Справа № 820/236/15
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 лютого 2015 р. № 820/236/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника позивача - Радзівіло Л.В.,

представника відповідача - Куроп'ятник Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом Приватного підприємства "Охоронне агентство "ІНЕКС" до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне підприємство "Охоронне агентство "ІНЕКС", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року, що прийняті на підставі акту перевірки № 4265/20-34-22-01-05/33291994 від 11.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового законодавства в частині взаємовідносин із ТОВ "Ріком" за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року, ТОВ "Екоплюс" за період з 01.11.2013 року по 30.11.2013 року, ТОВ "Сеолан" за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року та подальшої участі отриманих ТМЦ (робіт, послуг) у фінансово-господарській діяльності підприємства, за результатами якої складено акт від 11.12.2014 року № 4265/20-34-22-01-05/33291994. На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24.12.2014 року № , № . Висновки відповідача, викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам, є необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення, винесені на його підставі є протиправними та підлягають скасуванню, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував відображений в акті перевірки висновок про неможливість реального здійснення господарських операцій позивача по взаємовідносинах із ТОВ "Ріком", ТОВ "Екоплюс", ТОВ "Сеолан" за перевіряємий період, у зв'язку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового законодавства в частині взаємовідносин із ТОВ "Ріком" за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року, ТОВ "Екоплюс" за період з 01.11.2013 року по 30.11.2013 року, ТОВ "Сеолан" за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року та подальшої участі отриманих ТМЦ (робіт, послуг) у фінансово-господарській діяльності підприємства, за результатами якої складено акт від 11.12.2014 року № 4265/20-34-22-01-05/33291994.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 34358 грн.; п. 198.4, п. 198.3 ст. 198, що призвело до заниження податку на додану вартість у загальній сумі 66065 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки від 11.12.2014 року № 4265/20-34-22-01-05/33291994 листом № 41 від 18.12.2014 року позивач звернувся до ДПІ у Московському районі м. Харкова із запереченнями до акту перевірки.

За результатами розгляду заперечення, листом ДПІ у Московському районі м. Харкова від 24.12.2014 року № 9201/20-34-22-01-16/7 позивача повідомлено, що висновки, зроблені в акті перевірки є правомірними, та акт залишено без змін.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 24.12.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 34358 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 8589,5 грн.; № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем у розмірі 66065 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 16516,25 грн.

З дослідженого акту перевірки від 11.12.2014 року № 4265/20-34-22-01-05/33291994 судом встановлено, що фактичною підставою для відображення в акті порушень і винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті висновок відповідача про встановлення факту нереальності вчинених господарських відносин, укладених позивачем та його контрагентами.

Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем (замовник) та ТОВ "Ріком" (виконавець) укладено договір № 060913 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 06.09.2013 року. Умовами зазначеного договору є надання замовнику інформаційно-консультаційних послуг з вивчення ринку попиту та пропозицій ринку охоронних послуг на території України.

Реальність виконання умов договору № 060913 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 06.09.2013 року підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними від 22.10.2013 року № 2216, від 23.10.2013 року № 2314, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2216 та № 2314, рахунками-фактурами від 22.10.2013 року № 2216, від 23.10.2013 року № 2314.

Також, в підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано до суду звіт до договору № 060913 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 06.09.2013 року.

Оплата за надані послуги здійснена позивачем у безготівковій формі в повному обсязі, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 982 від 05.11.2013 року, та № 998 від 11.11.2013 року.

Також, судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ "Ріком" (виконавець) укладено договір надання рекламних послуг № 260913 від 26.09.2013 року. За умовами укладеного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок з розміщення рекламних та рекламно-інформаційних матеріалів замовника на території, в об'ємі та на умовах, передбачених цим договором та додатком до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Додатком № 1 до договору надання рекламних послуг № 260913 від 26.09.2013 року встановлені найменування наданих послуг та загальна вартість в розмірі 10000 грн.

Реальність виконання умов укладеного договору надання рекламних послуг № 260913 від 26.09.2013 року підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковою накладною від 31.10.2013 року № 3124, актом № 3124 здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунком-фактурою № 3124 від 31.10.2014 року.

Оплата за надані послуги здійснена позивачем у безготівковій формі в повному обсязі, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 999 від 11.11.2013 року.

11 листопада 2013 року між позивачем та ТОВ "Ріком" укладено додаткову угоду, якою у зв'язку з повним виконанням розірвано договір надання рекламних послуг № 260913 від 26.09.2013 року.

З матеріалів справи встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ "Сеолан" (виконавець) укладено договір № 050314 про надання послуг від 05.03.2014 року. За умовами цього договору замовник з квітня 2014 року доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок з надання послуг по перевірці та контролю за виконанням обов'язків співробітниками замовника.

Реальність виконання умов договору підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними від 15.08.2014 року № 1509 та від 31.08.2014 року № 3102; актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1509 та № 3102, рахунками-фактурами від 15.08.2014 року № 1509 та від 31.08.2014 року № 3102.

Оплата за надані послуги здійснена позивачем у безготівковій формі в повному обсязі, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 1424 від 10.09.2014 року, та № 1439 від 12.09.2014 року.

Судовим розглядом також встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ "Сеолан" (виконавець) укладено договір № 180314 про надання послуг з фізичної підготовки особового складу від 18.03.2014 року. За умовами договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок з надання послуг з фізичної підготовки особового складу замовника для підтримки їхньої фізичної форми.

Реальність виконання умов договору підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними від 13.08.2014 року № 1311 та від 29.08.2014 року № 2929; актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1311 та № 2929, рахунками-фактурами від 13.08.2014 року № 1311 та від 29.08.2014 року.

Оплата за надані послуги здійснена позивачем у безготівковій формі в повному обсязі, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 1414 від 05.09.2014 року, та № 1418 від 08.09.2014 року.

Крім того, судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ "Еккоплюс" (виконавець) укладено договір № 221013 про надання послуг з розробки концепції безпеки об'єкта від 22.10.2013 року. За умовами договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок з розробки концепції безпеки об'єкта, який буде охоронятися замовником та розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Васищево, вул. Промислова, 11.

Реальність виконання умов договору підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними від 25.11.2013 року № 2519 та від 26.11.2013 року № 2610; актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2519 та № 2610, рахунком-фактурою від 25.11.2013 року № 2519.

Також, в підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано до суду додаток № 1 до договору № 221013 про надання послуг з розробки концепції безпеки об'єкта від 22.10.2013 року.

Оплата за надані послуги здійснена позивачем у безготівковій формі в повному обсязі, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 1037 від 09.12.2013 року, та № 1041 від 11.12.2013 року.

Суд зазначає, що про фактичне виконання умов договору свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п. 2.4. ст. 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст. 198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконані кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами, а саме податковими накладними.

Відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Слід звернути увагу на те, що зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з боку контролюючого органу в акті перевірки відсутні.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та його контрагенти належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України .

Щодо перевірки дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток, судом встановлено наступне.

Підставами для встановлення порушення ст. 138, 139 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VІ із змінами та доповненнями в результаті чого донараховано податок на суму 81056 грн. в акті перевірки відповідачем зазначено про встановлення факту неможливості реального здійснення господарських операцій позивачем з ПП "Люкссервіс", однак суд, зазначає, що факт реальності господарських операцій з контрагентом доведено вище.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Враховуючи, що усі первинні документи бухгалтерського обліку позивача відповідають вимогам чинного законодавства, суд вважає необґрунтованим висновок відповідача щодо встановлення позивачу порушення ст. 138, ст. 139 Податкового кодексу України та донарахування податку на прибуток.

Щодо посилань відповідача в акті перевірки на акти Індустріальної ОДПІ від 16.01.2014 року № 24/20-36-22-03-07/30754208 та від 25.03.2014 року № 165/20-36-22-03-07/38876264 про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів, суд зазначає, що законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Суд відмічає, що в силу закону, отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд вважає за необхідне вказати, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України не виявлено.

Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідачем вказаного процесуального обов'язку стосовно податкових повідомлень-рішень від 24.12.2014 року № , № не виконано, тому суд приходить до висновку про їх невідповідність дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже зазначені податкові повідомлення-рішення є такими, що підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов Приватного підприємства "Охоронне агентство "ІНЕКС" є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Охоронне агентство "ІНЕКС" до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 14.02.2015 року.

Суддя С.О. Чудних