Справа № 802/58/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 лютого 2015 р. Справа № 802/58/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І. ,

за участю

секретаря судового засідання: Шалагінової М.С.,

позивачки: ОСОБА_1,

представника відповідача: Загороднього В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, старших державних інспекторів відділу державного контролю управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Ганзія Ю.А. та Баранчука О.І.

про: визнання протиправним та скасування акту перевірки,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати акт перевірки № 022471 від 07.05.2014 року, складений старшими державними інспекторами відділу державного контролю управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Ганзієм Ю.А. та Баранчуком О.І.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у листопаді 2014 року ОСОБА_5, який є чоловіком позивачки, дізнався про те, що 07.05.2014 року старшими державними інспекторами відділу державного контролю управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Ганзієм Ю.А. та Баранчуком О.І. було складено акт перевірки № 022471, яким встановлено порушення позивачкою Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання нею послуг з перевезення пасажирів в таксі без оформлення дорожнього листа. При цьому позивачка стверджує, що дійсно у травні 2014 року ОСОБА_5 їхав за кермом легкового автомобіля марки "Geely", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та був зупинений працівниками інспекції по вул. Чехова в м. Вінниці, однак ніяких документів вищевказані посадові особи не оформляли та для ознайомлення не надавали. Також позивачка зазначає, що ні вона, ні її чоловік з 2012 року не надають послуг з перевезення пасажирів на таксі. Більше того, нею припинено діяльність як фізичної особи-підприємця.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлений адміністративний позов підтримала та пояснила, що з 2009 року вона була приватним підприємцем та отримала ліцензію на надання транспортних послуг легковим автомобілем серії НОМЕР_2, строком дії до 02.11.2014 року. У її власності є легковий автомобіль марки "Geely", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який використовувався для здійснення пасажирських перевезень. Водієм цього транспортного засобу був її чоловік ОСОБА_5 Оскільки у 2012 році чоловік травмувався, з того часу вона припинила надання послуг з перевезення пасажирів. Проте в листопаді 2014 року їй стало відомо, що старшими державними інспекторами відділу державного контролю управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Ганзієм Ю.А. та Баранчуком О.І. було складено оскаржуваний акт перевірки. З цим актом позивачка не погоджується, посилаючись на те, що ні вона, ні її чоловік не допустили порушень Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки не надавали послуг з перевезення пасажирів на таксі.

Під час судового розгляду справи позивачка ОСОБА_1 заперечила щодо заміни неналежних відповідачів старших державних інспекторів відділу державного контролю управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Ганзія Ю.А. та Баранчука О.І. належним відповідачем управлінням Укртрансінспекції у Вінницькій області. Тому на підставі ч. 3 ст. 52 КАС України останнє залучене судом як співвідповідач.

Представник управління Укртрансінспекції у Вінницькій області в судовому засіданні адміністративний позов заперечив та пояснив, що 07.05.2014 року посадовими особами інспекції була здійснена рейдова перевірка. В ході перевірки встановлено, що водій ОСОБА_5 здійснював пасажирські перевезення на автомобілі, що належить приватному підприємцю ОСОБА_1, без дорожнього листа, чим порушено вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". При цьому стверджує, що порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті було дотримано, позивачка завчасно повідомлялась про розгляд справи та прийняте рішення рекомендованими листами, які скеровувалися за місцем її реєстрації. Крім того представник відповідача зазначає, що оскаржуваний акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні положень КАС України, оскільки такий документ безпосередньо не створює правових наслідків, а є виключно джерелом доказової інформації. Відтак, вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування такого документа є безпідставними.

Відповідачі старші державні інспектори відділу державного контролю управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Ганзій Ю.А. та Баранчук О.І. у судове засідання не з'явились, поважність причин неявки суду не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на викладене та враховуючи достатність наявних у справі доказів суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності вищезазначених відповідачів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, а також оцінивши інші докази, які є в справі, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити з огляду на таке.

Встановлено, що на підставі направлення на перевірку № 000915 від 05.05.2014 року в період з 05.05.2014 року по 08.05.2014 року старшими державними інспекторами відділу державного контролю управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Ганзієм Ю.А. та Баранчуком О.І. проводилася рейдова перевірка дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автотранспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення.

07.05.2014 року о 09 год. 00 хв. в рамках проведення такої перевірки по вул. Чехова, 6 у м. Вінниця було виявлено, що легковим автомобілем марки "Geely", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, здійснюється перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме за відсутності дорожнього листа. У зв'язку з цим відповідачами складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 022471 від 07.05.2014 року, в якому, зокрема, зафіксовано, що на даху автомобіля встановлений розпізнавальний ліхтар таксі, а в салоні транспортного засобу знаходиться один пасажир. Крім того, водієм даного транспортного засобу представлено ліцензію на надання транспортних послуг серії НОМЕР_2 (строк дії до 02.11.2014 року).

Як вбачається зі змісту вищезазначеного акту перевірки, водій транспортного засобу ОСОБА_5 з актом був ознайомлений, однак від надання пояснень та його підписання відмовився.

13.05.2014 року позивачці ОСОБА_1 рекомендованим листом надіслано повідомлення за № 1779/5/59-14 від 13.05.2014 року про розгляд управлінням Укртрансінспекції у Вінницькій області справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт.

26.05.2014 року на підставі акту перевірки від 07.05.2014 року та відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" заступником начальника управління Соколовським О.Д. прийнято постанову № 016069 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн.

Копію цієї постанови направлено позивачці 28.05.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Предметом спору у цій адміністративній справі є акт перевірки № 022471 від 07.05.2014 року, який позивачка просить визнати протиправним та скасувати. Відтак, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно із ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - це перевірка транспортних засобів суб'єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об'єкти, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок), у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

При цьому згідно з п. 20 Порядку акт складається у двох примірниках, кожен з яких підписується посадовими особами, що провели перевірку, та посадовою особою суб'єкта господарювання або фізичною особою-суб'єктом господарювання. Один примірник акта передається уповноваженій особі суб'єкта господарювання, щодо якого було проведено перевірку, інший - до органу державного контролю.

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Змістовний правовий аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що акт перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорті та є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Разом із тим, акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, не є правовим документом, який встановлює відповідальність правопорушника, в даному випадку відповідальність ОСОБА_1, а отже не є актом індивідуальної дії у розумінні положень частини першої статті 17 КАС України.

Крім того, обов'язковою ознакою рішення суб'єкта владних повноважень, яке може бути оскаржене до суду, є те, що воно безпосередньо породжує певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Натомість висновки, викладені в акті перевірки, не породжують обов'язкових юридичних наслідків.

Також суд зазначає, що судження посадових осіб управління Укртрансінспекції у Вінницькій області про порушення ОСОБА_1 вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" є висновками, зробленими під час проведення перевірки, відображення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі висновки акта перевірки можуть бути підтверджені або спростовані органом, уповноваженим на розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспортом, або судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта перевірки

До того ж, в силу положень ч. 6 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та п. 32 Порядку автомобільні перевізники вправі оскаржити виключно постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, що додатково підтверджує той факт, що оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання і правильність висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Наведене підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 10.09.2013 року (справа № 21-237а13), від 24.09.2013 року (справа № 21-255а13), згідно з якою акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що оцінка правомірності акту перевірки № 022471 від 07.05.2014 року, складеного старшими державними інспекторами відділу державного контролю управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Ганзієм Ю.А. та Баранчуком О.І., повинна надаватися судом саме при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого відповідачем на підставі такого акта, тобто постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 016069 від 26.05.2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а суд відповідно до ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним і скасування акту № 022471 від 07.05.2014 року. Відтак, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович