Справа № 21-402а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів:Гусака М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом дочірнього підприємства «Гефест» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» (далі - Підприємство) до управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно) про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Підприємство звернулося до суду з позовом, у якому просило зобов'язати управління ПФУ повернути йому помилково сплачені страхові внески в сумі 59 786 грн 8 коп.

На обґрунтування позову зазначило, що воно, сплачуючи страхові внески на загальних підставах, встановлених законом, та в складі єдиного податку, оскільки було його платником, помилково здійснило переплату страхових внесків на суму 59 786 грн 8 коп., які в добровільному порядку управління ПФУ не повернуло. Суму переплати відповідач не оспорював.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 7 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2012 року, позов задовольнив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскільки в період із січня 2009 року по вересень 2010 року позивач, перебуваючи на обліку в управлінні ПФУ, сплачував страхові внески на загальних підставах, передбачених 'Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування » (далі - Закон № 1058-IV) в розмірі 33,2 відсотка від фонду оплати праці в повному обсязі та в складі єдиного податку відповідно до вимог Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі - Указ № 727/98), то вимоги щодо повернення зайво сплачених страхових внесків в сумі 59 786 грн 8 коп. підлягають задоволенню.

Вищий адміністративний суд України постановою від 29 травня 2014 року скасував рішення судів попередніх інстанцій та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позову.

При цьому касаційний суд виходячи з положень пункту 1 статті 11 , пункту 1 статті 14 , частини першої статті 15 , пункту 6 частини другої статті 17 , статті 18 Закону № 1058-ІV дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не встановлені пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати. Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування осіб, які працюють у суб'єктів підприємницької діяльності−платників єдиного податку, не залежить від статусу платника податку.

Також, посилаючись на пункт 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV, касаційний суд зазначив, що положення статті 6 Указу № 727/98 щодо звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на обов'язкове державне пенсійне страхування суперечило нормам Закону № 1058-ІV , а отже, застосуванню не підлягало.

Не погоджуючись із рішенням суду касаційної інстанції, Підприємство звернулось із заявою про його перегляд з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просить постанову Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

На обґрунтування заяви надало рішення Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2012 року (справа № К-9991/73964/11), 20 листопада 2012 року (справа № К/9991/40940/12), 27 червня 2013 року (справа № К/800/14706/13), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме частини тринадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV та Указу № 727/98.

У рішеннях, наданих на підтвердження наведених у заяві доводів, касаційний суд у подібних правовідносинах, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову, виходив із того, що оскільки позивачі сплачували страхові внески на загальних підставах, передбачених Законом № 1058-ІV , та одночасно сплачували страхові внески у складі єдиного податку, їх вимоги про повернення надмірно сплачених коштів підлягали задоволенню. Такого висновку суди дійшли на підставі положень частини третьої статті 15 , частини тринадцятої статті 20 , пункту 6 частини другої статті 17 Закону № 1058-ІV . Крім того, цей суд зазначив, що на спірні відносини поширюється дія Указу № 727/98 та пункту 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління ПФУ від 19 січня 2002 року № 2-4 (далі - Порядок ведення обліку).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Закон № 1058-IV, з моменту набрання ним чинності, регулював відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (стаття 5). Дія інших нормативно-правових актів могла поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених зазначеним Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим нормативно-правовим актом визначалися: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, на яких поширювалася його дія; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення, сплати цих внесків і стягнення заборгованості за ними.

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Указ № 727/98, яким запроваджувався спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, був спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва і до набрання чинності Законом № 1058-IV врегульовував питання сплати внесків, зокрема на державне пенсійне страхування.

Так, відповідно до статті 3 Указу № 727/98 суб'єкти підприємницької діяльності-юридичні особи мали сплачувати єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України (далі - Держказначейство). Відділення Держказначейства наступного дня після надходження коштів повинні були перераховувати суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України - 20 відсотків; до місцевого бюджету - 23 відсотки; до ПФУ - 42 відсотки; на обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків.

Пунктом 5 Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб'єктів малого підприємництва, затвердженого наказом Головного управління Держказначейства від 29 грудня 1998 року № 107, передбачалося, що розподіл суми єдиного податку суб'єктів малого підприємництва між державним бюджетом, місцевими бюджетами, ПФУ, Фондом соціального страхування у співвідношенні, встановленому Указом № 727/98, здійснюють відділи розмежування та оперативно-аналітичного обліку державних доходів територіальних відділень Держказначейства.

У своїх листах від 19 березня 2004 року № 2645/04 та 15 жовтня 2007 року № 16442/03-30 ПФУ надав роз'яснення платникам страхових внесків, які перебували на спрощеній системі оподаткування, про те, що частина сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів ПФУ, зараховується в рахунок сплати страхових внесків, нарахованих страхувальником у встановлених законодавством розмірах на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників. Зарахування мало здійснюватися на підставі платіжного документа, який підтверджував сплату єдиного податку, поданого платником одночасно з поданням до органів ПФУ щомісячного розрахунку суми страхових внесків, та даних органів Держказначейства про перерахування до бюджету ПФУ частини сум єдиного податку.

Таким чином, сплачена суб'єктами підприємницької діяльності-юридичними особами, які перебували на спрощеній системі оподаткування, частина сум єдиного податку, що перераховувалася органами Держказначейства на рахунки органів ПФУ, зараховувалася в рахунок сплати страхових внесків.

Суди встановили, що відповідно до Картки особового рахунку страхувальника − позивача, який мав найманих працівників (період розрахунку з 1 жовтня 2009 року по 31 жовтня 2011 року), Підприємство мало переплату по страхових внесках в сумі 59 786 грн 8 коп., що підтверджувалось додатком 4-А до довідки управління ПФУ від 18 липня 2011 року № 174 про результати позапланової перевірки Підприємства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, єдиного соціального внеску та інших платежів за період з 12 жовтня 2009 року по 31 травня 2011 року.

Відповідно до частини тринадцятої статті 20 Закону № 1058-IV суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і у строки, визначені правлінням ПФУ.

Облік надходжень і витрат коштів ПФУ відповідно до частини першої статті 76 Закону № 1058-IV здійснюють виконавчі органи ПФУ.

Порядок повернення надміру сплачених страхових внесків, що діяв під час сплати позивачем єдиного податку, було врегульовано і підзаконними нормативно-правовими актами, а саме: пунктом 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 19 грудня 2003 року № 21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663; у редакції, чинній на час виникнення переплати; далі - Інструкція), який в подальшому був виключений на підставі постанови правління ПФУ від 22 жовтня 2010 року № 25-1, та Порядком ведення обліку, який з 1 січня 2011 року втратив чинність.

Разом з тим із 1 січня 2011 року набрав чинності Порядок зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення помилково сплачених коштів, затверджений постановою правління ПФУ від 27 вересня 2010 року № 21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 955/18250).

Саме цей Порядок був чинним на час виникнення спірних відносин і визначав, зокрема, процедуру повернення коштів помилково або надмірно сплачених сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій або інших коштів на відповідний рахунок органу ПФУ, відкритий в органах Держказначейства для їх зарахування, відповідно до встановленого розміру єдиного внеску (пункт 4 указаного Порядку). Механізм повернення надміру сплачених страхових внесків був аналогічним тому, який діяв до 1 січня 2011 року.

Слід зазначити, що страхові платежі та внески за своїм правовим статусом є одним і тим же і розпорядником цих коштів є ПФУ.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України на підставі аналізу зазначених норм права дійшла висновку, що сплачена суб'єктами підприємницької діяльності-юридичними особами, які перебували на спрощеній системі оподаткування, частина сум єдиного податку, що перераховувалася органами Держказначейства на рахунки органів ПФУ, зараховувалася в рахунок сплати страхових платежів, у зв'язку з чим на них поширюється законодавство щодо порядку повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків.

Оскільки при вирішенні спору касаційний суд неправильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, заяву Підприємства слід задовольнити: постанову Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий касаційний розгляд.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву дочірнього підприємства «Гефест» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» задовольнити.

Постанову Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко

Судді: М.Б. Гусак О.В. Кривенда П.В. Панталієнко І.Л. СамсінО.А. Коротких В.Л. Маринченко О.Б. Прокопенко О.О. Терлецький