Справа № 808/8495/13-а
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2015 рокусправа № 808/8495/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року

у справі № 808/8495/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Територіальної державної інспекції з питань захисту праці у Запорізькій області

про визнання дій незаконними, скасування акту перевірки та пункту припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області, в якому (а. с.52-63) просила:

- визнати незаконними та необґрунтованими дії і рішення ТДІзПП у Запорізькій області, а саме:

щодо включення незаконних та необґрунтованих висновків до констатуючої частини акта перевірки від 29.04.2013 № 08-02-0034/0739 щодо виявлених порушень ст.216 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про відпустки», допущених Головним управлінням Держкомзему у Запорізькій області, що працівникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 за час додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням, в якій зазначені працівники участь не приймали, зайво нараховано та виплачено за жовтень-листопад 2010 року заробітну плату за час навчальної відпустки;

незаконними та необґрунтованими п.2 обов'язкового для виконання припису відповідача про усунення порушень від 30.04.2013 № 08-02-0034/0739-0544 щодо зобов'язання вжити заходи щодо недопущення в подальшому безпідставного оформлення та оплати працівникам додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку із навчанням, не допускати в подальшому порушення вимог ст.216 КЗпП України та ст.15 Закону України «Про відпустки».

- скасувати акт перевірки ТДІзПП у Запорізькій області від 29.04.2013 № 08-02-0034/0739 в частині виявлених порушень ст.216 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про відпустки», допущених Головним управлінням Держкомзему у Запорізькій області, що працівникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 за час додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням, в якій зазначені працівники участь не приймали, зайво нараховано та виплачено за жовтень-листопад 2010 року заробітну плату за час навчальної відпустки;

- скасувати пункт 2 обов'язкового для виконання припису відповідача про усунення порушень від 30.04.2013 № 08-02-0034/0739-0544.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході проведення перевірки, наслідки якої викладені в акті від 29.04.2013, Територіальною держінспекцією з питань праці в Запорізькій області не доведено, що дії та рішення, які призвели до допущених порушень, входили до її повноважень та посадових обов'язків, а так само не доведено, що саме позивачем було підписано відповідні первинні та розпорядчі документи або облікові регістри, пов'язані із наданням дозволу, нарахуванням та виплатою заробітної плати вищезазначеним працівникам за час відпустки тривалістю 40 календарних днів до 05.11.2010 у зв'язку з навчанням. Висновки про те, що позивач є відповідальною особою у вказаних у акті порушень, є незаконними та необґрунтованими, оскільки фактично вказані порушення ні Головним управлінням Держкомзему у Запорізькій області, ні позивачем, як особою, на яку було тимчасово покладено виконання обов'язків головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності, в період з 15.10.2010 по 29.10.2010 та з 04.11.2010 по 05.11.2010, не допускались.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2014 у задоволені адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Постанову суду мотивовано тим, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні п.1 ч.2 ст.17 КАС України, не породжує правовідносин, які можуть бути предметом спору в суді. Щодо скасування п.2 припису, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність з боку позивача будь-яких порушень, які відображені в акті перевірки та оскаржуваному приписі, п.2 припису є протиправним, проте, оскільки ні сам акт перевірки № 08-02-0034/0739, ні припис № 08-02-0034/0739-0544 від 30.04.2013 не містять висновків про порушення чинного законодавства з боку ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав, свобод або інтересів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду та прийняти нову про задоволення позову. Позивач зазначає, що протиправність висновків щодо наявності порушень вимог ст.15 Закону «Про відпустки» та ст.216 КЗпП України підтверджено в остаточному рішенні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30.01.2014 у справі № 331/4442/13-ц. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що права та інтереси позивача було порушено неправомірними висновками (діями) та рішеннями суб'єкта владних повноважень і що висновки, викладені в акті ревізії (перевірки), дії ревізорів по складанню акту, як і сам акт можуть бути визнанні в судовому порядку протиправними, тобто такими, що суперечать положенням чинного законодавства та фактичним обставин справи.

ОСОБА_2 - особою, що не брала участі у справі, проте яка вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи та інтереси, також подано апеляційну скаргу відповідно до ст.185 КАС України, в якій ОСОБА_2 просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2014 у даній справі та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована доводами, аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі ОСОБА_1 Одночасно ОСОБА_2 посилається на те, що її права та інтереси порушено неправомірними висновками та рішеннями відповідача, висновки якого, викладені в акті перевірки від 29.04.2013 та п.2 припису від 30.04.2013, стали одним доказом в матеріалах справдження в цивільній справі № 331/4442-13ц, де ОСОБА_2 зазначена в якості особи, якій нібито Головним управлінням Держкомзему у Запорізькій області неправомірно нараховано та виплачено заробітну плату під час навчальної відпустки на суму 12896,01 грн., які фактично проведені з підтриманням вимог чинного законодавства - без порушень ст..15 Закону України «Про відпустки» та ст..216 КЗпП України. Судом першої інстанції у даній справі вірно встановлені обставини справи щодо правомірності та обґрунтованості нарахування та виплати заробітної плати за час навчальної відпустки ОСОБА_2 на суму 12896,01 грн., водночас суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що права та інтереси ОСОБА_2 як позивача жодним чином не порушено, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач, ОСОБА_2 (їх представники), представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про час і м місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегією суддів встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 13.10.2010 працювала на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему Запорізькій області.

В період з 15.10.2010 по 05.11.2010 наказом Головного управління від 15.10.2010 № 1257/02-09к на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника - ОСОБА_2 - начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності Головного управління Держкомзему Запорізькій області, у зв'язку з її знаходженням у навчальній відпустці.

Згідно з наказом Головного управління від 29.10.2010 № 158 наказ Головного управління від 15.10.2010 № 1257/02-09к скасовано, позивача звільнено з займаної посади.

В подальшому відповідно до наказу Головного управління від 04.11.2010 № 161 скасовано наказ від 29.10.2010 № 158.

Отже в період з 15.10.2010 по 29.10.2010 та з 04.11.2010 по 05.11.2010 позивач виконувала обов'язки головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності.

За зверненням ОСОБА_1 ТДІзПП у Запорізькій області проведено перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Головного управління Держкомзему у Запорізькій області, за результатами якої складено акт № 08-02-0034/0739 від 29.04.2013 (а. с.89-96).

Перевіркою, зокрема, встановлено, що в порушення ст.216 КЗпП України, ст.15 Закону «Про відпустки» ГУ Держкомзему у Запорізькій області працівникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 зайво нарахована та виплачена за жовтень-листопад 2010 року заробітна плата за час навчальної відпустки внаслідок того, що зазначені працівники не з'явились на другу лабораторно-екзаменаційну сесію.

Відповідно до наказів Головного управління від 04.10.2010 про надання додатково оплачуваних відпусток у зв'язку з навчанням, розрахунково-платіжної відомістю від 29.10.2010 за підписом головного бухгалтера ОСОБА_2 здійснено нарахування оплати навчальної відпустки ОСОБА_2 - 13815,86 грн., ОСОБА_4 - 8691,15 грн., ОСОБА_5 - 4544,056 грн., ОСОБА_3 - 10578,75 грн.

Підставою для прийняття вказаних наказів є заяви ОСОБА_2,, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та довідки - виклики на сесію від 18.02.2010 №№ 166, 164, 133, 165 Інституту післядипломної освіти Харківського національного аграрного університету ім. В.Докучаєва.

Протягом жовтня-грудня 2010 року означеним особам виплачено коштів у зв'язку з навчальною відпусткою ОСОБА_2 - 12896,01 грн., ОСОБА_4 - 10097,23 грн., ОСОБА_5 - 4544,056 грн., ОСОБА_3 - 12119,23 грн.

Одночасно встановлено, що листом Харківський національний аграрний університет ім.В.Докучаєва від 22.12.2010 № 1664 повідомив, що по агроуніверситету підписаний наказ № 1306-ІПО від 16.12.2010 про відрахування ОСОБА_2,, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 із числа студентів п'ятого курсу університету як таких, що не з'явились на другу лабораторно-екзаменаційну сесію.

Відповідно до листа Харківського національного аграрного університету ім.В.Докучаєва від 10.12.2010 № 1592 довідки-виклики на сесію №№ 164, 165, 166, 133 відмічені помилково. Студентки ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 в лабораторно-екзаменаційній сесії участі не приймали.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено припис № 08-02-0034/0739-0544 від 30.04.2013, пунктом 2 якого зобов'язано ГУ Держкомзему у Запорізькій області вжити заходів щодо недопущення в подальшому безпідставного оформлення та оплати працівникам додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням - не допускати в подальшому вимог ст.216 КЗпП України та ст.15 Закону «Про відпустки» (а. с.14).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Спір між сторонами виник з приводу включення до акту перевірки від 29.04.2103 висновків щодо порушень чинного законодавства, а саме: ст.216 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про відпустки» та зобов'язання пунктом 2 припису від 30.04.2013 вжити заходи щодо недопущення в подальшому безпідставного оформлення та оплати працівникам додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку із навчанням, не допускати в подальшому порушення вимог ст.216 КЗпП України та ст.15 Закону України «Про відпустки».

Статтею 216 КЗпП України, статтею 15 Закону «Про відпустки» передбачено надання додаткових оплачуваних відпусток у зв'язку з навчанням працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання.

Для отримання додаткової сплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням працівнику-студенту необхідно надати роботодавцю довідку-виклик навчального закладу на сесію, в якій, зокрема, зазначається: форма навчання; рівень акредитації навчального закладу; курс, на якому працівник навчається, період сесії, встановлений навчальним закладом, підстава для надання такої відпустки (для складання заліків та іспитів, настановних занять, державних іспитів, для підготовки та захисту дипломної роботи).

Підтвердженням того, що працівник-студент успішно навчається (тобто за ним немає академзаборгованості) та тривалості перебування у навчальній відпустці є довідка-виклик навчального закладу.

Нарахування заробітної плати за час відпустки у зв'язку з навчанням провадиться згідно з наказом роботодавця про надання відпустки.

Заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку (ст. 21 Закону України «Про відпустки»).

З огляду на наведені правові норми, колегія суддів вважає, що порушення при виплаті переліченим вище особам коштів у зв'язку з навчальною відпусткою були відсутні.

Встановлені в подальшому обставини, які полягають в тому, що вказані особи фактично не приймали участі у лабораторно-екзаменаційній сесії, яка проходила з 27.09.2010 по 05.11.2010, є підставою для здійснення відповідних відрахувань із заробітної плати цих осіб у законодавчо визначеному порядку.

Проте Головним управлінням Держкомзему у Запорізькій області не було видано наказу (розпорядження) про відрахування із заробітної плати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 зайво отриманих коштів.

Вказані обставини встановлені також рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30.01.2014 у справі № 2/331/32/14 за цивільним позовом ГУ Держагенства земельних ресурсів у Запорізькій області (правонаступника ГУ Держкомзему у Запорізькій області) до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, яке набрало законної сили 17.02.2014 (а. с.134, 135; 1576-161).

Цим рішенням суду також встановлена відсутність вини ОСОБА_1 у здійсненні зайвої виплати зарплати цим працівникам, і, як наслідок, відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

При цьому Жовтневий районний суд м.Запоріжжя з посиланням на акт перевірки № 08-02-0034/0739 від 29.04.2013 Територіальної Державної інспекції з питань праці у Запорізькій області виходив з того, що ОСОБА_1 при виконанні обов'язків начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності з 15.10.2010 доплата не проводилася.

На час видання ГУ Держкомзему у Запорізькій області наказів від 04.10.2010, по-перше - були наявні законні підстави для їх видання та оплати відпусток, по-друге, - ОСОБА_1 ще не виконувала обов'язки начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та звітності.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з наведених обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності факту порушення прав та інтересів позивача у визначених позивачем правовідносинах.

Одночасно стосовно правомірності заявлених позивачем вимог апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (ч.1 ст.6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Таким чином у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається із змісту акту перевірки від 29.04.2013, позапланова перевірка додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснена у відношенні Головного управління Держкомзему у Запорізькій області.

Позивач не був суб'єктом проведення перевірки, тому колегія суддів вважає, що будь-які права, свободи або інтереси позивача в ході проведення позапланової перевірки не порушені.

Щодо правомірності включення відповідачем до акту перевірки певних висновків колегія суддів вважає, що означене питання взагалі не може бути предметом оскарження в суді.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений Наказом Мінсоцполітики України від 02.07.2012 №390, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 за № 1291/21603.

Цей Порядок, як в ньому зазначено, встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059 «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)», Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386.

Відповідно до п.2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Згідно положень п.3 Порядку № 390 інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», зокрема, за зверненням фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства (ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V).

Відповідно до п.7 Порядку № 390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

За правилами п. 8 Порядку № 390 рішення Інспектора може бути оскаржене у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V в редакції, що діяла на час складення акту перевірки від 29.04.2013, за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт, який повинен містити визначені в цьому пункті відомості.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається суб'єкту господарювання або уповноваженій ним особі, а другий - зберігається в органі державного нагляду (контролю).

На підставі акта, який складено за результатами здійснення планового заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення заходу складається припис, розпорядження або інший розпорядчий документ про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу (п.7 ст.7 Закону № 877-V).

Відповідно до ч.8 ст.7 Закону № 877-V припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, вбачається, що акт перевірки є документом, яким посадова особа органу державного нагляду (контролю) фіксує результати проведеної перевірки, виявлені під час перевірки порушення, і на підставі якого складається обов'язкові для виконання припис та(або) розпорядчий документ органу державного нагляду (контролю).

Висновки акта перевірки та, власне, сам акт перевірки, не є рішенням органу владних повноважень, а відтак не породжує для особи, щодо якої проводилась перевірка, настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на її права, обов'язки та законні інтереси, оскільки лише фіксує обставини, які інспектор вважає порушенням законодавства про працю, що виключає можливість з урахуванням ст.17 КАС України на їх оскарження у судовому порядку.

Відповідно до приписів ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних правовідносин.

Отже, акт перевірки від 29.04.2013 - службовий документ, який підтверджує факт проведення перевірки Головного управління Держкомзему у Запорізькій області і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства про працю, контроль за дотриманням якого покладено на Інспекцію.

Виходячи з законодавчо встановленої процедури складення акту перевірки, його підписання, приймаючи до уваги, що акт перевірки від 29.04.2013 містить лише інформацію про виявлені контролюючим органом порушення законодавства та не створюють правових наслідків ні для ГУ Держагенства земресурсів у Запорізькій області, ні для позивача, колегія суддів вважає, що скасування вказаного акту перевірки у певній частині не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту порушених прав, оскільки викладення в акті ревізії відомостей та висновків не встановлюють для означених осіб будь-яких обов'язків.

Дії по складанню акту перевірки також не є протиправними, оскільки акт є письмовою формою результатів перевірки, що проводиться інспектором, складання якого є компетенцією органів Державної інспекції України з питань праці.

Стосовно позовних вимог про визнання незаконним та скасування п.2 припису від 30.04.2013 апеляційний суд також виходить з відсутності порушеного права позивача означеним приписом.

Складений відповідачем припис не містить вимог щодо усунення порушень діючого законодавства саме позивачем, як не містить і висновків про порушення норм діючого законодавства з боку позивача, отже не зачіпає прав, свобод та інтересів позивача.

Також позивачем не визначається, яким чином п.2 припису від 30.04.2013, впливає на права саме ОСОБА_1, і до яких негативних правових наслідків для позивача призвело висування цієї вимоги у приписі.

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги, що припис № 08-02-0034/0739-0544 від 30.04.2013 виданий відповідачем з метою усунення порушень законодавства установою, якому він адресований, має наслідком у випадку його невиконання настання негативних наслідків саме для вказаної установи (ГУ Держагенства земресурсів у Запорізькій області), вбачається, що означений припис не може порушити права та інтереси позивача.

За таких обставин вимога позивача про визнання незаконним, необґрунтованим та скасування п.2 оскаржуваного відповідача про усунення порушень від 30.04.2013 № 08-02-0034/0739-0544 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Передбачені статтею 202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні.

Стосовно поданої апеляційної скарги ОСОБА_6 відповідно до ч.1 ст.185 Кодексу адміністративного судочинства України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не брала участі у зазначеній справі, вимоги, викладені у приписі відповідача від 30.04.2013 № 08-02-0034/0739-0544, та рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2014 у даній справі не є безпосередніми доказами стосовно наявності вини тієї чи іншої особи, зокрема, ОСОБА_2, отже, рішення суду першої інстанції не є таким, що вирішив питання про права, свободи, інтереси чи обов'язки ОСОБА_2, а це відповідно до вимог ст.185 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для закриття апеляційного провадження, відкритого за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 184, 185, 189, 196, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року у справі № 808/8495/13-а, закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року у справі № 808/8495/13-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко