Справа № 820/10107/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м. Київ К/800/48257/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Блажівської Н.Є., Голубєвої Г.К., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів
на постановуХарківського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014
у справі №820/10107/14
за позовомКомунального підприємства «Харківводоканал»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів
проскасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів № від 03.02.2014 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ, в тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів, у розмірі 179769,0 грн., з яких сума завищення бюджетного відшкодування - 119846,0 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі - 59923,0 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2014 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 у даній справі, скасована постанова Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2014 та прийнято нове рішення про задоволення позову, скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів № від 03.02.2014 про зменшення суми бюджетного відшкодування (в т.ч. заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 179769,0 грн., в т.ч. сума завищення бюджетного відшкодування 119846,0 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 59923,0 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення є акт №5/47-00-13/03361715 від 17.01.2014 документальної позапланової перевірки підприємства позивача з питань правомірності визначення платником податків від'ємного значення різниці між сумою податкового кредиту за вересень 2013 року та бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних періодів за жовтень 2013 року, в якому зафіксовані порушення вимог п. 187.10 ст. 187, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, які призвели до завищення податкового кредиту за вересень 2013 року на суму 94401,0 грн., за жовтень 2013 року на 25445,0 грн. і до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту та, відповідно, завищення від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2013 року на 94401,0 грн. та завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів за жовтень 2013 року на суму 119846,0 грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з тим, що позивач сформував податковий кредит по податковим накладним, які оформлені з порушенням чинного законодавства, оскільки адреса позивача не відповідає даним реєстраційних документів, без врахування дати виникнення права на податковий кредит, акти виконаних робіт не містять переліку наданих послуг. Крім того, у позивача відсутні докази фактичного перевезення товарів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що відповідачем доведено наявність порушень податкового законодавства.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов протилежних висновків, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.

Згідно пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платники податку, які постачають теплову енергію, газ природний (крім скрапленого), у тому числі надають послуги з його транспортування та постачання, надають послуги з водопостачання, водовідведення чи послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості, визначають дату виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту за касовим методом (пункт 187.10 статті 187 Податкового кодексу України).

За змістом підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Відповідно до приписів пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу положень пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відтак, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг), що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, виявлені порушення відповідач пов'язує з тим, що позивач сформував податковий кредит по податковим накладним, які оформлені з порушенням чинного законодавства, тобто адреса позивача не відповідає даним реєстраційних документів; без врахування дати виникнення права на податковий кредит; без підтверджуючих документів факту перевезення товарів та наявності тари для зберігання товару; згідно актів виконаних робіт, які не містять переліку наданих послуг.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що реальність господарських операцій позивача за договорами: №576-Д від 11.12.2009, предметом якого є закупівля у ТОВ «Компанія СПО» послуг з благоустрою територій (об'єктів) позивача; №156/1-ПЦ/13 від 28.01.2013, предметом якого є поставка ТОВ «Констракшн Машинері» обладнання; №103/5-ПЦ/10 від 27.05.2010, предметом якого є поставка ТОВ «Металург Трейд» лакофарбових матеріалів, хімічних реактивів, коагулянтів, флокулянтів; №13/7-ПЦ/13 від 01.07.2013, предметом якого є постачання ТОВ «Торгова марка плюс» вікон ПВХ, дверей ПВХ, сітки москітної, жалюзі вертикальних та горизонтальних, підтверджується первинними документами податкового обліку. При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству, у судовому порядку недійними не визнавались.

Судом апеляційної інстанції були досліджені всі первинні документи, складені на реалізацію вищенаведених договорів, та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту.

При цьому, вірно взято до уваги, що окремі недоліки в оформленні первинних документів, зокрема, і відсутність сертифікатів якості, не доводять протиправність правочинів, направлених на купівлю-продаж та отримання послуг за умови наявності інших первинних документів, які спростовують факт безтоварності господарських операцій.

Відсутність товарно-транспортних накладних та доказів наявності тари для зберігання товару, також, не є безумовною підставою для відсутності права позивача на формування податкового кредиту. Ненадання зазначених документів не позбавляє платника права на формування кредиту. По-друге, чинним законодавством України передбачено обов'язковість товарно-транспортної накладної лише у випадку надання послуг з перевезення.

Навіть відсутність у контрагента або у позивача транспорту для самостійного виконання договірних зобов'язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи (послуги) та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (послуг), у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб'єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов'язань тощо).

За цих обставин, вірно не прийняті до уваги твердження податкового органу про необхідність надання позивачем доказів щодо економічного обґрунтування для підписання договору та використання товарів для задоволення своїх господарських потреб.

Окрім того, податковий орган в акті перевірки ставив під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, посилаючись на порушення позивачем строків оплати товару (послуг) або порядку оплати, встановленого договором.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що вказані обставини є підставою для господарської відповідальності, а спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Відтак, аналіз суті та наслідків господарських операцій у податковому обліку повинен здійснюватись за правилами, встановленими Податковим кодексом України, з урахуванням пріоритетності застосування поряд з ним положень інших нормативно-правових актів лише в тій частині, що не суперечить положенням Податкового кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів відхилити.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Н.Є.Блажівська
Г.К.Голубєва