Справа № 485/2375/14-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

11 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 485/2375/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кішковська З.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Градовського Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року ОСОБА_4 (надалі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області (надалі - Відповідач, УПФ), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення УПФ від 22.10.2012 року №17/3 про приведення у відповідність пенсійної справи позивача згідно Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач отримував пенсію з врахуванням того, що Снігурівська виправна колонія №5 являлася протитуберкульозним закладом, однак спірним рішенням з 01 листопада 2014 року відповідачем пенсійну справу позивача було приведено у відповідність без застосування періодів роботи в подвійному розмірі в Снігурівській виправній колонії. Позивач вважає такі рішення протиправним.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17.12.2014 року позовні вимоги задоволені.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПФ подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в с. Центральне Снігурівського району Миколаївської області, знаходиться на обліку в УПФ, з 07.10.2013 отримував пенсію по інвалідності, а з 28.07.2014 року переведений на пенсію за віком.

В період з 07.07.1984 року по 07.04.1997 року працював в установі ІН-316/5, що в подальшому була перейменована в Снігурівську виправну колонію №5 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області.

В період з 13.12.2000 року по 07.07.2014 року працював в Снігурівській виправній колонії №5, що підтверджується трудовою книжкою.

При визначенні загального страхового стажу, позивачу було враховано в подвійному розмірі стаж роботи в Снігурівській виправній колонії №5 з 07.07.1984 року по 07.04.1997 року та з 13.12.2000 року по 31.12.2003 року, усього 31 рік 07 місяців 10 днів, на підставі довідки установи про її перепрофілювання в установу по лікуванню засуджених хворих на туберкульоз, виданої з посиланням на наказ Міністерства внутрішніх справ УРСР від 27.06.1983 року №119.

22.10.2014 року рішенням управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області №17/23 приведено у відповідність пенсійну справу позивача з 01.11.2014 року без застосування періоду роботи в Снігурівській виправній колонії №5 в подвійному розмірі.

Як вбачається з оскаржуваного рішення УПФ, підставою для неврахування відповідачем стажу роботи позивача у подвійному розмірі стало ненадання документів у підтвердження його роботи в інфекційному закладі охорони здоров"я Департаменту кримінально-виконавчої служби (туберкульозній лікарні, міжобласній туберкульозній лікарні).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в супереч діючому законодавству, чим порушив права позивача.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Закону №1110-IV від 10.07.2003 року, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» №4565-УІ від 22.03.2012 року, туберкульоз є соціально небезпечною інфекційною хворобою, що викликається мікобактеріями туберкульозу, а протитуберкульозні заклади це лікувально-профілактичні заклади охорони здоров'я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до п.1 Переліку закладів охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24.12.2004 року №247 до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу було віднесено спеціалізовані - туберкульозна лікарня. Цим же переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю, називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення). Лікарняні заклади, призначені для медичного обслуговування засуджених, у залежності від покладених функцій можуть мати найменування міжобласних.

Норми Законів України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», «Про пенсійне забезпечення», «Про захист населення від інфекційних хвороб» є нормами прямої дії і розроблення додаткових механізмів їх застосування не потребується.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу колишнього МВС УРСР від 27.06.1983 року №0119 виправно-трудова колонія (№5), тодішній індекс установа ІН 316/5 УВС Миколаївського облвиконкому з 01 липня 1983 року була перепрофільована в установу виконання покарань, для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення - 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих засуджених на лікування в ВТК №5 зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідності з вимогами наказу МВС УРСР №0230-1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР. Цим Наказом начальника УВД Миколаївського облвиконкому зобов'язано до виконання комплексу протиепідемічних і санітарно-гігієнічних вимог, направлених на попередження поширення тубінфекції; начальника Медичного управління МВС УРСР прийняття всіх необхідних мір по забезпеченню медичного обслуговування спецконтингенту згідно чинних наказів та інструкцій МВС СРСР, Мінздраву СРСР, МВС УРСР та Мінздраву УРСР.

В Наказі МВС України від 11.10.1994 року №556, затверджено Перелік спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз (додаток №2 до наказу) за п.1 зазначено, що установа ІН 316/5 УМВС України в Миколаївській області визначена як спеціалізована установа, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режиму ув'язнення та неповнолітні чоловічої статті, хворі на активну форму туберкульозу.

Те ж саме визначення установи було зазначено й у наступному переліку, затвердженому наказом МВС України №836 від 03.12.1996 року.

Як вбачається з довідки №5/5-3443 від 02.07.2012 року Снігурівської виправної колонії №5, згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №165 від 29.11.1999 року "Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України" установа ІН-316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5).

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 02.04.2009 року за №59 Снігурівську виправну колонію №5 УДДУ у Миколаївській області перейменовано у спеціалізовану туберкульозну лікарню середнього рівня безпеки, а згідно наказу Державної пенітенціарної служби України №427 від 18.06.2012 року вона була перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5) й станом на 01.12.2014 року, значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз).

За повідомленням Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області з 01.06.1983 року та по теперішній час в Снігурівській виправній колонії №5 (надалі - установа) утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконує функції інфекційного закладу охорони здоров'я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення йому пенсії з урахуванням періодів роботи в Снігурівській виправній колонії №5 в подвійному розмірі.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області - залишити без задоволення, а постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський