Справа № 754/10176/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді: Старової Н.Е.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: Молодець К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про зобов'язання поновити виплату пенсії як дитині-сироті, згідно ч.2 ст.44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та виплатити невиплачені суми пенсії з січня 2014 року.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 29.09.2014 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, наполягав, що позивач має статус дитини-сироти.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, що не заважає розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 про що свідчить копія паспорту позивачки (а.с.37), та є студенткою І курсу денної форми навчання Національного авіаційного університету (а.с.44).

03.01.2009 року рішенням Радянського районного суду м. Нижнього Новгороду, ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (а.с.38-40).

Батько позивачки - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с.42).

Відповідно до абз.5 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки. Позивач згідно наданих доказів не відноситься до цієї категорії дітей, він є дитиною, позбавленою батьківського піклування.

Згідно абз.6 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами внутрішніх справ, пов'язаним з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, та безпритульні діти.

Відповідно до витягу з обліково-статистичної картки дитини, позбавленої батьківського піклування, виданого Деснянською РДА в місті Києві, позивач має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.41).

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги твердження позивача, щодо того, що вона є дитиною-сиротою.

Приписами ст.93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію, зокрема дітям - в разі втрати годувальника.

На підставі звернення ОСОБА_5 - опікуна позивача, з 25.06.2003 року управлінням Пенсійного фонду України в м.Ірпінь було призначено соціальну допомогу ОСОБА_2, яка припинена після досягнення повноліття.

Суд першої інстанції вірно зазначає, що Закон України «Про пенсійне забезпечення», на який посилається позивач ухвалений раніше, ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004 року, де в п.16 Прикінцевих положень зазначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Приписами ст.32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що однією з передумов призначення відповідної пенсії, у разі якщо у годувальника на день смерті був необхідний мінімум страхового стажу. Батько позивачки помер у віці 41 рік, на момент його смерті страховий стаж повинен складати не менше 9 років.

Постановою КМ України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено перелік документів для підтвердження трудового стажу, проте позивачем на надано таких доказів, які б відповідали вимогам належності та допустимості, передбаченими ст.70 КАС України, та підтверджували факт наявності стажу 9 років. З наданих копій документів страховий стаж складає близько 6 років 11 місяців, чого недостатньо для призначення відповідної пенсії.

Враховуючи те, що позивач не є дитиною-сиротою, а страховий стаж її померлого батька, становить менше, ніж передбачений стаж 9 років для можливості призначення такого виду пенсії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 29.09.2014 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Києва від 29.09.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.