Справа № 2а-7797/10/1470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/9991/32734/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Блажівської Н.Є.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року

у справі № 2а-7797/10/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лентакс-Юг»

до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби,

Головного управління Державного казначейства України у Миколаївській області,

за участю Прокуратури Миколаївської області

про скасування податкового повідомлення-рішення, визнання дій протиправними та стягнення коштів з бюджету, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лентакс-Юг» (далі - ТОВ «Лентакс-Юг»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС; відповідач-1) та Головного управління Державного казначейства України у Миколаївській області (далі - ГУДК України у Миколаївській області; відповідач-2), в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2010 року в розмірі 2 976,00 грн.; визнати протиправними дії відповідача-1 щодо незаконного зменшення суми бюджетного відшкодування; зобов'язати ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС утриматись від вчинення дій, пов'язаних із використанням акту перевірки; визнати протиправною бездіяльність відповідачів у частині ненадання відповідного висновку та неперерахування податку на додану вартість за квітень 2010 року в розмірі 578 939,00 грн.; стягнути на користь товариства з Державного бюджету України бюджетну заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 578 939,00 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано оскаржуваний акт індивідуальної дії. Визнано протиправною бездіяльність ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС щодо непроведення перевірки та відсутності будь-якого передбаченого законодавством рішення з питання відшкодування ТОВ «Лентакс-Юг» податку на додану вартість у розмірі 578 939,00 грн. за квітень 2010 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Лентакс-Юг» бюджетну заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 578 939,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Судові витрати в розмірі 3,40 грн. покладено на позивача.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач-1 оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 20 травня 2010 року позивачем подано до контролюючого органу декларацію з податку на додану вартість за квітень 2010 року, в якій заявлено до відшкодування суму податку на додану вартість у розмірі 581 915,00 грн.

Відповідачем-1, в свою чергу, проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Лентакс-Юг» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за квітень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у період з 01 березня 2010 року по 31 березня 2010 року, за наслідками якої прийнято податкове повідомлення-рішення про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2010 року в розмірі 2 976,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпунктів 3.1.1, 3.1.2 пункту 3.1 статті 3, пунктів 4.1, 4.3 статті 4, підпункту 6.1.1 пункту 6.1, підпункту «а» пункту 6.5 статті 6, підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.3.1, 7.3.6 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) з підстав: заниження податкових зобов'язань внаслідок невключення до їх складу суми податку на додану вартість у розмірі 1 000,00 грн. при наданні в оренду складського приміщення за договором від 11 лютого 2010 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ростбудінвест»; заниження податкових зобов'язань на суму в розмірі 269,12 грн. у звязку з поставкою товару за ціною, нижчою його митної вартості; завищення податкового кредиту на 1 707,00 грн. з огляду на включення до його складу сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на адресу ТОВ «Лентакс-Юг» постачальниками у попередніх звітних періодах.

Крім того, в акті перевірки зазначено про неможливість підтвердження заявленої товариством до відшкодування за квітень 2010 року суми податку на додану вартість у розмірі 578 939,00 грн. внаслідок відсутності відповідей стосовно постачальників та покупців товарів (робіт, послуг).

Скасовуючи оскаржуваний акт індивідуальної дії та стягуючи на користь позивача з Державного бюджету України бюджетну заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 578 939,00 грн., суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Враховуючи те, що в розглядуваній ситуації жодної з цих подій не відбулось, підстави для врахування товариством у складі податкових зобов'язань за березень 2010 року суми податку на додану вартість у розмірі 1 000,00 грн. відсутні.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону № 168/97-ВР база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Отже, Законом № 168/97-ВР встановлено, що база оподаткування - це договірна (контрактна) ціна, визначена за вільними цінами, які не можуть бути нижчими за звичайні ціни.

Згідно з пунктом 1.18 статті 1 Закону № 168/97-ВР звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР).

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що при визначенні бази оподаткування податком на додану вартість операцій з реалізації платником податку на території України попередньо імпортованого ним товару, звичайна ціна та митна вартість, що є умовною розрахунковою величиною, яка розраховується відповідно до положень Митного кодексу України та застосовується при переміщенні товарів через митний кордон України (зокрема для ведення митної статистики), не є тотожними та не можуть бути порівнюваними.

А відтак, висновок контролюючого органу про те, що згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону № 168/97-ВР база оподаткування податком на додану вартість операцій з реалізації позивачем імпортованих товарно-матеріальних цінностей (плит деревоволокнистих) має обмежуватись їх митною вартістю, яка відповідає звичайній ціні, не ґрунтується на вимогах чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства та є помилковим.

При наданні оцінки правомірності формування ТОВ «Лентакс-Юг» податкового кредиту з податку на додану вартість в березні 2010 року на підставі податкових накладних № 277 від 04 грудня 2009 року та № 377 від 28 грудня 2009 року слід враховувати, що у випадку, коли право платника податку на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких фактично відбулись господарські операції, суми податку на додану вартість, вказані в таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в межах строку давності, встановленого підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

На переконання колегії суддів, попередні судові інстанції також дійшли цілком обґрунтованого висновку про необхідність стягнення на користь позивача з Державного бюджету України заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 578 939,00 грн.

Так, згідно з підпунктом 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Отже, враховуючи те, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом не приймалось податкове повідомлення-рішення про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2010 року в розмірі 578 939,00 грн., а також підтверджено фактичну сплату ним спірної суми податку в ціні придбаних у контрагентів товарів (послуг), товариство правомірно скористалось своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення суми коштів з Державного бюджету України.

В свою чергу, приписи Закону № 168/97-ВР не встановлюють залежність виплати бюджетного відшкодування від сплати податку на додану вартість контрагентами платника податку та не дають права контролюючому органу не подавати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетного відшкодування, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню, з підстави незавершення перевірок контрагентів платника податку, які були постачальниками (продавцями) товарів (послуг), на вартість яких нарахований і сплачений податок, що підлягає відшкодуванню.

В той же час, судами не враховано, що бездіяльність ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС щодо непроведення перевірки не призвела до породження, зміни або припинення прав та обов'язків ТОВ «Лентакс-Юг», а належним способом захисту порушеного права в даному випадку є звернення до суду з позовом про стягнення суми коштів з Державного бюджету України.

Згідно із статтею 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, рішення суду апеляційної інстанції слід скасувати, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року змінити в частині задоволення позову про визнання протиправною бездіяльності Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби щодо непроведення перевірки та відсутності будь-якого передбаченого законодавством рішення з питання відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «Лентакс-Юг» податку на додану вартість у розмірі 578 939,00 грн. за квітень 2010 року.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В решті постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Блажівська Н.Є.

Карась О.В.