Справа № 464/8498/14-а
Суддя: Мичка Б. Р.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/8498/14-а
пр.№ 2-а/464/31/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

за участю секретаря судових засідань Дулюк Н.В.,

а також представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кіндратів Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову головного державного інспектора праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області Меленюк Галини Степанівни №13-01-006/0636-0137 від 29 липня 2014 р. про накладення на нього штрафу у розмірі 1003 грн. та закрити провадження у справі. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що оскаржуваною постановою на нього за ст.188-6 КУАП накладено адміністративне стягнення за часткове невиконання припису - невиплату середнього заробітку ОСОБА_6 Дану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в день звільнення ОСОБА_6 не працювала та в подальшому на підприємство з вимогою про розрахунок не зверталась.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та просить в такому відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог закону.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

29 липня 2014 р. головним державним інспектором праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області Меленюк Г.С. винесено постанову №13-01-006/0636-0137, якою на позивача ОСОБА_4 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1003 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУАП. Даною постановою встановлено, що позивач ОСОБА_4, генеральний директор ПАТ «Іскра» допустив порушення вимог ч.1 ст.83 КЗПП України та ст.24 Закону України «Про відпустки» виконано частково. Приписом №13-01-006/0384-0280 від 16.04.2014 р. було приписано - на виконання вимог ч.1 ст.83 КЗПП України та ст.24 Закону України «Про відпустки» забезпечити ОСОБА_6 виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної нею щорічної відпустки за відпрацьований час з 07.10.91 по 05.04.98, з врахуванням середнього заробітку передбаченого ст.117 КЗпП України. Від адміністрації товариства надійшла інформація із підтверджуючими документами щодо виконання припису, а саме: видатковий касовий ордер від 14.05.2014 р №841, у якому у графі «підстава» зазначено «депонована зарплата», у графі «сума» зазначено «двадцять чотири грн. 47 коп», у графі «підпис одержувача» проставлено підпис та прізвище Олексяк, що може свідчити про отримання ОСОБА_6 зазначеної суми. Станом на 29.07.2014 р. представлено розрахунок ОСОБА_6 компенсації за всі дні невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований час з 07.10.91 по 05.04.98, однак не представлено документів, які б свідчили про нарахування та виплату середнього заробітку на виконання вимог ст.117 КЗпП України, що свідчить про невиконання вимог припису №13-01-006/0384-0280 від 16.04.14.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ч.ч.1, 4 ст.70 КАС України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 зверталась в суд в порядку цивільного судочинства із позовом до ПАТ «Іскра» про скасування наказу, зміну причин та дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14 жовтня 2014 р. по справі №464/7118/14, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 2 грудня 2014 р., та в силу ст.223 ЦПК України набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено.

При цьому, апеляційною інстанцією зазначено, що відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згадано з ухвалою апеляційного суду Львівської області встановлено, що відповідно до матеріалів справи, окрім вимоги про зміну формулювання причин звільнення з роботи із звільнення за ст.40 п.4 КЗпП України на звільнення за власним бажанням з 2 березня 1998 р., позивач, зокрема, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на загальну суму 124413 грн. 48 коп. Такі вимоги обґрунтовувала невчасною видачею трудової книжки та відсутністю розрахунку при звільненні в сумі 24, 47 грн. Судом встановлено, що в день звільнення позивачка не працювала, оскільки після закінчення відпустки на роботу не виходила, доказів пред`явлення відповідачеві вимоги про розрахунок не надала, що спростовує наявність заборгованості з невиплаченої заробітної плати на час звільнення. Про відсутність такої заборгованості підтверджує і довідка відповідача про те, що на час звільнення позивача заборгованості по виплаті заробітної плати такій не існувало. Та обставина, що територіальною державною інспекцією з питань праці виявлено у 2014 р. наявність порушення у нарахуванні компенсації за невикористані відпустки за відпрацьований період з 07.10.91 по 05.04.92 р. в сумі 24,47 грн. та виплата такої суми здійснена 14.05.2014 р., про що підтверджує і апелянт, не підтверджує вини відповідача щодо виплати цієї суми у день звільнення, так як позивач у день звільнення не працювала, вимоги про розрахунок не заявляла, та зазначені кошти були депоновані ще у 1998 році, про що вказано і у листі інспекції з питань праці від 10.04.2014 р., інших документів, які б підтверджували протилежне, у відповідача не збереглось за терміном давності зберігання таких, про що відображено і у зазначеному листі інспекції праці. Відтак, суди дійшли до висновку, що підстави для задоволення цієї частини вимог відсутні.

За умовами ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про відсутність у ПАТ «Іскра» обов'язку нарахування ОСОБА_6 середнього заробітку відповідно до ст.117 КЗпП України, а тому притягнення позивача, як генерального директора товариства, за таке є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази в справі.

Доводи представника відповідача та подані ним докази, з врахуванням встановлених судом обставин, не свідчать про правомірність винесення оскаржуваної постанови, а відтак доводи позивача не спростовано.

Згідно зі ст.293 КУАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Враховуючи наведене, оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення слід скасувати, а провадження по справі відносно ОСОБА_4 закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУАП, задоволивши позов.

На підставі ст.ст.188-6, 247, 251, 283, 284, 287-288, 293 КУАП та керуючись ст.ст.11, 18, 70-72, 86, 160-163, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

постанову головного державного інспектора праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області Меленюк Галини Степанівни №13-01-006/0636-0137 від 29 липня 2014 р. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст.188-6 КУАП - закрити.

Згідно зі ст.171-2 КУАП постанова суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Головуючий Б.Р.Мичка