Справа № 813/2391/14
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Справа № 876/9517/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Рак Х.І.,

представника позивача - Мельничука В.А.,

представника відповідача- Хмури Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник - Державна податкова інспекція у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року у справі за позовом Приватного туристично-спортивного виробничо-комерційного підприємства "Вагінтур" до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

18 березня 2014 року позивач - ПТСВКП «Вагінтур» звернувся в суд з позовом до відповідача - ДПІ у Жовківському районі ГУ ДФС у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення планової виїзної перевірки позивача та скасувати податкові повідомлення - рішення від 04 березня 2014 року № , № , № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 04 березня 2014 року № , № , № . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що господарські операції позивача з контрагентами -ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг», ТОВ «Білд Груп», ТОВ «Спектр», ТОВ « ВКП Антарес», ТОВ «Західелектрокомплект» не мають реального характеру. Апелянт звертає увагу на те, що контрагенти позивача фактично не займалися фінансово-господарською діяльністю, а проводили транзитні операції, спрямовані на здійснення господарських операцій, пов'язаних з отриманням (наданням) податкової вигоди третім особам з метою штучного формування валових витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість. Такий висновок податкового органу ґрунтується на тому, що доказів, які підтверджують придбання відповідних товарно-матеріальних цінностей у вказаних контрагентів позивачем не надано, тому вважається, що вони придбані у невстановлених осіб без фактичної компенсації позивачем їх вартості, без відображення такої вартості товарів у складі інших доходів, що є порушенням п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України. Наведені обставини, на думку податкового органу, свідчать про те, що господарські операції, які відображені ПТСВКП «Вагінтур» у первинних документах, не мають достатньої доказовості фактичного їх здійснення, діяльність позивача спрямована лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту. Позивачем не надано також доказів щодо перевезення товарів, оплати за поставлений товар, складського обліку товару. Апелянт також звертає увагу на те, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до ПК України необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту та відшкодування ПДВ у подальшому. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача (апелянта) - Хмура Н.В. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача -Мельничук В.А. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 23 грудня 2013 року по 17 січня 2014 року ДПІ в Жовківському районі Львівської області проведено планову виїзну перевірку ПТСВКП «Вагінтур» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 30 вересня 2013 року, якою встановлено ряд порушень, зокрема, п.150.1 ст.150 (з урахуванням вимог ст.3 підрозділу 4 Перехідних положеннь), п.п.14.1.27, п.п.14.1.36, п.14.1 ст.14, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 727292 грн.; завищення податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 136 грн.; завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на загальну суму 535735 грн.; ст.185, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 796918 грн.

За результатами перевірки складено Акт № 56/13-23/2201/19331337 від 13 лютого 2014 року.

04 березня 2014 року на підставі вказаного акту ДПІ в Жовківському районі Львівської області прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 727156 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 181823 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 796918 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 199229,50 грн., № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за дев'ять місяців 2013 року на суму535735 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності податковим органом обставин, які б свідчили про фактичне нездійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини, укладені з контрагентами, не визнані у встановленому законом порядку недійсними. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків ДПІ у Жовківському районі м.Львова про порушення ПТСВКП «Вагінтур» податкового законодавства, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення планової виїзної перевірки, оскільки позивач допустив представників ДПІ у Жовківському районі ГУ Міндоходів до проведення перевірки, тому правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, також позивачем не доведено, яким чином порушено його права внаслідок повідомлення про початок перевірки з порушенням термінів встановлених законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість внаслідок висновку про безпідставне формування податкового кредиту за результатами господарських операцій з контрагентами ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг», ТОВ «Білд Груп», ТОВ «Спектр», ТОВ « ВКП Антарес», ТОВ «Західелектрокомплект».

П.198.3 ст. 198 ПК України передбачає, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 ПК України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

П. 44.1 ст. 44 ПК України визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Однією із підстав збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток стали висновки відповідача про те, що ПТСВКП «Вагінтур» занижено суму доходу на 111928,00 грн. внаслідок невключення до його складу безповоротної фінансової допомоги у вигляді вартості товарно-матеріальних цінностей, які відповідно до первинних документів придбані позивачем у ТОВ «Антарес», ТОВ ТПП «Спектр» та ТОВ «Західелектрокомплект», оскільки доказів, які підтверджують придбання відповідних товарно-матеріальних цінностей у вказаних контрагентів позивачем не надано, то вважається, що вони придбані у не встановлених осіб без фактичної компенсації позивачем їх вартості без відображення такої вартості товарів у складі інших доходів, що є порушенням п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України.

Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст.137, на підставі документів, зазначених у п.135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до п.135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п.135.3 цієї статті та у ст.136 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

П.135.2 ст.135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2012 року між позивачем (покупцем) та ТОВ ТПП «Спектр» (продавцем) на умовах Інкотермс FCA укладено договір № 46 придбання верстату стрічковопильного та верстату стрічкопильного загальною вартістю 100320 грн. (в т.ч. ПДВ 16720 грн.).

На підтвердження господарських операцій з вказаним контрагентом в обґрунтування підстав віднесення вказаної суми до отриманих доходів позивачем надано податкові накладні №29 від 06 липня 2012 року на загальну суму 10032 грн., в т.ч. ПДВ - 1672 грн., № 104 від 22 серпня 2012 року на загальну суму 90288 грн., в т.ч. ПДВ - 15048 грн., видаткова накладна №РН-0001070 від 22 серпня 2012 року на загальну суму 100320 грн., в т.ч. ПДВ- 16720 грн.

Розрахунки проводились виключно в безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахунковий рахунок контрагента - ТОВ ТПП «Спектр», що підтверджується відповідними копіями банківських виписок.

У матеріалах справи містяться копії паспортів верстатів (арк.229-237 Том ІІ), а також бухгалтерські та інвентаризаційні документи (арк.222-227 Том ІІ), які підтверджують наявність верстатів у позивача та введення їх в експлуатацію як основних засобів.

Обставини наявності верстатів у позивача та факт використання їх у господарській діяльності не заперечуються в акті перевірки.

Позивачем також представлено копії подорожніх листів (том ІІ, а.с.160-161), які підтверджують самостійне транспортування позивачем верстатів з м.Дніпропетровська у відповідності до умов договору купівлі-продажу (FCA Дніпропетровськ).

10 лютого 2012 року між ПТСВКП «Вагінтур» (покупцем) та ТОВ ВКП «Антарес» (продавцем) укладено договір № 1002010 придбання товарів (дріт, електроди) на загальну суму 10725 грн. (в т.ч. ПДВ 1788 грн.).

На підтвердження господарських операцій з ТОВ ВКП «Антарес» позивачем надано податкові накладні: №45 від 10 лютого 2012 року на загальну суму 2646 грн., в т.ч. ПДВ- 441 грн., №106 від 27 лютого 2012 року на загальну суму 8079 грн., в т.ч. ПДВ - 1346,50 грн.

Крім того, позивачем надано також видаткові накладні: №РН-0000150 від 10 лютого 2012 року, №РН-0000219 від 29 лютого 2012 року.

Розрахунки проводились виключно в безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахунковий рахунок контрагента - ТОВ ВКП «Антарес», що підтверджується відповідними копіями банківських виписок.

На підтвердження господарських операцій з контрагентом - ТОВ «Західелектрокомплект» в обґрунтування підстав віднесення до податкового кредиту позивачем надано податкові накладні: №8 від 06 липня 2011 року на загальну суму 807,00 грн. .в т.ч. ПДВ - 134,00 грн., №45 від 28 липня 2011 року на загальну суму 1194,00 грн., в т.ч. ПДВ - 199,00 грн., №22 від 16 серпня 2011 року на загальну суму 1206,00 грн., в тому числі ПДВ - 201,00 грн., №36 від 30 березня 2011 року на загальну суму 2092,50 грн., в т.ч. ПДВ- 348,75 грн., видаткові накладні: №РН-1608-04 від 16 серпня 2011 року, №РН-2807-03 від 28 липня 2011 року, №РН-0807-02 від 08 липня 2011 року, №РН-3003-03 від 30 березня 2012 року.

Розрахунки проводились виключно в безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахунковий рахунок контрагента - ТОВ «Західелектрокомплект», що підтверджується відповідними копіями банківських виписок.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами підтверджуються первинними документами, які повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Про дійсність правочинів позивача з вказаними контрагентами свідчить також те, що всі розрахунки між ними мають реальний грошовий характер та підтверджені відповідними первинними документами, зокрема, податковими накладними.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність формування позивачем витрат за вищеописаними операціями, які сформували собівартість реалізованих та оподаткованих позивачем послуг.

Вимога податкового органу підтвердити отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей, які постачалися від контрагентів, товарно-транспортними накладними, є протиправною, оскільки законодавець не ставить у залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Наявність товарно-транспортних накладних при здійсненні перевезень передбачено наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля" та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які регулюють питання перевезення, а не питання податкового обліку та звітності. Товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей. Таким чином, відсутність таких накладних у позивача само по собі не може слугувати підставою для визнання господарських операцій недійсними.

Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Крім того, у матеріалах справи знаходяться копії подорожніх листів (том ІІ а.с.160-161), які підтверджують самостійне транспортування позивачем верстатів з м.Дніпропетровська у відповідності до умов договору купівлі-продажу (FCA Дніпропетровськ), укладеного з ТОВ ТПП «Спектр»; копії подорожніх листів щодо транспортування товарів отриманих у ТОВ ВКП «Антарес», ТОВ «Західелектрокомплект», витяг з журналу обліку видачі Довіреностей з інформацією щодо видачі таких на отримання цих товарів, факт отримання і самостійного транспортування товарно-матеріальних цінностей саме від ТОВ ВКП «Антарес» та ТОВ «Західелектрокомплект» також підтверджений показами водіїв, які допитані судом в якості свідків. Таким чином, факт самостійного транспортування придбаних у контрагентів товарів є підтвердженим.

Доводи апелянта в цій частині є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ДПІ у Жовківському районі ГУ Міндоходів у Львівській області дійшла помилкового висновку про завищення ПТСВКП «Вагінтур» операційних витрат з вартості субпідрядних послуг придбаних позивачем у ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг» з наступних підстав.

П.138.1 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності. Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п.п. 138.2, 138.11 цієї статті, п.п.140.2-140.5 ст.140, ст.ст.142,143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2. ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, послуги ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг» включено ПТСВКП «Вагінтур» до собівартості підрядних послуг наданих позивачем ТОВ «Укрінвесттехнології», ТОВ «Хуавей Україна», ТзОВ «Укртехпромлізинг», ВАТ «ЗЕА» та ТОВ «Донспецмонтаж» у вигляді будівельно-монтажних та проектних послуг.

Факт надання позивачем підрядних послуг вказаним суб'єктам господарювання відповідачем не заперечується, занижень доходу при оподаткуванні цих операцій позивачем не допущено.

Податковим органом поставлено під сумнів факт використання позивачем при виконанні підрядних робіт послуг ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг» як субпідрядника, у зв'язку з тим, що акти виконаних робіт, складених позивачем та ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг» на виконання договорів про надання послуг підряду, не можуть бути підставою для формування операційних витрат, оскільки вони не відповідають вимогам щодо форми та змісту такої первинної документації з обліку в будівництві, крім того відсутні відомості щодо наявності у ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг» у спірних податкових періодах ліцензії на право надання послуг у сфері будівництва, а штатний розпис позивача свідчить про наявність кількості працівників необхідної для самостійного виконання підрядних робіт.

Судом першої інстанції досліджено питання достовірності долучених позивачем актів приймання виконаних робіт. Форма цих актів затверджена Наказом Міненергобуду України № 554 від 04.12.2009 року, а тому вони є належними підтверджуючими документами про отримання робіт, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку та формуються валові витрати в податковому обліку. Крім того, наявність у актах виконаних робіт незначних недоліків у заповненні, не позбавляють такі акти виконаних робіт правового значення як документів, що підтверджують юридичний факт приймання роботи замовником та не є підставою для висновку про необґрунтованість включення до операційних витрат. Такі недоліки можуть свідчити виключно про окремі дефекти у оформленні здійснених господарських операцій, а не про їх безтоварність чи нереальність

Тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Позивачем до матеріалів справи долучено копію ліцензії ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг» серія АВ № 596368 на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури зі строком дії з 19 грудня 2011 року по 24 лютого 2013 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 27.01.2009 № 47 передбачають, що господарську діяльність у будівництві, пов'язану із створенням об'єктів архітектури здійснюють суб'єкти господарської діяльності за дотримання певних умов, зокрема: щодо наявності затвердженої організаційної структури підприємства відповідно до Переліку робіт, що заявляються; наявність у організаційній структурі підприємства підрозділів та/або спеціалістів, які забезпечать виконання адміністративно-керівних, виробничо-технічних, планово-договірних, виробничих, юридичних і допоміжних функцій та функцій з контролю якості, промислової безпеки та охорони праці, ведення та збереження нормативної та виконавчої документації; укомплектованість підприємства інженерно-технічними працівниками і робітниками необхідних професій та кваліфікацій відповідно до організаційної структури підприємства тощо.

Таким чином, наявність у суб'єкта господарювання ліцензії на здійснення певного виду господарської діяльності підтверджує його можливість виконувати відповідні роботи. Враховуючи те, що ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг» на момент укладення підрядних договорів з позивачем був ліцензованою організацією, у ПТСВКП «Вагінтур» не виникало жодного обов'язку щодо перевірки можливості виконання вказаним суб'єктом господарювання відповідних робіт.

З врахуванням вищенаведених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність формування ПТСВКП «Вагінтур» операційних витрат з вартості субпідрядних послуг придбаних позивачем у ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг», доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Щодо покликань податкового органу на нереальність операції з виготовлення ТОВ «Ай Ті Аутсорсінг» металоконструкцій рекламних щитів, то колегія суддів також вважає їх безпідставними, оскільки дані роботи не є будівельними чи монтажними роботами, тому не потребували оформлення актами форм КБ-2В та КБ-3.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ДПІ в Жовківському районі Львівської області правових підстав для зменшення позивачу витрат з вартості послуг ТОВ «Білд Груп» в сумі 213720 грн. (в т.ч. ПДВ - 35620 грн.), оскільки реальність господарських операцій з вказаним контрагентом (реалізація металоконтсрукції кабельного моста) підтверджується наданими позивачем первинними документами, зокрема, податковою, видатковою, товарно-транспортною накладною.

Доводи апелянта в цій частині є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2014 року № , № , № прийняті неправомірно, а тому підлягають скасуванню, вимоги позивача в цій частині є підставними та обгрунтованими.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оскільки постанова Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року в частині відмови у визнанні протиправними дій відповідача щодо здійснення планової виїзної перевірки ПТСВКП «Вагінтур» не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржувану постанову в частині відмови у визнанні протиправними дій відповідача щодо здійснення планової виїзної перевірки ПТСВКП «Вагінтур».

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 березня 2014 року № , № , № , правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року у справі № 813/2391/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 09 лютого 2015 року.