Справа № 815/5511/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5511/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

Суддів Осіпова Ю.В., Романішина В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління юстиції у м. Києві на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 09.09.2014 року №2041/03 та поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 09.09.2014 року №2041/03 «Про припинення державної служби ОСОБА_2» та поновлення на посаді начальника Центрального відділу реєстрації шлюбів реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

В обґрунтування позову зазначено, що у період з 08.09.2014 року по 12.09.2014 року позивач перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, а звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності не допускається. Підставою припинення у відношенні позивача державної служби стала довідка щодо проведення позапланової цільової перевірки діяльності відділів державної реєстрації актів цивільного стану м. Києва, в тому числі відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ГУЮ, з якою її, в порушення порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого Постановою КМ України від 13.06.2000 №950, ознайомили лише після звільнення - 10.09.2014 року. В довідці головою робочої групи та її членами зазначено, що виявлені порушення та недоліки, як у відділі ГУЮ м. Києва, так і у відділах державної реєстрації актів цивільного стану м. Києва свідчать про неналежну організацію їх роботи, наявність порушень у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, однак, стосовно позивача як державного службовця службове розслідування на підставі зазначених порушень не проводилось, пояснення з цього приводу від неї не відбирались. Крім того, відповідачем не враховано, що на час застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу відповідальності у вигляді звільнення, позивач не мала жодного дисциплінарного стягнення з моменту прийняття присяги державного службовця, а тому з урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління юстиції у м. Києві від 09.09.2014 року №2041/03 «Про припинення державної служби ОСОБА_2» та поновити її на посаді начальника Центрального відділу реєстрації шлюбів реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління юстиції у м. Києві від 09.09.2014 року №2041/03 «Про припинення державної служби ОСОБА_2». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Центрального відділу державної реєстрації шлюбів реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Головне управління юстиції у м. Києві подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 18.05.2013 року №943/03 «Про покладення виконання обов'язків на ОСОБА_2», на заступника начальника Центрального відділу державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м. Києві ОСОБА_2 покладено виконання обов'язків начальника Центрального відділу державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м. Києві з 18.05.2014 року (а.с. 27).

В подальшому, відповідно до Наказу від 27.05.2014 року №966/03 «Про переведення ОСОБА_2», ОСОБА_2 - заступника начальника Центрального відділу державної реєстрації шлюбів РС ГУЮ у м. Києві з 27.05.2014 року переведено на посаду начальника цього ж відділу, із збереженням 11 рангу державного службовця, як таку, що успішно пройшла стажування на цю посаду (а.с. 26).

Згідно наказу від 09.09.2014 року №2041/03 «Про припинення державної служби ОСОБА_2» припинено державну службу позивача начальника Центрального відділу державної реєстрації шлюбів реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві та звільнено із займаної посади за порушення Присяги державного службовця на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» з 09.09.2014 року (а.с. 11).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття наведеного наказу від 09.09.2014 року №2041/03 є довідка щодо проведення позапланової цільової перевірки діяльності відділів державної реєстрації актів цивільного стану м. Києва, в тому числі відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві (а.с. 11).

Так, зазначена довідка складена за результатами позапланової цільової перевірки діяльності відділів державної РАЦС м. Києва, в тому числі відділу державної РАЦС реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, якій є структурним підрозділом ГУЮ у м. Києві, за період з 01 червня 2013 року по 18 серпня 2014 року, здійсненої з 19.08.2014 року по 08.09. 2014 року на підставі наказу Державної реєстраційної служби України від 18.08.2014 року №451 «Про проведення позапланової цільової перевірки» (а.с. 108-147, 104-107).

Проведення зазначених перевірок регламентовано Порядком проведення Державною реєстраційною службою України перевірок діяльності реєстраційних служб територіальних органів Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2013 №569/5 (далі за текстом - Порядок №569/5), що є спеціальним нормативно-правовим актом, який відповідно до п. 1.1 розділу І визначає механізм здійснення Державною реєстраційною службою України перевірок діяльності реєстраційних служб територіальних органів Міністерства юстиції України.

Порядок №569/5 визначає у І розділі поняття перевірок та підстави для їх здійснення, організацію проведення перевірки - щодо підготовки видання наказу та складання робочої групи (розділ ІІ), проведення перевірки (розділ ІІІ), оформлення результатів перевірки (розділ ІV), розгляд результатів перевірки (розділ V).

Відповідно до п. 4.1, п. 4.2 розділу ІV за результатами перевірки складається довідка у трьох примірниках, яка має розкривати визначені планом перевірки питання, містити аналіз діяльності реєстраційної служби, що перевірялася, повний перелік встановлених фактів порушень чинного законодавства, висновки та пропозиції щодо покращення діяльності реєстраційної служби. Довідка за результатами перевірки складається з чотирьох частин: - вступної, в якій крім іншого зазначаються підстави для проведення перевірки; - описової, в якій зазначаються показники діяльності реєстраційної служби та виявлені порушення; - висновку, в якому відображається узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства в діяльності реєстраційної служби з посиланням на відповідні підпункти, пункти, статті нормативно-правових актів; - рекомендацій, в яких надаються пропозиції щодо покращення стану діяльності, усунення виявлених порушень і недоліків у діяльності реєстраційної служби з перевірених напрямів.

Довідка підписується членами робочої групи та надається для ознайомлення керівнику реєстраційної служби, що перевірялась.

Згідно з п. 4.3 Порядку №569/5 керівник реєстраційної служби, що перевірялася, за необхідності письмово викладає пропозиції та обґрунтовані пояснення і спростування стосовно наведених у довідках фактів і висновків, у яких виникли розбіжності. У разі незгоди з викладеною у довідці інформацією керівник реєстраційної служби, що перевірялася, зобов'язаний зробити відповідний письмовий запис за своїм особистим підписом.

Розділом V «Розгляд результатів перевірки» встановлено, що структурний підрозділ, відповідальний за організацію та проведення перевірок, інформує першого заступника та заступника Голови Укрдержреєстру і доповідає Голові Укрдержреєстру про результати перевірок.

Керівник реєстраційної служби, що перевірялася, протягом трьох робочих днів після ознайомлення з довідкою розробляє план заходів щодо усунення порушень, виявлених під час перевірки та в установлені у плані заходів строки інформує Укрдержреєстр про проведену роботу.

Згідно з п. 5.3 розділу V структурний підрозділ, відповідальний за організацію та проведення перевірок, спільно з кадровою службою за результатами перевірки проводить оцінку фактів виявлених порушень, вивчає наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників реєстраційних служб та подає на розгляд Голові Укрдержреєстру пропозиції щодо притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Аналізуючи зазначені положення Порядку №569/5 та дослідивши складену довідку від 08.09.2014 року суд першої інстанції правильно зазначив, що її зміст не відповідає вимогам Порядку №569/5, зокрема в частині розділів «висновки» та «рекомендації», оскільки у «висновках» за перевірками відділів державної РАЦС замість відображання узагальненого опису виявлених перевіркою порушень законодавства в діяльності реєстраційної служби з посиланням на відповідні підпункти, пункти, статті нормативно-правових актів, вказується на неналежний контроль зі сторони керівників відділів, несумлінне ставлення їх до виконання своїх службових обов'язків, неналежне їх виконання, що порочить та дискредитує роботу відділів, а у розділі «рекомендації» замість надання пропозиції щодо покращення стану діяльності, усунення виявлених порушень і недоліків у діяльності реєстраційної служби з перевірених напрямів, пропонується розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників відділів шляхом оголошення догани або звільнення за порушення присяги державного службовця, у тому числі щодо позивача.

Між тим, згідно розділу V Порядку №569/5 лише за наслідками розгляду результатів перевірки структурний підрозділ, відповідальний за організацію та проведення перевірок, спільно з кадровою службою проводить оцінку фактів виявлених порушень, вивчає наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників реєстраційних служб, та лише при встановленні їх наявності подає на розгляд Голові Укрдержреєстру пропозиції щодо притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Тобто, Порядком №569/5 чітко визначено, що робоча група, яка здійснює перевірку, не має повноважень щодо пропозицій притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, оскільки вказані повноваження покладені на структурний підрозділ, відповідальний за організацію та проведення перевірок спільно з кадровою службою.

Таким чином, твердження відповідача про те, що відповідно до Порядку №569/5 з Довідкою ознайомлюватись має лише начальник реєстраційної служби ґрунтується на положеннях Порядку №569/5, оскільки Порядком встановлено надання її копії саме керівнику реєстраційної служби, проте, твердження відповідача про те, що посилання ОСОБА_2 на те, що її було ознайомлено з Довідкою про результати перевірки вже після звільнення не мають жодного юридичного значення, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки сама Довідка, яка складена не у відповідності до Порядку №569/5, містить висновки та пропозиції щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб або їх звільнення, тобто безпосередньо стосується їх прав та інтересів, що є безумовною підставою для ознайомлення цих посадових осіб, у тому числі позивача, з вказаною довідкою. Висновок суду підтверджується тим, що з вказаною Довідкою 10 та 11 вересня 2014 року були ознайомлені не тільки позивач, але і інші посадові особи, відносно яких в Довідці ставилось питання про притягнення їх до відповідальності (а.с.148-149).

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно з Порядком №569/5 складена за результатами перевірки Довідка сама по собі не може бути підставою для звільнення посадової особи, а може бути лише підставою для відповідного структурного підрозділу, відповідальний за організацію та проведення перевірок, спільно з кадровою службою, для подання пропозицій щодо притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, у тому числі і звільнення. Саме від вказаної пропозиції за результатами перевірки щодо державних службовців (притягнення до дисциплінарної відповідальності або звільнення, у тому числі за порушення Присяги), залежать подальші дії суб'єкта владних повноважень відносно вказаної особи щодо відповідної процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності або звільнення.

Отже є обґрунтованими доводи позивача, що така процедура відносно неї відповідачем дотримана не була: не проведено службове розслідування, не відібрані будь-які пояснення, а тому позивач була позбавлена будь-якого права на надання пояснень з приводу встановлених в Довідці порушень діяльності Центрального відділу, який нею очолювався.

Таким чином, наказ №2041/03, виданий 09.09.2014 року начальником реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві Янчуком А.М. про звільнення позивача за порушення Присяги державного службовця на підставі Довідки перевірки відділів державної РАЦС, отриманої ним 08.09.2014 року, є протиправним.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач при звільненні посадової особи за порушення Присяги державного службовця, який є самим суворим заходом відповідальності державного службовця, не мав права звужувати права такого державного службовця у порівнянні з правами, наявними у державного службовця, якого звільняють за дисциплінарні порушення з підстав, встановлених КЗпП України.

Так, Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим Постановою КМ України від 13.06.2000 №950 (далі Порядок №950), встановлений не обов'язок, а право проведення службового розслідування, зокрема у випадках: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки.

Вирішуючи питання щодо звільненні державного службовця з підстав порушення Присяги державного службовця (надання відповідного подання тощо) суд першої інстанції виходив з того, що службове розслідування має бути проведено в обов'язковому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 244-2 КАС України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують в своєї діяльності нормативно-правовий акт, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України.

Верховний Суд України щодо правовідносин про звільнення державних службовців за порушення Присяги державного службовця у постановах від 09.07.2013 року та від 21.05.2013 року зазначив, що як порушення Присяги, так і інше дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недотримання державним службовцем правових та етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та інша дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного правопорушень.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення за вчинення іншого дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Припинення державної служби на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону №3723-XII є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до посадової особи дисциплінарних стягнень аж до звільнення має бути мотивовано.

Необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказані питання можуть бути вирішені лише під час проведення службового розслідування відносно державного службовця, порядок проведення якого гарантує дотримання прав державного службовця, які встановлені Порядком №950. Відповідно до п. 6 Порядку члени комісії з проведення службового розслідування несуть персональну відповідальність згідно із законодавством за повноту, всебічність і об'єктивність висновків службового розслідування та нерозголошення інформації, що стосується цього розслідування.

Проведення вказаного службового розслідування відповідає також вимогам ст. 43 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантовано право на працю та гарантується захист від незаконного звільнення.

Крім цього, слід враховувати, що згідно поданого листа непрацездатності Серії АГІ №843151, з 08.09.2014 року по 12.09.2014 року ОСОБА_2 перебувала на лікарняному (а.с. 73), а тому відповідачем також порушено порядок звільнення, передбачений трудовим законодавством України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. В свою чергу позивач довів протиправність прийнятого відповідачем рішення про звільнення позивача.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління юстиції у м. Києві задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя Ю.В.Осіпов

Суддя В.Л.Романішин