Справа № 826/192/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13 лютого 2015 року 15 год. 30 хв. № 826/192/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-Центр", про скасування рішення відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 06 січня 2015 року надійшов позов публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - позивач) до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - відповідач) про скасування постанови державного виконавця відповідача Петренко Д.О. від 07 квітня 2009 року про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження (далі - оскаржувана постанова), якою накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 9432235) на належну товариству з обмеженою відповідальністю "Актив-Центр" нежитлову будівлю - будівлю магазину (літера А-1), тамбур (літера А-1), що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Заводська, 44 (далі - нерухоме майно).

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки діяннями відповідача порушуються права та законні інтереси позивача як власника.

Ухвалою суду від 14 січня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні, а також, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-Центр" (далі - третя особа).

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач та третя особа повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності їх представників до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 22 січня 2015 року судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що 30 травня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Банк" (далі - Банк), правонаступником якого є позивач, та товариством з обмеженою відповідальністю "Автоленд-Дніпро" (далі - ТОВ "Автоленд-Дніпро") укладено кредитний договір № 121-СВ (далі - кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23 липня 2008 року між Банком, як іпотекодержателем, та третьою особою, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований у реєстрі за № 842 (далі - іпотечний договір), за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Набережна Заводська, 44, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладеного 11 лютого 2005 року між іпотекодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "Інвельта", посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за номером № 438 (далі - предмет іпотеки).

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся за захистом своїх прав до Господарського суду Дніпропетровської області, у результаті чого рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року у справі № 37/5005/2366/2012 в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ "Автоленд-Дніпро" перед Банком звернено стягнення на належний третій особі предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом визнання права власності за Банком, а також визнано право власності на нерухоме майно за Банком.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час судового розгляду справи представник позивача пояснив, що під час підготовки до державної реєстрації права власності на нерухоме майно позивачу стало відомо, що передане позивачу в іпотеку нерухоме майно знаходиться під арештом, який накладено оскаржуваною постановою.

Викладена обставина унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем, що, у свою чергу, порушує його права та законній інтереси, оскільки позивач не може набути у встановленому законодавством порядку право власності на предмет іпотеки (нерухоме майно).

Позивач звернувся до відповідача із відповідним запитом, у відповідь на який листом від 29 грудня 2014 року № 42798 позивача повідомлено про те, що на виконанні у відповідача відсутнє виконавче провадження, у якому боржником є третя особа, оскільки виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

Згідно зі ст. 1, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 1, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно з пп. 5.3.1 п. 5.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеною у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що на виконанні у відповідача відсутнє виконавче провадження, у якому боржником є третя особа, оскільки виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто, як вбачається з викладених норм, у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, повинен бути знятий.

Таким чином, враховуючи відповідь відповідача про те, що на його виконанні не перебуває виконавче провадження, у якому боржником є третя особа, оскільки таке виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання, суд прийшов до висновку, що арешт, накладений на майно третьої особи, у тому числі нерухоме майно, підлягає зняттю.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин вбачається, що позов публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-Центр", про скасування рішення відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

При цьому, відповідно до норм постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7, акт суб'єкта владних повноважень може бути скасовано тільки у разі визнання його протиправним, тобто таким, що порушує права та законні інтереси особи, оскільки, скасування такого акта є способом захисту порушеного права, який застосовується у разі, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Суд зазначає, що позивачем, як особою, яка не є учасником виконавчого провадження, не пропущено встановлений КАС України шестимісячний строк звернення до суду з позовом, оскільки, про прийняття оскаржуваної постанови та, як наслідок, про накладення арешту на земельну ділянку позивачу стало відомо після вчинення дій, направлених про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У зв'язку з тим, що представниками позивача не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження, прийняту 07 квітня 2009 року державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Петренко Д.О., якою накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 9432235) на належну товариству з обмеженою відповідальністю "Актив-Центр" нежитлову будівлю - будівлю магазину (літера А-1), тамбур (літера А-1), що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Заводська, 44.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин