Справа № 804/3229/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/3229/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 року

справа № 804/3229/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів України

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано прийняті Дніпропетровською митницею Міндоходів України:

- рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2013/200469/1 від 17.10.2013р.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивачем разом з вантажною митною декларацією для митного оформлення товару були надані усі документи, що передбачені законодавством, які обґрунтовано та беззаперечно доводили вартісні показники товару, що імпортується, а тому у митного органу не було жодних підстав самостійно визначати митну вартість задекларованого товару за резервним методом, при цьому, митним органом проігноровані як основний метод визначення митної вартості товару, так і другорядні методи.

В апеляційній скарзі представник митного органу просить постанову суду скасувати та прийняту нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції прийнята постанова з порушенням норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов невірних висновків, які суперечать обставинам справи. Посилається на те, що у митниці виник обґрунтований сумнів щодо достовірності включення усіх складових митної вартості.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Посилається на ст.57 Митного кодексу України згідно якої кожний наступний метод застосовується лиш у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм Митного кодексу України. Однак, на думку позивача, в порушення вказаної норми відповідачем було застосовано резервний метод на підставі наявної у митного органу інформації щодо розмитнення невідомого товару за митною декларацією №125130005/2013/162407 від 04.10.2013р. відповідно до якої невідомий суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності здійснив митне оформлення подібного товару за ціною 0,87 дол. США за 1 кг. Окрім того, митним органом застосовано резервний метод без консультацій з декларантом.

Учасники процесу в судове засіданні не з’явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.1 ст. 41 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2013р. між ТОВ «Торговий Дім Профіль України» як покупцем товару та Фірмою «SHANDONG KEER IMP&EXP TRADE Co.,LTD" (КНР) як продавцем товару було укладено контракт купівлі-продажу №SK2013/03/29 (а.с.48-56). На виконання умов цього контракту, 15.10.2013р. на адресу позивача від вищевказаної фірми надійшов наступний товар, а саме:

- Оцинкована сталь методом цинкування в рулонах товщиної 0,25мм;

- Оцинкована сталь методом цинкування в рулонах товщиної 0,30мм.

Натомість, за результатами проведеного контролю заявленої декларантом митної вартості товарів, митницею було сформовано електронне повідомлення декларанту від 15.10.2013р., в якому зазначено, що митницею встановлено,а саме:

- в калькуляції собівартості товару не вказано витрати на завантаження товарів на судно, що не дає змогу використовувати її для підтвердження заявленої митної вартості на умовах поставки Інкотермс FOB;

- у вказаній калькуляції собівартості витрати щодо доставки товарів до порту різняться в залежності від товщини прокату, що викликає сумніви у достовірності документів;

- до митного оформлення на надано акт виконаних робіт/наданих послуг від перевізника, що дає підстави вважати, що не всі витрати, пов'язані з доставкою товарів включені до митної вартості;

- в експортній декларації вказано дату митного оформлення 30.08.2013р., що не кореспондується з датою виходу судна (датою коносаменту) - 21.08.2013р.

Також, у вказаному вище повідомленні зазначено про те, що згідно до вимог ст. 53 Митного кодексу України декларант зобов'язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи, зокрема, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також з власним бажанням подати будь-які додаткові наявні у декларанта документи для підтвердження ним заявленої митної вартості товару (а.с.12-13).

На вищевказане електронне повідомлення 16.10.2013р. позивачем було надано лист, в якому повідомлялося про безпідставність витребування митницею додаткових документів та повідомлено митницю, що надати додаткові та будь-які документи в десятиденний термін неможливо (а.с.74-76).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно застосував до даних правовідносин норми Митного кодексу України від 13.03.2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в ст. 58 Митного кодексу України.

Як визначено в ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті.

Водночас, як встановлено ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

За нормами п.2 ст.52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати ( за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.

За приписами ст.337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті УІІ ГАТТ 1994 року, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.

Примітками до п.2 статті УІІ «Оцінка товару для митних цілей» ГАТТ (1947) визначено, що сумісним зі статтею УІІ було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 54 Митного кодексу України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п.4 ст. 57 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 Митного кодексу України.

При цьому, застосування другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За ч. 5 ст.55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митному органі.

Однак, митний орган надіслав на адресу позивача електронне повідомлення про витребування додаткових документів від 15.10.2013р., зокрема, щодо необхідності надання висновків про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими організаціями (а.с.12). При цьому, консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення митної вартості товару не проводилось.

17.10.2013р. митний орган збільшив митну вартість товару із 0,80 дол.США/кг, заявлену позивачем за ціною контракту - до 0,87 дол. США/кг, тобто митницею скориговано митну вартість товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості 2г - резервний метод (ст.64 МКУ, метод 6) з урахуванням раніше визнаної митними органами митної вартості товару, оформленої за МД від 04.10.2013р. №125130005/2013/162407 з урахуванням регіону походження, умов контракту, у найближчий до митного оформлення час - (а.с.77-78).

Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару видно, що підставами для коригування слугували наступні обставини, а саме:

- в калькуляції собівартості товару не вказано витрати на завантаження товарів на судно, що не дає змогу використовувати її для підтвердження заявленої митної вартості на умовах поставки Інкотермс FOB;

- у вказаній калькуляції собівартості витрати щодо доставки товарів до порту різняться в залежності від товщини прокату, що викликає сумніви у достовірності документів;

- до митного оформлення на надано акт виконаних робіт/наданих послуг від перевізника, що дає підстави вважати, що не всі витрати, пов'язані з доставкою товарів включені до митної вартості;

- в експортній декларації вказано дату митного оформлення 30.08.2013р., що не кореспондується з датою виходу судна (датою коносаменту) - 21.08.2013р.(а.с.12-13).

Однак, на думку колегії суддів апеляційної інстанції такі висновки посадової особи митного органу не ґрунтуються на нормах чинного митного законодавства.

Розділом 3 контракту від 29.03.2013р. №SK2013/03/29 (а.с.48-56) визначені умови поставки товару, а саме: умови поставки товару зазначені в додатках до цього контракту. Поставка товару здійснюється у відповідності з тлумаченням Міжнародних правил «Інкотермс»(в редакції 2000 року). За умовами п.4.2, п.4.4, п.4.5 розділу 4 вказаного контракту ціна на кожну партію товару, зазначається у додатках до цього контракту і встановлюється в доларах США, загальна вартість контракту становить5000000 (п'ять мільйонів) доларів США; ціна товару включає вартість упаковки і маркування(а.с.49).

Отже, будь-яких невідповідностей чи розбіжностей у сумах сплачених коштів декларантом за вищевказаною поставкою не встановлено.

Посилання митного органу на те, що дата митного оформлення - 30.08.2013р., що зазначена у експортній декларації не кореспондується з датою виходу судна (датою коносаменту) - 21.08.2013р. не відповідає дійсності, так як зі змісту вказаної експортної митної декларації видно, що дата заявлення є - 19.08.2013р., дата експортного відправлення - 21.08.2013р., що кореспондується з датою коносаменту - 21.08.2013р. (а.с.17-18,73).

Щодо зауважень митниці про те, що в калькуляції собівартості товару не вказано витрати на завантаження товарів на судно, що не дає змогу використовувати її для підтвердження заявленої вартості на умовах поставки Інкотермс FOB, суд першої інстанції правильно зазначив: як вбачається зі змісту калькуляції собівартості - це розрахунок витрат за статтями у ході виготовлення продукції (товару), який формує та надає безпосередньо постачальник товару (виробник) для ознайомлення покупцю. Умови Інкотермс FOB передбачають наступне: продавець зобов'язаний здійснити завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем, у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами, в названому порту відвантаження, у спосіб, що відповідає звичаям порту. Також продавець зобов'язаний: нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження; сплатити, коли це належить, витрати експортних митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару.

Отже, калькуляція собівартості не є розрахунковим документом та не може впливати якимсь чином на вартість товару, при цьому, слід зазначити, що дана калькуляція містить такий вид витрат як доставка в порт відвантаження, митні збори, що свідчить про те, що, у даному випадку, у відповідності до вищенаведених умов Інкотермс FOB і витрати на завантаження на судно вже були включені постачальником до вартості та вказані у декларації, яку подав декларант до митного оформлення (а.с.33,35).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, є безпідставними також зауваження митниці про те, що у вказаній калькуляції собівартості витрати щодо доставки товарів до порту різняться в залежності від товщини прокату з урахуванням того, що позивач як покупець товару не може впливати на калькуляцію виробничої собівартості продукції, яка виробляється виробником та надається саме постачальником товару, при цьому, слід зазначити, що таке зауваження митниці не може свідчити про будь-які розбіжності у вартості товару та його ідентифікацію з урахуванням того, що калькуляція витрат є не основним документом, який містить ціну товару та не може слугувати основним документом для визначення митної вартості товару за наявності документів, які свідчать про здійснені суми оплати декларантом придбаного товару.

Щодо не надання акту виконаних робіт/послуг від перевізника: жодним нормативно-правовим актом не передбачено оформлення актів виконаних робіт за договорами перевезення, до того ж, статтею 53 МК України передбачений вичерпний перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості та вказана норма не містить обов'язку надання такого документу як акт виконаних робіт/наданих послуг від перевізника, а згідно ч.5 ст. 53 цього ж Кодексу, митному органу забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, які не передбачені ст. 53 МК України.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які би впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що дана позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.09.2012 (№ 26347525 згідно Єдиного державного реєстру судових рішень).

Дійсною підставою коригування митної вартості в даній справі є не допущені декларантом порушення, а наявність в базі даних митниці інформації про іншу митну вартість на аналогічний товар, у зв'язку з чим митний орган підвищив позивачу митну вартість товару. З цього приводу слід зазначити, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, країна виробництва, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Тому на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом.

Отже, суд першої інстанції не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, повно та всебічно дослідив матеріали та обставини справи, правильно встановив характер спірних правовідносин і для їх вирішення правильно застосував норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів України – залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна