Справа № 2-а-120/11
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 р. Справа № 876/10404/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгополова О.М., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 28.10.2014 р. про відмову у зміні способу і порядку виконання судового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобо`язання нарахувати і виплатити підвищення до пенсії,-

встановив:

31.07.2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області Роман А.І. (далі-ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області) звернувся до суду із поданням про зміну способу та порядку виконання судового рішення, а саме - постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. по справі № 2а-120/11.

Державний виконавець своє подання обґрунтовує тим, що постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. по справі № 2а-120/11 частково задоволено позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобо`язання нарахувати і виплатити підвищення до пенсії. Зобов'язано УПФУ в Миколаївському районі Львівської області провести нарахування і виплату на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» за період з 14.09.2010 р. по 14.03.2011 р. включно за рахунок коштів Державного бюджету України з урахуванням фактично сплачених сум за вказаний період.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012р. апеляційну скаргу УПФУ в Миколаївському районі Львівської області задоволено частково, а постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково.

Постанова набрала законної сили, а на її основі Миколаївським районним судом Львівської області було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. На даний час постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. виконано частково - боржником здійснено перерахунок (нарахування) пенсії, проте кошти не виплачені по причині їх відсутності у боржника, які мають бути зараховані з Державного бюджету України на рахунок боржника.

Державний виконавець ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області із цим твердженням не погодився, керуючись ч. 1 ст. 263 КАС України вважає, що для примусового виконання постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. слід змінити спосіб і порядок її виконання шляхом зміни зобов`язання здійснити виплати на стягнення цих виплат, у зв`язку із чим здійснив відповідне подання до суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 28.10.2014р. у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції про зміну способу і порядку виконання постанови суду по справі №2а-120/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати і виплатити підвищення до пенсії відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції зазначив, що за приписами п.2 ч.4 ст.105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини судового рішення, викладеної у виконавчому листі, та наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин, як звертає увагу суд першої інстанції, заявник просить змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття даної постанови. Згідно норм, викладених у ст.ст. 198, 223 КАС України повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою подання державного виконавця Романа А.І. відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про зміну способу та порядку виконання судового рішення по справі № 2а-120/11 задоволити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. по справі № 2а-120/11 частково задоволено її позов до управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобо`язання нарахувати і виплатити підвищення до пенсії. На противагу цьому, судом першої інстанції було відмовлено у зміні способу та порядку виконання судового рішення в частині стягнення коштів, що ставить позивача та членів її сім`ї, які перебувають на утриманні у ОСОБА_1, в складне фінансове становище. Крім цього, невиплата коштів унеможливлює ефективне лікування захворювань, наявних у позивача та її дочки, що підтверджується доданими до апеляційної скарги копіями довідок.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. по справі № 2а-120/11 частково задоволено позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобо`язання нарахувати і виплатити підвищення до пенсії та зобов'язано УПФУ в Миколаївському районі Львівської області провести нарахування і виплату на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» за період з 14.09.2010 р. по 14.03.2011 р. включно за рахунок коштів Державного бюджету України з урахуванням фактично сплачених сум за вказаний період (а.с. 21).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012р. апеляційну скаргу УПФУ в Миколаївському районі Львівської області задоволено частково, а постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково (а.с. 31-33).

Вищезазначена постанова від 04.04.2011р. набрала законної сили, на підставі чого 20.02.2014р. Миколаївським районним судом Львівської області було видано виконавчий лист № 2а-120/11, за яким державним виконавцем Миколаївського ВДВС РУЮ Львівської області 15.05.2014р. відкрито виконавче провадження ВП № 43285446 (а.с. 43-44).

Згідно повідомлення №3030/0613 від 25.06.2014р., виданого УПФУ у Миколаївському районі Львівської області, виконавчий лист виконано, здійснено нарахування ОСОБА_1 підвищення до пенсії як «дитині війни» за період з 14.09.2010р. до 14.03.2011р. в сумі 1033 грн. 66 коп (а.с. 45).

31.07.2014 року державний виконавець Роман А.І. ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області звернувся до суду із поданням про зміну способу та порядку виконання постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. по справі № 2а-120/11 (а.с. 41).

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 28.10.2014р. у задоволенні подання ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області про зміну способу та порядку виконання вищезазначеної постанови відмовлено (а.с. 70-71).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Як слідує із резолютивної частини постанови Миколаївського районного суду Львівської області від від 04.04.2011р., зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження суду першої інстанції під час прийняття цієї постанови.

Виходячи з положень ст.ст. 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю.

Проте, як зазначає Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 12.02.2014 р. у справі № К/800/598/14, встановивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх конкретних розмірів.

Разом із цим, частиною першою статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду першої інстанції неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України, отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Крім цього, як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно норм, викладених у ст.ст. 198, 223 КАС України повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160 КАС України, ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 28.10.2014 р. про відмову у зміні способу і порядку виконання судового рішення по справі № 2-а-120/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.М. Довгополов

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 10.02.2015 року.