Справа № 804/18854/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В.
при секретаріМофі І.В.,
позивача - представників позивача - представника відповідача 1) представника відповідача 2) ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Страшко О.І., Кобзар А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відповідачів: 1) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, 2) Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення грошового утримання та грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, -
ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів: 1)Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, 2) Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 грошове утримання за період служби з 19 грудня 2013 року по 25 грудня 2013 року;
- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 26 грудня 2013 року по 14 листопада 2013 року;
- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 невиплачену грошову допомогу у розмірі 50 відсотків грошового утримання за 9 календарних років служби.
У обґрунтуванні позову зазначено, що при звільненні посадовою особою відповідача 2) не виконані вимоги п.п. 6.3.2 Інструкції з організації обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 30.12.2005р. за № 1276 - остаточний розрахунок з позивачем було проведено 18.12.2013р., однак, станом на 25.12.2013р. позивач працював та перебував на робочому місці, тобто підлягають відшкодуванню позивачу остаточний розрахунок при звільненні за період з 19.12.2013р. по 25 грудня 2013 року. Також позивач зазначає про те, що при звільненні йому не була сплачена грошова допомога у розмірі 50 відсотків грошового утримання за 9 календарних років служби та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні.
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити.
Представник відповідача 1) в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що відповідно до довідки Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області позивач з 18.12.2013р. службові обов'язки за посадою не виконував та на службу не виходив. За інформацією сектору кадрового забезпечення Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області позивачу у телефонному режимі з 18.12.2013р. неодноразово повідомляли про необхідність отримання трудової книжки, проте, ОСОБА_3 погодився її отримати лише 26.12.2013 року. Крім того, відповідач 1) зазначає про те, що станом на 18.12.2013р. вислуга років ОСОБА_3 для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до довідки складає 14 років. Під час служби позивач отримував одноразову грошову допомогу при звільненні у порядку ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та інших осіб», що підтверджується видатковим ордером № 68 від 16.02.2001 року.
Представник відповідача 2) в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що при звільненні та остаточному розрахунку з ОСОБА_3 порушень не було.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Порядок проходження служби в органах внутрішніх справ України регламентується Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990р. за № 565-ХІІ (далі - Закон № 565), Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006р. за № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. за № 114 (далі - Положення № 114), Присягою працівника органів внутрішніх справ України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991р. за № 382.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, капітан міліції, в органах внутрішніх справ працював з грудня 1991 року, займав посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Марганецького міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області, що підтверджується копією трудової книжки, що міститься у матеріалах справи.
Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 17.12.2013 року № 314 о/с капітана міліції ОСОБА_3 дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Марганецького міського управління звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п.65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року № 114 з 18.12.2013 року.
Про звільнення у трудовій книжці позивача був здійснений відповідний запис від 18.12.2013 року.
Позивачем було оскаржено у судовому порядку наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 17.12.2013 року № 314 о/с:
- постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2014р. по справі № 804/2350/14 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Марганецького міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (відповідач-2) про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу - відмовлено повністю;
- ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014р. по справі № 804/2350/14 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2014р. залишено без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.
Отже, рішення у справі № 804/2350/14 набрало законної сили.
Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України також визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно із актом про відмову надати пояснення від 24.12.2013р. ОСОБА_3 відмовився отримати у секторі кадрового забезпечення Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області трудову книжку та здавати службове посвідчення у зв'язку із звільненням з ОВС, пояснив свою відмову безпідставним звільненням.
Відповідно до розписки, копія якої міститься у матеріалах справи, ОСОБА_3 отримав трудову книжку 26.12.2013 року.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до ст.47КЗпП та п.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.93 р власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Днем звільнення вважається останній день роботи. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Якщо трудова книжка була втрачена, то дублікат повинен бути видан у той же термін. Незважаючи на відсутність у законі будь-яких підстав для затримки трудової книжки, на практиці часто не видають трудові книжки на підставі наявності у працівника заборгованості перед підприємством, затримкою видання приказу про звільнення.
Частиною 4 статті 235 КЗпП України встановлена відповідальність власника (роботодавця) за затримку видачі трудової книжки. Роботодавець, винний у цьому, зобов'язаний виплатити працівникові середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Середньоденний заробіток позивача становить 64,41 грн., тому з урахуванням того, що його було звільнено 18.12.2013р., а трудову книжку він отримав 26.12.2013р. на користь позивача підлягає стягненню сума за затримку у видачі трудової книжки при звільнені у розмірі 450,87 грн. (7 днів х 64,41 грн.).
Суд зауважує на тому, що за період затримки видачі трудової книжки законом встановлена тільки відповідальність відповідачів у вигляді виплатити працівникові середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, відшкодування за цей період грошового утримання чинним законодавством не передбачено.
Крім того, відповідно до судових рішень по справі № 804/2350/14, які набрали законної сили і обставини, встановлені цими рішеннями не потребують доказуванню, згідно довідки № 5036 від 24.04.2014 року остаточний розрахунок з позивачем проведено 19.12.2013 року у розмірі 2 158,54 грн., шляхом перерахування на розрахунковий рахунок, відкритий на його ім'я в АКІБ «УкрСиббанк».
Відповідно до розрахунку вислуги років на час звільнення ОСОБА_3 від 18.12.2013р.: час служби в календарному обчисленні - 23 роки 02 місяці 23 дні, час служби у пільговому обчисленні - 08 років 02 місяці 27 днів.
Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Відповідно до п. 10 постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. за № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:
- які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Відповідно до копії трудової книжки, розрахунку вислуги років на час звільнення ОСОБА_3 від 18.12.2013р., листа начальника Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 10.02.2014р. за № 1586:
- згідно послужного списку на службу в органи внутрішніх справ ОСОБА_3 був прийнятий 09.12.1991р. на посаду міліціонера-водія взводу патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ м.Марганця (наказ міськвідділу від 09.12.1991р. за № 181), на посаду дільничного інспектора міліції ОСОБА_3 призначений 19.01.1995р. (наказ УМВС від 24.01.1995р. № 8 о/с), зазначені відомості вказані у розрахунку вислуги років на звільнення;
- згідно наказу УМВС України у Дніпропетровській області від 17.11.1998р. № 174 о/с ОСОБА_3 був звільнений з ОВС з 16.11.1998р., відповідний запис зроблено в послужному списку особової справи;
- ОСОБА_3 був поновлений на службу в ОВС 31.08.1999р. згідно наказу УМВС в Дніпропетровській області від 31.08.1999р. за № 132 на підставі виконавчого листа 2/10-86 від 25.08.1999р., відповідний запис зроблено в послужному списку особової справи;
- період з 16.11.1998р. по 31.08.1999р. не може бути внесений до часу служби, так як позивач поновлений на службу з 31.08.1999р. (наказ УМВС від 31.08.1999р. за № 132), а не з 16.11.1998 року.
Таким чином, враховуючи, що звільнення позивача було повторним, фактично позивачу було нарахована та виплачена у повному обсязі - у сумі 150262,39 гривень одноразова грошова допомога при звільненні за період календарної служби позивача з дня останнього зарахування на службу (з 2000р. по 2013р.), без урахування періоду попередньої служби (з 1992р. по 2000р.) та з урахуванням того, що при звільненні у 2000р. позивач отримав одноразову грошову допомогу.
Відповідно положень ч. 1 ст. 21 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-ХІІ працівники міліції перебувають під захистом держави, що здійснюється в порядку і випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 19 Конституції України, зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
Зважаючи на сукупність викладених обставин та висновків, позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення з Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 450,87 грн. у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки.
Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_3 до відповідачів: 1)Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, 2) Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення грошового утримання та грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Стягнути з Марганецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 450,87 грн. у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19 січня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили на 19.01.2015р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В Ільков В.В.Ільков О.А.Чернецька