Справа № 826/17816/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 лютого 2015 року письмове провадження № 826/17816/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів: Кузьменка В.А., Огурцова О.П., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
до Міністерства оборони України
третя особа проГоловне управління Пенсійного фонду України у м. Києві визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до Міністерства оборони України (надалі-відповідач або МО України), в якому просив суд:

1. Визнати дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до вислуги років проходження строкової служби позивачем з 15.10.1982 року по 11.05.1984 року у віддаленій місцевості СРСР на пільгових умовах - один місяць служби за півтора місяці, в м. Єнісейськ Красноярського краю - протиправними.

2. Зобов'язати відповідача внести зміни до Розрахунку вислуги років від 15.11.2006 року та наказу Заступника МО України по особовому складу від 16.01.2007 року з урахуванням пільгового обчислення вислуги років проходження позивачем строкової служби з 15.10.1982 року по 11.05.1984 року у віддаленій місцевості СРСР - м. Єнісейськ Красноярського краю (один календарний місяць служби за півтора місяці).

3. Зобов'язати відповідача здійснити дії щодо підготовки документів, необхідних для перерахунку пенсії з пільговим урахуванням вислуги років проходження позивачем строкової служби з 15.10.1982 року по 11.05.1984 року у віддаленій місцевості СРСР - м. Єнісейськ Красноярського краю для направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та для проведення відповідних пенсійних виплат з часу звернення до МО України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не було зараховано до вислуги років строк проходженням позивачем строкової служби у віддаленій місцевості СРСР на пільгових умовах, а було зараховано таку службу до вислуги років виключно у календарному обчисленні, що призвело порушення його прав та законних інтересів.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи оскаржувані дії відповідача законними та обґрунтованими, позовні вимоги позивача безпідставними, а позовну заяву такою, що подана з пропущенням законодавчо встановленого шестимісячного строку звернення до суду, просив суд позовну заяву залишити без розгляду, а у випадку поновлення пропущеного строку для звернення до суду - у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити повністю.

У судове засідання 29.01.2015 року третя особа не прибула, явку уповноваженого представника не забезпечила, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, клопотань про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника чи відкладення розгляду справи суду не надходило.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене, керуючись ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом відповідача по особовому складу від 16.01.2007 року № 4 позивач був звільнений з військової служби у запас за станом здоров'я (календарна вислуга років у ЗСУ становить 23 роки 3 місяці).

Отже, з 2007 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києва та отримує пенсію за вислугу років (23 роки) за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (на даний час - Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Згідно складеного відповідачем розрахунку вислуги років військовослужбовця-позивача на пенсію від 15.11.2006 року до загальної вислуги зарахований календарний строк військової служби позивача з 10.05.1982 року по 11.05.1984 року (02 роки 1 місяць).

Згідно даних послужного списку та довідки командира ВЧ № 14058 МО РФ від 10.01.2002 року № 17, зокрема, у період з 10.05.1982 року по 11.05.1984 року, позивач проходив військову службу, а саме:

з травня 1982 року по жовтень 1982 року - курсантом ВЧ № 74306;

з жовтня 1982 по травень 1984 року - командиром відділення № 14058 м. Єнісейськ Красноярського краю (місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі).

Проходження строкової служби з 21 жовтня 1982 по 11 травня 1984 року - командиром відділення Вузла зв'язку ВЧ № 14058 м. Єнісейськ Красноярського краю, також підтверджується архівною довідкою філіалу Центрального архіву МО РФ (Центрального військового округу с. Уральський) від 24.01.2014 року № з/3068.

Листом від 27.08.2014 року позивач звертався до відповідача з проханням перерахувати йому вислугу років для призначення пенсії на пільгових умовах, виходячи з пільгового обчислення проходження ним строкової військової служби в Радянській Армії з 15.10.1982 року по 11.05.1984 року в м. Єнісейськ Красноярського краю, а саме: 1 календарний місяць військової служби - за 1,5 місяці проходження строкової служби у вказаній місцевості.

За результатом розгляду зазначеного звернення позивача, відповідачем була надана відповідь від 08.09.2014 року № 248/3/6/2164/1459 про відсутність підстав для зарахування вислуги років на пільгових умовах.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, що і стало підставою для його звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

В той же час, виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років, тобто з 2007 року, він достеменно знав про те, що до вислуги років відповідачем зарахований календарний строк військової служби позивача з 10.05.1982 року по 11.05.1984 року (02 роки 1 місяць). Отже, суд критично сприймає доводи позивача про отримання лише у січні 2014 року довідки філіалу Центрального архіву МО РФ (Центрального військового округу с. Уральський) від 24.01.2014 року № з/3068, покладені в основу обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент призначення позивачу пенсії за вислугу років (2007 рік), спірні правовідносини регулювалися, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (на даний час - Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») від 09.04.1992 pоку № 2262-XII в редакції від 01.01.2007 року (далі-Закон); Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 (далі-Порядок).

Так, статтею 1 Закону встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно ст.ст.17-1, 17-2 Закону, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Пунктом 1 Порядку установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

При цьому, пункт 3 Порядку містить вичерпний перелік підстав для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, до яких не належить період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 15.10.1982 року по 11.05.1984 року в м. Єнісейськ Красноярського краю.

Проте, пунктом 4 Порядку установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі проходження цієї служби відповідно до умов, визначених у пункті 3 цієї постанови, або які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Таким чином, за врегулюванням правовідносин щодо зарахування періоду проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 15.10.1982 року по 11.05.1984 року в м. Єнісейськ Красноярського краю до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, слід звернутися до законодавства колишнього СРСР.

Так, відповідно до абз.10 пп.г п.2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 15.12.1990 року № 1290 «О выслуге лет для назначения пенсий лицам офицерского состава, прапорщикам, мичманам и военнослужащим сверхсрочной службы, лицам начальствующего и рядового состава органов внутренних дел и пособиях этим военнослужащим, лицам начальствующего и рядового состава и их семьям» до вислуги років для призначення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям надстрокової служби зараховувати на пільгових умовах, зокрема, один місяць служби за півтора місяця - у віддалених місцевостях СРСР згідно з додатком № 1 до цієї постанови з термінів, зазначених у розділі цього додатка II.

При цьому, згідно абз.2 п.4 зазначеної Постанови, дійсна строкова військова служба, крім періодів, що підлягають заліку до вислуги років на пільгових умовах, передбачених для військовослужбовців військових частин, штабів та установ діючої армії, військовослужбовців, які проходили службу або перебували в полоні в період Великої Вітчизняної війни, які брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або необгрунтовано притягнутих до кримінальної відповідальності або репресованих, зараховується у вислугу років для призначення пенсій у календарному обчисленні.

Частиною ІІ додатку № 1 «Перечень отдаленных местностей СССР, в которых служба лиц офицерского состава, прапорщиков, мичманов и военнослужащих сверхсрочной службы насчитывается в выслугу лет для назначения пенсии на льготных условиях» до Постанови Ради Міністрів СРСР від 15.12.1990 року № 1290 визначені віддалені місцевості СРСР, в яких служба зараховується у вислугу років на пільгових умовах, - один місяць служби за півтора місяця, крім іншого, в Красноярському краї - в місцевостях Евенкійського автономного округу і Туруханського району, розташованих південніше Полярного кола, в Північно-Енісейськом районі - з 7 серпня 1969, а в Богучанському, Енісейськом, Кежемского і Мотигінском районах, у містах Енисейске і Лесосибирске з територією, що знаходиться в адміністративному підпорядкуванні Лесосібірск міської Ради народних депутатів, - з 1 січня 1988.

Виходячи з наведених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що зарахування військової служби на пільгових умовах мають право військовослужбовці, які проходили військову службу, в тому числі і в м. Єнісейськ Красноярського краю, починаючи з 1 січня 1988 року.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, у м. Єнісейськ Красноярського він проходив строкову військову службу в період з 21.10.1982 року по 11.05.1984 року, що свідчить про відсутність підстав для зарахування цього періоду служби із застосуванням пільгової вислуги років, передбаченої Постановою Ради Міністрів СРСР від 15.12.1990 року № 1290.

Таким чином, відповідачем було правомірно розраховано вислугу років позивача, з урахуванням періоду проходження ним строкової військової служби в м. Єнісейськ Красноярського з 21.10.1982 року по 11.05.1984 року, виключно у календарному обчисленні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем доведена правомірність вчинених ним оскаржуваних дій з урахуванням вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене в сукупності, керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А.Кузьменко

О.П.Огурцов