Справа № 826/8113/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8113/14 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: представника позивача представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С. Короленка М.В. Ткача С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.05.2014 № 8 та № 8.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 30.05.2014 № 8 та № 8.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 07.05.2014 по 15.05.2014 Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Інвест Кредит Капітал» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс» (), ТОВ «Вергус» (), ТОВ «Ламді» () за період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем положень:

- ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 39 Податкового кодексу України, у зв'язку з тим, що до складу валових витрат безпідставно віднесені витрати по фінансово-господарським відносинам з ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус», ТОВ «Ламді» на загальну суму 280 315,00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 55 000,00 грн. у т.ч.: у 2012 році на суму 18 270,00 грн.; у 2013 році на суму 36 730,00 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну 56 064,00 грн., в т.ч. по періодах: грудень 2012 року - на загальну суму ПДВ 17 400,00 грн.; березень 2013 року - на загальну суму ПДВ 8 166,67 грн.; квітень 2013 року - на загальну суму ПДВ 8 566,67 грн.; травень 2013 року - на загальну суму ПДВ 14 429,67 грн.; червень 2013 року - на загальну суму ПДВ 7 500,00 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 15.05.2014 № 417/26-55-22-08/35643929 на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.05.2014:

- № 8, яким ТОВ «Інвест Кредит Капітал» збільшено суму зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 56 064,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції - 14 016,00 грн.;

- № 8, яким ТОВ «Інвест Кредит Капітал» збільшено суму зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 55 000,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції - 13 750,00 грн.

Позивач заперечує правомірність вищевказаних податкових повідомлень-рішень відповідача, у зв'язку з чим просить визнати їх протиправними та скасувати з підстав невідповідності нормам чинного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були надані всі первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської діяльності.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов'язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України, який вступив в силу з 01.01.2011 року (далі по тексту - ПК України).

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 ПК України, згідно якої право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За приписами пункту 138.2 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Між тим, згідно положень підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу валових витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пункту 201.8 ст. 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Із системного аналізу положень Податкового кодексу України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть також свідчити і результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, які фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, в періоді за який проводилася перевірка, позивач мав господарські взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус» та ТОВ «Ламді».

На підтвердження товарності (реальності) фінансово-господарських операцій, здійснених між позивачем та вищезазначеними товариствами, позивачем надано копії наступних документів:

- рахунків-фактур (№25/03/13 від 25.03.2013 року на суму 49 000,00 грн., №08/04/13 від 08.04.2013 року на суму 25 000,00 грн., №22/04/13 від 22.04.2013 року на суму 26 400,00 грн., №27/05/13 від 27.05.2013 року на суму 29 436,00 грн., №05/05/13 від 05.06.2013 року на суму 24 600,00 грн., №13/06/13 від 13.06.2013 року на суму 20 400,00 грн., №27/12/12 від 27.12.2012 року на суму 48 400,00 грн., №28/12/12 від 28.12.2012 року на суму 56 000,00 грн., №20_13 від 20.05.2013 року на суму 57 142,00 грн.);

- актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (№25/03 від 25.03.2013 року на суму 49 000,00 грн., №804 від 08.04.2013 року на суму 25 000,00 грн., №2204 від 22.04.2013 року на суму 26 400,00 грн., №2705 від 27.05.2014 року на суму 29 436,00 грн., №0506 від 05.06.2013 року на суму 24 600,00 грн., №1306 від 13.06.2013 року на суму 20 400,00 грн., №1091 від 27.12.2012 року на суму 48 400,00 грн., №1126 від 28.12.2012 року на суму 56 000,00 грн., №287 від 20.05.2013 року на суму 57 142,00 грн.);

- податкових накладних (від 25.03.2013 року №25036 на суму 49 000,00 грн. від 08.04.2013 року №8045 на суму 25 000,00 грн., від 22.04.2013 року №2245 на суму 26 400,00 грн., від 27.05.2013 року №27064 на суму 29 436,00 грн., від 05.06.2013 року №5067 на суму 24 600,00 грн., від 13.06.2013 року №13067 на суму 20 400,00 грн., від 27.12.2012 року №137 на суму 48 400,00 грн., від 28.12.2012 року №173 на суму 56 000,00 грн., від 20.05.2013 року №222 на суму 57 142,00 грн.).

На підтвердження оплати виконаних ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус», ТОВ «Ламді» послуг у матеріалах справи містяться платіжні доручення (з відмітками банку).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2013 набрав законної сили вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року по кримінальній справі № 761/22932/13-к в якому зазначено, що згідно даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ОСОБА_8 є засновником суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи - ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», яке було зареєстроване в органах державної влади з метою прикриття незаконної діяльності невстановленими слідством особами за співучастю у формі пособництва ОСОБА_7, вчинене повторно, а також згодою і безпосередньою участю ОСОБА_8

Зокрема, у серпні 2012 року ОСОБА_7 вступив у попередню змову з невстановленими слідством особами та запропонував ОСОБА_8 зареєструвати в органах державної влади суб'єкт підприємницької діяльності - юридичну особу ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», створену для прикриття незаконної діяльності невстановленими слідством осіб, без наміру зайняття підприємницькою діяльністю. Не усвідомлюючи протиправний характер дій, запропонованих ОСОБА_7 та не усвідомлюючи, що підприємство реєструється з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених осіб, ОСОБА_8 погодився на таку пропозицію. Підписання ОСОБА_8 статутних документів ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс» дало змогу невстановленим слідством особам здійснити реєстрацію підприємства в Києво-Святошинській районній Київської області державній адміністрації.

Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ОСОБА_9 є засновником суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи - ТОВ «Вергус», яке було зареєстроване в органах державної влади з метою прикриття незаконної діяльності невстановленими слідством особами за співучастю у формі пособництва ОСОБА_10, вчинене повторно, а також згодою і безпосередньою участю ОСОБА_9 Зокрема, у липні 2012 року ОСОБА_10 вступив у попередню змову з невстановленими слідством особами та запропонував ОСОБА_9 зареєструвати на ім'я останнього, в органах державної влади суб'єкт підприємницької діяльності - юридичну особу - ТОВ «Вергус», створену для прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб, без наміру зайняття підприємницькою діяльністю. Не усвідомлюючи протиправний характер дій, запропонованих ОСОБА_10. та не усвідомлюючи, що підприємство реєструється з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених осіб, ОСОБА_9 погодився на таку пропозицію. Підписання ОСОБА_9 статутних документів ТОВ «Вергус» дало змогу невстановленим слідством особам здійснити реєстрацію підприємства в Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації.

Також, згідно даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ОСОБА_11 є засновником суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи - ТОВ «Ламді», яке було зареєстроване в органах державної влади з метою прикриття незаконної діяльності невстановленими слідством особами за співучастю у формі пособництва ОСОБА_7, вчинене повторно, а також за згодою і безпосередньою участю ОСОБА_11 Зокрема, у серпні 2012 року ОСОБА_10 вступив у попередню змову з невстановленими слідством особами та запропонував ОСОБА_11 зареєструвати на ім'я останнього, в органах державної влади суб'єкт підприємницької діяльності - юридичну особу - ТОВ «Ламді» створену для прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб, без наміру зайняття підприємницькою діяльністю. Не усвідомлюючи протиправний характер дій, запропонованих ОСОБА_10 та не усвідомлюючи, що підприємство реєструється з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених осіб, ОСОБА_11 погодилася на таку пропозицію. Підписання ОСОБА_11 статутних документів ТОВ «Ламді» дало змогу невстановленим слідством особам здійснити реєстрацію підприємства в Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації.

На підставі викладеного, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року ОСОБА_7 засуджено за ознаками злочину, передбаченого ст. 205 КК України, визнано винним у вчиненні зазначеного злочину та затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Хавін В. О. та ОСОБА_7

Згідно ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, лише в питаннях чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Відповідно до постанови Верховного суду України від 05.03.2012 у справі № 21-421а11, контрагенти позивача, податкові накладні, яких стали підставою для формування податкового кредиту, зареєстровані в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і Реєстрі платників податку на додану вартість за зверненням невстановлених осіб від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що виписані контрагентами позивача податкові накладні, які стали підставою для формування ТОВ «Інвест Кредит Капітал» податкового кредиту, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним, що не було враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт реального виконання умов договору, що надало б йому право на формування податкового кредиту з огляду на наступне.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Колегія суддів приходить до висновку, що фінансово-господарська діяльність контрагентів позивача здійснювалась ними поза межами правового поля, а укладені ними правочини (договори) є такими, що вчиненні без мети настання реальних наслідків, а тому недійсність договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус», ТОВ «Ламді», не потребують доведення в силу їх нікчемності. Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що договори не визнавались недійсними в судовому порядку, оскільки в даному випадку, визнання таких правочинів недійсними судом не вимагається.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10, наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, на відповідача як суб'єкта владних повноважень, покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, так як він заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідачем були надані до суду всі належні та допустимі докази правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 30.05.2014 № 8 та № 8.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та підписано - 13.02.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.