Справа № 808/8907/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року о 12 год. 20 хв.Справа № 808/8907/14 ДО/808/1219/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - Стрига В.В., Хомяк Е.А.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий

комбінат", смт. Володимирівка Волноваський район Донецької області

до Державної податкової інспекції у Волноваському районі Головного управління

Міндоходів у Донецькій області

про визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу, та зобов'язання

списання безнадійної заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (далі - позивач, ПАТ «ВАВК») звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Волноваському районі Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - відповідач), в якому просить визнати нечинною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2014 №Ю-5-25/10 у розмірі 778568,70 грн.; зобов'язати відповідача списати позивачу безнадійну заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 778568,70 грн. станом на 31.10.2014.

В обґрунтування позовних вимог представники позивача зазначили, що статтею 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивача звільнено від сплати недоїмки зі сплати єдиного внеску на час проведення на території Донецької області антитерористичної операції, а недоїмка визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу. У зв'язку з чим позивач звернувся до податкового органу із заявою про списання безнадійної заборгованості, разом з тим, відповідачем безнадійна недоїмка списана не була та неправомірно було сформовано вимогу про сплату недоїмки. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в поданих до суду заперечення проти позову заперечує. В обґрунтування письмових заперечень зазначає, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте, 05.11.2014 Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р дію Розпорядження від 30.10.2014 №1053-р зупинено, а отже на даний момент перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, є невизначеним, що робить неможливим застосовування положень Закону №1669. Крім того, зазначає, що відповідно до п.4.4 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, списання безнадійної заборгованості за заявою поданої позивачем 03.11.2014 повинно було проводитись з 10.11.2014 по 29.11.2014, проте, в період з 10.11.2014 по 29.11.2014 застосування положень Закону №1669 було не можливим у зв'язку з відсутністю затвердженого переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 03.11.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою №146-ахо, в якій просив визнати безнадійною та списати недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 780147,17 грн. станом на 31.10.2014 р.(а.с.8).

07 листопада 2014 року податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-5-25/10, в якій позивача зобов'язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 778568,70 грн. (а.с.6).

Позивач, не погодившись з діями відповідача та вимогою, звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Разом з тим, статтею 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Суд зазначає, що відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Цей Закон встановлює особливості застосування певних нормативно-правових актів щодо таких суб'єктів господарювання щодо сплати податків та зборів, та підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань. При чому, дія цього Закону розповсюджується лише на визначені безпосередньо в ньому податки.

Відповідно до статті 1 Закону №1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 (далі - Указ Президента №405/2014) та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Оскільки заначений Указ Президента №405/2014 набрав чинності 14.04.2014, а Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України ще не приймався, періодом проведення антитерористичної операції є проміжок часу з 14.04.2014 по теперішній, не обмежений на сьогодні, час.

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону №1669 територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед іншого, до вказаного переліку увійшло й смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області.

Проте, 05.11.2014 Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р дію Розпорядження від 30.10.2014 №1053-р зупинено, а отже на даний момент перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, є невизначеним, що робить неможливим застосовування положень Закону №1669.

Враховуючи викладене, дія положень Закону №1669 та відповідно дія статті 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» могла бути застосована з 30.10.2014 р. по 05.11.2014 р., а від так і списана могла бути недоїмка зі сплати єдиного внеску, яка виникла в період з 30.10.2014 р. по 05.11.2014 р.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржувана вимога була винесена 07.11.2014 року, тобто вже після винесення Розпорядження КМУ від 05.11.2014 року №1079-р, яким зупинено дію Розпорядження від 30.10.2014 року №1053-р.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до податкового органу з заявою про визнання безнадійною та списання заборгованості зі сплати єдиного внеску 03.11.2014 р., разом з тим, просив списати недоїмку зі сплати єдиного внеску, яка виникла з 22.09.2014 р. по 30.10.2014 р. на суму 778568,70 грн.

Відповідно п.101.5 ст.101 Податкового кодексу України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Також суд зазначає, що наказом Міністерства доходів і зборів України №577 від 10.10.2013 р. затверджено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків (далі-Порядок), який розроблено відповідно до статті 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, визначає механізм списання безнадійного податкового боргу.

Відповідно до п.4.4 Порядку структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації(розрахунку) за звітний (податковий) квартал.

А тому, списання безнадійної заборгованості за заявою поданої позивачем 03.11.2014 (3 квартал 2014 року) повинно було проводитись з 10.11.2014 по 29.11.2014, проте, в період з 10.11.2014 по 29.11.2014 застосування положень Закону №1669 було не можливим у зв'язку з відсутністю затвердженого переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем на підставі ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» правомірно прийнято оскаржувану вимогу про сплату недоїмки.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача списати позивачу безнадійну заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 778568,70 грн. станом на 31.10.2014, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо списання безнадійної заборгованості зі сплати єдиного внеску є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, задоволення таких позовних вимог є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведено правомірність свого рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваноївимоги відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Отже, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з позивача решти судового збору в розмірі 4384,80 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат"- відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" () на користь Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 4384,80 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В.Шара