Справа № 242/112/15-а
Суддя: Черков В. Г.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/112/15-а
Провадження № 2-а/242/14/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2014 року Селидівский міський суд Донецької області діючий як адміністративний у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., за участю представника відповідача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_3до Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове про скасування рішення № 3318 від 19.12.2014 року про відмову призначитипенсію у зв'язку із втратою годувальника, -

Встановив:

Позивачка 15.01.2015 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання неправомірним рішення відповідача від 19.12.2014 року № 3318 про відмову в переводі з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника та скасувати його. Просить зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву № 3318 від 15.12.2014 року про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника. А також просить зобов'язати відповідача під час розгляду заяви № 3318 застосувати приписи ст.ст. 36, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У судове засідання позивачка не з'явилась. Просила суд розглядати справу за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Надав письмові заперечення, в яких зазначив, що ОСОБА_3 знаходиться на обліку в УПФУ в м.Селидове з 19.06.2003 р., як отримувач пенсії на пільгових умовах, яка призначена відповідно до письмового звернення із заявою № 279 від 23.06.2003 р. та доданих до неї документів. 15.12.2014 р. позивачка звернулася із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника померлого ОСОБА_5, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві № 71 від 12.12.1977 р. та доданих до заяви документів. Позивачка у своєму позові зазначає, що вона була непрацездатною на утриманні чоловіка, оскільки не працювала, відомості трудової книжки, виданої на ім'я ОСОБА_3 містять записи про працю по день його смерті працювала (запис трудової № 3-5). Тобто вона працювала, на день смерті була працездатною, щодо відомостей щодо догляду за дитиною до досягнення нею 8-річного віку з урахуванням вимог п.2.19 позивачкою не надавалося. Також, матеріали справи містять відомості щодо перебування у шлюбі з ОСОБА_7, який було укладено 14.06.1985 р. Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Представник третьої особи ОСОБА_2 надав до суду правові позиції, в яких просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсягу, оскільки відповідно дост.ст. 36, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також сталої судової практикипенсії в разі втрати годувальника призначаються на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Вважає що матеріалами справи доведено, що на час звернення до відповідача з заявою № 3318 позивачка була, й залишається дотепер єдиним непрацездатним членом сім'ї яка на час загибелі свого чоловіка була на його утриманні, а тому вважає,що позовні вимоги ОСОБА_3до Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове є законими, справедливими й обгрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши надані сторонами доводи й письмові докази, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що при розгляді даної конкретної справи пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсії у зв'язку з втратою годувальника який загинув на виробництві, підлягає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№ 1058).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Відповідно до частини другої, статті 36Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Відповідно до частини третьої, статті 36Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

1. Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

2. Дітям-сиротам пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірах, визначених частиною першою цієї статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Судом встановлені наступні факти.

15.12.2014 року позивачка їй в ОСОБА_3 завернулась до відповідача по справі с заявою № 3318 про призначення пенсії по втраті годувальника - свого чоловіка ОСОБА_5.

Рішенням № 3318 від 19 грудня 2014 року відповідач відмовив позивачціГоловач НаталіїГеннадіївни в переводі з одного виду пенсії (за віком) на інший (у зв'язку з втратою годувальника).

Колишній чоловік позивачки ОСОБА_5, загинув в результаті нещасного випадку на шахті «Україна» під час виконання своїх трудових обов'язків ІНФОРМАЦІЯ_3

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з померлим годувальникомОСОБА_5проживали однією сім'єю позивачка ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 рокупозивачка ОСОБА_3 була непрацездатною, оскільки не працювала та була зайнята доглядом за малолітнім сином загиблого годувальника - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Станом на 15.12.2014 року позивачкаОСОБА_3отримувала від відповідача Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове пенсію за віком.

На час звернення до відповідача з заявою № 3318 від 15.12.2014 року позивачка залишилась єдиним непрацездатним членом сім'ї загиблого ОСОБА_5, яка на час загибелі чоловіка була на його утриманні.

Позиція представника відповідача в частині безпідставності вимог позивачки ґрунтується виключно на твердженні, щооскільки після загибелі годувальника позивачка з 14 червня 1985 року уклала шлюб з іншим чоловіком - ОСОБА_7, то в неї відсутнє право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника- свого першого чоловіка ОСОБА_5.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких базуються її вимоги та заперечення. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності дій або бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на вищевказані норми пенсійного законодавства України, суд вважає позицію представника відповідача помилковою та такою, що не ґрунтується на вимогах закону, та спростовується наявними в справі документами.

Суд вважає що в даному конкретному випадку відповідач не мав законних підстав відмовляти позивачці ОСОБА_3 в переводі з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки матеріали справи переконливо свідчать, що на час загибелі свого чоловікапозивачка не працювала та була зайнята доглядом за їх малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто позивачка була непрацездатним членом сім'ї загиблого ОСОБА_5 і перебувала на його утриманні.

Суд приходить до висновку що 19.12.2014 року відповідач протиправно не призначив позивачці ОСОБА_3 пенсію у зв'язку із втратою годувальника, в розмірі 50% від пенсії її загиблогогодувальника - ОСОБА_5, відповідно до вимог Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що є неприпустимим.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 10, 36, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 9-12, 70, 71, 86, 100, 158-163 КАС України суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неправомірним рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове від 19.12.2014 року № 3318 про відмову ОСОБА_3 в переводі з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове від 19.12.2014 року № 3318про відмову ОСОБА_3 в переводі з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 15.12.2014 року № 3318 про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидовепід час розгляду заявиОСОБА_3 від 15.12.2014 року № 3318 й визначення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника застосувати приписи ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидовепід час розгляду заявиОСОБА_3 від 15.12.2014 року № 3318 й визначення розміру пенсії у зв'язку з втратою годувальника застосувати приписи ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до суду апеляційної інстанції через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя