Справа № 826/20105/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03 лютого 2015 року 08:01 № 826/20105/14

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Саніна Б.В., при секретарі судового засідання Дмитрієвій В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі-позивач/ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі-відповідач/Департамент містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА)), в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площа 0,0625 га.

2. Зобов'язати відповідача (ідентифікаційний код 26345558) розглянути поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площа 0,0625 га у визначеному діючим законодавством порядку при прийнятті рішення щодо його погодження.

3. Зобов'язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання даного судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2014 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судове засідання з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові, зокрема зазначає про протиправність дій відповідача щодо не розгляду поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га.

В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв щодо перенесення розгляду справи або слухання справи за його відсутності до суду не подавав, про причини неявки суду не повідомляв.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зважаючи на неявку в судове засідання відповідача, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства (надалі-КАС України), суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2014 р. Департаментом містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) листом №9179/12-1/27-14 було повідомлено позивача про залишення без розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, оскільки склад та оформлення зазначеного проекту не приведений у відповідність до вимог ст.1861 Земельного кодексу України (надалі-ЗК України) та ст.28 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності у м. Києві, затвердженого рішенням КМР №63/9120 від 28.02.2013 р. (надалі-Порядок №63/9120).

Не погоджуючись з рішенням відповідача, щодо залишення без розгляду проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, вважаючи, що Департаментом містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) порушенні законні права та інтереси позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до положень ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, даним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст.18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Частиною 1 ст.19 ЗК України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч.1 ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

В той же час, ч.2 ст.20 ЗК України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.1861 цього Кодексу.

Так положеннями ч.1 ст.1861 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.1861 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно ч.4 ст.1861 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в ч.1 цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у ч.2 та ч.3 цієї статті завірені ним копії проекту.

При цьому, в ч.5 ст.1861 ЗК України зафіксовано, що органи, зазначені в ч.1 - ч.3 цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (абз.1 ч.6 ст.1861 ЗК України).

Водночас, ч.7 ст.1861 ЗК України визначено, що органам, зазначеним у ч.1 - ч.3 цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати, зокрема: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення, які підлягають обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №122157, позивач є власником земельної ділянки АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га.

В той же час, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що підтверджується поясненнями представника позивача, з метою розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, між позивачем та ПП «Андвол» було укладено договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №46 від 05.08.2013 р. (надалі-Договір №46), відповідно до якого Виконавець зобов'язується виконати з дотриманням вимог чинного законодавства проектно-вишукувальні роботи з розроблення проекту землеустрою що відведення земельної ділянки, а Замовник - прийняти та оплатити виконані роботи.

Так, відповідно до пояснень представника позивача, після закінчення розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою його погодження розробник проекту розробник звернувся до відповідача з відповідним клопотанням, однак як встановлено вище, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни цільового призначення гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 було залишено без розгляду, оскільки склад та оформлення зазначеного проекту не приведений у відповідність до вимог ст.1861 ЗК України та ст.28 Рішення №63/9120.

Однак, суд критично ставиться до дій відповідача щодо залишення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни цільового призначення гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 без розгляду, з огляду на наступне.

Як вбачається, зі змісту листа №9179/0/12-1/27-14 від 22.09.2014 р., в обґрунтування залишення поданого розробником проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без розгляду, Департамент містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) зазначає, що поданий проект землеустрою не відповідає, вимогам ст.1861 ЗК України та ст.28 Порядку №63/9120, при цьому яких саме документів не вистачає та в чому саме полягає невідповідність оформлення поданого проекту землеустрою відповідачем зазначено не було, як наслідок суд погоджується з доводами представника позивача щодо необґрунтованості прийнятого рішення про залишення без розгляду поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га.

Більше того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2014 р. від відповідача було витребувано письмові пояснення, з доказами на їх обґрунтування, щодо причин не розгляду проекту землеустрою поданого позивачем щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га, однак жодних документів чи письмових пояснень на виконання вимог ухвали суду відповідачем до суду подано не було.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд погоджується з доводами позивача на рахунок протиправності бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га.

В той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу на зміст Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, від так завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вимога позивача щодо зобов'язання Департаменту містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) розглянути поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, тому належним способом захисту, порушених прав позивача суд вважає визнання протиправною бездіяльність Департаменту містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА), яка полягає у не розгляді поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га та зобов'язання відповідача повторно розглянути звернення позивача №12/12 від 28.07.2014 р. (вх.№10121/0/02-14) щодо розгляду проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень подавати до суду звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обов'язком.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача подавати до суду звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ч.1, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.72 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ст.94 КАС України судовий збір позивачу відшкодовується частково.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 11, 69, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яка полягає у не розгляді звернення ОСОБА_1 №12/12 від 28.07.2014 р. проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га.

3. Зобов'язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 №12/12 від 28.07.2014 р. проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер :90:962:0001, площею 0,0625 га відповідно до вимог чинного законодавства.

4. В решіт позовних вимог - відмовити.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 36 (тридцять шість) грн. 50 коп. із видатків Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.185 - ст.187 КАС України відповідно.

Суддя Б.В. Санін