Справа № 826/17011/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Кучкарової Я.Д., представника позивача Колеснікової Ю.Е., прокурора Коряжміної Г.М., розглянувши у відкритому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Заступника прокурора Печерського району м.Києва в інтересах держави держави в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керб Менеджмент" про стягнення 13 830 666 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року позов задоволено частково: стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керб Менеджмент» до Державного бюджету України заборгованість з податку на прибуток підприємств в сумі 4 495 963 грн. 00 коп. В іншій частині відмовив.

Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову, оскільки вважає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Керб Менеджмент» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві було подано податкову декларацію від 04.02.2014 з податку на прибуток підприємств за 2013 рік.

Вказаною декларацією визначено суму податку на прибуток за звітний (податковий) період у сумі 16 002 342 грн.

З урахуванням того, що за відповідачем обліковувалась переплата у розмірі 11 506 379 грн, розмір його заборгованості з податку на прибуток становить 4 495 963 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 9 334 703 грн авансових внесків з податку на прибуток за березень-вересень 2014 року.

Вказана сума розрахована контролюючим органом наступним чином.

З огляду на те, що у рядку 14 декларації за рік відповідачем визначено суму податку за звітний період 16 002 342 грн, то 16 002 342 грн/12 міс. = 1 333 528,5 (1 333 529 грн). 1 333 529 грн* 7 (місяців: березень-вересень) = 9 334 703 грн.

У зв'язку з несплатою визначених податкових зобов'язань позивачем виставлено податкову вимогу №4005-25 від 20.05.2014 на суму 5 829 492 грн. Вказана вимога направлена поштою 22.05.2014 та повернута на адресу контролюючого органу з відміткою пошти про причини невручення «Не розшукано, не зареєстровано».

Прокурор, керуючись наданими йому законом повноваженнями, звернувся до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Суд першої інстанції частково задовольнив позов а в частині стягнення суми 4 495 963 грн, а в частині стягнення 9 334 703 грн відмовив, оскільки заявлена до стягнення сума авансових внесків не набула статусу узгодженого, та, відповідно, податкового боргу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених ПКУ та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 46.1. ст.46 ПКУ податкова декларація, - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пункт 49.1 статті 49 ПКУ передбачає, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 ст. 14 ПКУ податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений ПКУ строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПКУ передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Форма розрахунку, передбачена у цьому пункті, затверджується у порядку, встановленому цим Кодексом.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Водночас ст.59 ПКУ передбачено наступне.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

В порядку підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктами 95.1, 95.2, 95.3 ст. 95 ПКУ встановлено наступне.

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем необґрунтовано заявлено до стягнення 9 334 703 грн авансових внесків з податку на прибуток, оскільки у відповідному рядку податкової декларації за рік (34) відповідачем не визначено суми авансового внеску, що підлягатиме сплаті щомісячно у березні - грудні 2013 року та січні - лютому 2014 року. Натомість у 34 рядку декларації зазначено « 0». З огляду на це, заявлена до стягнення сума авансових внесків не набула статусу узгодженого, та, відповідно, податкового боргу, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як вбачається з копії податкової декларації, остання була прийнята податковим органом.

Суд апеляційної інстанції вважає, що податковий орган при прийнятті податкової декларації у випадку виявлення певних невідповідностей мав право провести перевірку, зокрема камеральну. Жодних пояснень з приводу того, чому неправильно заповнена декларація була прийнята податковим органом, у справі не міститься.

Водночас в апеляційній скарзі податковий орган вказує, що підприємству направлено лист з пропозицією надати нову звітну декларацію з податку на прибуток заповнену належним чином, але лист повернуто з відміткою пошти « не розшукано, не зареєстровано».

Проте, суд апеляційної інстанції не може використати такі пояснення на підтвердження факту узгодженості щодо сплати авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 9 334 703,00 грн.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що дійсно сума в ромірі 9 334 703,00 грн не набула статусу узгоджених зобов'язань, та, відповідно, податкового боргу, а тому правових підстав стягнути з позивача суму вказаних коштів немає.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160,195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року- без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлений 16.02.2015 року.

.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.