані обставини спростовують висновок відповідача про особисте оформлення позивачем митної декларації чи інших документів на території Румунії 22 липня 2014 року.

Крім цього, експертна митна декларація від 22 липня 2014 року не містить жодних відомостей про гр. ОСОБА_4

Посилання суб'єкта владних повноважень при цьому на надані ОСОБА_4 письмові пояснення від 04 грудня 2014 року та від 17 грудня 2014 року суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, вважає безпідставним.

До того ж, як зазначав в ході судового розгляду справи представник позивача та вказав допитаний в якості свідка позивач, інформація, викладена ним в письмових поясненнях стосовно особистого оформлення та подання митних декларацій на території Румунії не відповідає дійсності, оскільки надана в силу хвилювання, спричиненого психологічним тиском з боку посадових осіб контролюючого органу.

Не підтвердженими належними доказами є і доводи суб'єкта владних повноважень про те, що зміна місця доставки вантажу «самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN, що передбачено статтею 12 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, відбулась саме з дозволу ОСОБА_4 як відправника цього товару.

Так, допитаний судом в якості свідка позивач вказав, що коли комбайн прибув на територію України йому зателефонував водій, який доставив товар до кордону України, після чого він з'явився на митний пост для супроводження митного оформлення товару. Розвантаження товару відбулось в пункті пропуску «Порубне-Сірет».

Вказані обставини беззаперечно не свідчать про те, що саме ОСОБА_4 вимагав від перевізника товару зміни місця, передбаченого для доставки вантажу.

Відповідно ж до частини 1 статті 12 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів таким правом наділений відправник товару, яким у вантажній накладній (CMR) від 22 липня 2014 року значиться фірма «EURO SIV RECICLING S.R.L.» (Румунія).

Із наведеного в пункті 34 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначення «несупроводжуваний багаж» слідує, що це товар, який переміщується через митний кордон України окремо від громадян-власників.

Водночас відповідач за результатами перевірки в Акті Н/0028/24-13-17-01/НОМЕР_1 від 19 грудня 2014 року прийшов до висновку, що товар «самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN фактично переміщувався через митний кордон України гр. ОСОБА_4

Такий висновок контролюючого органу не узгоджується та суперечить остаточному висновку відповідача про те, що указаний товар мав бути задекларований ОСОБА_4 як «несупроводжуваний багаж», тобто товар, який переміщується через митний кордон України окремо від громадян-власників.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованим та помилковим висновок Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про порушення позивачем частини 7 статті 374 Митного кодексу України та, як наслідок, про необхідність сплати останнім до Державного бюджету України ввізного мита у розмірі 5301,11 грн.

За таких обставин, податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 22 грудня 2014 року №000001/24-13-17-01, відповідно до якого гр. ОСОБА_4 нараховане грошове зобов'язання у сумі 6626,39 грн (5301,11 грн - за основним платежем та 1325,28 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)) підлягає скасуванню.

Беручи до уваги положення пункту 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне поряд із скасуванням оскаржуваного позивачем рішення відповідача також визнати його протиправним.

Отже, позовні вимоги в частині оскарження ОСОБА_4 податкового повідомлення - рішення суб'єкта владних повноважень є обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки заявлені позивачем вимоги, що є вимогами як немайнового, так і майнового характеру, підлягають задоволенню частково (лише вимоги майнового характеру), то повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 необхідно судовий збір, сплачений ним згідно квитанції від 30 грудня 2014 року №1, за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 1827,00 грн.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області форми «Р» від 22 грудня 2014 року №000001/24-13-17-01, прийняте відносно ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп. згідно квитанції від 30 грудня 2014 року №1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 17 лютого 2015 року.