Справа № 819/1480/14-а
Суддя: Баб'юк П.М.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1480/14-a

"10" вересня 2014 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі колегії суддів:

головуючого судді Баб'юка П.М., судді Баранюка А.З., судді Білоус І.О.,

при секретарі судового засідання Сердюку А.Г.,

за участю представника Міністерства внутрішніх справ України - Стукало М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій, зобов'язання надати інформацію за зверненням та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України (надалі - відповідачі) про визнання незаконною відмови у наданні інформації за запитом, зобов'язання надати інформацію та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивачем було подано в Міністерство внутрішніх справ України запит на отримання публічної інформації від 25.06.2014, із проханням надати йому завірені копії документів, а також надати інформацію про юридичну адресу ДП МВС України Інформ-ресурси». 29 липня 2014 року позивачем було отримано лист від 23 липня 2014 року «Про надання відповіді», в якому на думку позивача не було надано в повній мірі запитуваної інформації, а лише роз'яснено чинне законодавство та зазначено юридичну адресу ДП МВС України «Інформ-ресурси».

Також, до початку судового засідання позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить визнати незаконними дії Міністерства внутрішніх справ України у формі передачі запиту неналежному органу - Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України, визнати незаконними дії Міністерства внутрішніх справ України у формі надання завідомо недостовірної інформації про юридичну адресу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України.

Крім цього, резолютивну частину первісної позовної заяви щодо моральної шкоди просив викласти у новій редакції, а саме, стягнути в якості компенсації за спричинену моральну шкоду у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та надання завідомо недостовірної інформації суму в розмірі 43848 грн.

Позивач в судове засідання 10 вересня 2014 року не з'явився подавши заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача - Міністерства внутрішніх справ України в судовому засіданні проти позову заперечила та подала письмові заперечення. У запереченнях зокрема вказано, що Наказом МВС України від 07.02.2007 року № 33 «Про реорганізацію підрозділів центрального апарату міністерства» Департамент ресурсного забезпечення МВС України (на який покладались функції управління державним майном), був реорганізований шляхом приєднання до МВС України, а його функції передані МВС України. Оскільки заступник міністра внутрішніх справ-керівник апарата, який підписав резолюцію на виконання даного запиту, має право особисто визначати виконавця запиту публічної інформації, він доручив його виконання ДФЗБО МВС України.

Також представник відповідача зазначила, що 23.07.2014 року позивачеві на його запит було надано відповідь за №15/9-54зі. Крім цього, у зв'язку з необхідністю додаткового пошуку запитуваної інформації, в доповнення до попередньої відповіді 12.08.2014 позивачу надіслано копію наказу МВС України від 21.07.2008 року №347 «Про припинення діяльності дочірнього підприємства ДП МВС України «Ресурси» «Інформ-Ресурси», копію статуту ДП МВС України «Інформ-Ресурси» та надано роз'яснення, що запитувані позивачем Положення про філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в МВС України не зберігаються, і правом створювати такі філії та затверджувати положення про них наділено саме підприємство.

Також вважає, що моральної шкоди позивачу не нанесено, оскільки його запит розглянуто в межах чинного законодавства та надано відповідь, а відтак, вимога про стягнення моральної шкоди жодним чином не обґрунтована, не наведено будь-яких доказів її спричинення.

Державна казначейська служба України в судове засідання уповноваженого представника не направила, заперечень проти адміністративного позову не надала, про дату час і місце розгляду справи, повідомлялась належним чином, що враховуючи положення ч.4 ст.128 КАС України, не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

10 липня 2014 року позивачем надіслано через відділення поштового зв'язку запит від 25 червня 2014 року на отримання публічної інформації, адресований Міністерству внутрішніх справ України, із проханням надати йому завірену копію Наказу МВС України про утворення Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» (надалі - ДП МВС України «Інформ-ресурси»), завірену копію Положення (статуту) даного ДП МВС України «Інформ-ресурси», завірені копії Положення про філію ДП МВС України «Інформ-ресурси», а також надати інформацію про юридичну адресу даного ДП МВС України Інформ-ресурси».

23 липня 2014 року позивачу було надіслано листа за №15/9-54Зі, в якому зазначено, що Законом України "Про доступ до публічної інформації" не встановлено обов'язку розпорядників інформації завіряти надані на запит документи. Крім цього, зазначено юридичну адресу ДП МВС України «Інформ-ресурси»: 01021, вул. Інституцька, 29/3, м.Київ.

12 серпня 2014 року в доповнення до листа №15/9-54Зі відповідачем на вказаний запит позивача додатково надіслано копію наказу МВС України від 21.07.2008 року № 347 яким припинено діяльність дочірнього підприємства ДП МВС України «Ресурси» «Інформ-Ресурси» шляхом перетворення його в самостійну юридичну особу - Державне підприємство МВС України «Інформ-Ресурси» та надіслано копію статуту ДП МВС України «Інформ-Ресурси». Також роз'яснено, що запитувані позивачем Положення про філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» у МВС України не зберігаються, а відповідно до положень ст.64 ГК України та наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26.07.2012 року № 870 «Про затвердження примірних статутів державного комерційного підприємства і казенного підприємства» право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи та затверджувати положення про них належить до компетенції підприємства.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі Закон №2939-VI).

Згідно ст.1 цього Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Метою Закону №2939-VI є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до пункту 2 статті 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання відповіді на інформаційний запит.

Статтею 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані:

1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації;

6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи, запит позивача був зареєстрований Управлінням документального забезпечення (УДЗ) МВС України 17 липня 2014 року за № 1118зі, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції УДЗ МВС України.

Наказом МВС України від 07.02.2007 року № 33 «Про реорганізацію підрозділів центрального апарату міністерства» Департамент ресурсного забезпечення МВС України (на який покладались функції управління державним майном), був реорганізований шляхом приєднання до МВС України, а його функції передані МВС України. Оскільки заступник міністра внутрішніх справ-керівник апарата, який підписав резолюцію на виконання даного запиту, має право особисто визначати виконавця запиту публічної інформації, він доручив його виконання Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України (надалі - ДФЗБО МВС України).

Враховуючи наведене, суд не погоджується з твердженням позивача щодо протиправності дій відповідача по передачі запиту на розгляд ДФЗБО МВС України.

Крім цього, слід зазначити, що запит позивача був зареєстрований в УДЗ МВС України 17 липня 2014 року. 21 липня 2014 року даний запит був отриманий ДФЗБО МВС України. Відповідь на запит датована 23 липня 2014 року, тобто в межах п'яти робочих днів, як це визначено ст.20 Закону №2939-VI.

Що стосується документів, які на запит позивача були надіслані йому листом від 12 серпня 2014 року, слід зазначити, що ст.20 Закону №2939-VI передбачено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що у зв'язку з необхідністю додаткового пошуку запитуваної інформації, документи, які запитувались позивачем, надіслано йому листом від 12.08.2014.

При цьому, суд враховує те, що строк розгляду запиту (до 20 робочих днів) встановлений ст.20 Закону №2939-VI відповідачем не порушено.

Також суд не погоджується з твердженням позивача про те, що йому відмовлено у наданні запитуваної інформації, оскільки, як встановлено вище, позивачу на його запит надіслано копію наказу МВС України від 21.07.2008 року №347 яким створено Державне підприємство МВС України «Інформ-Ресурси» (копія міститься в матеріалах справи) та копію статуту ДП МВС України «Інформ-Ресурси».

Щодо запитуваного позивачем Положення про філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» позивачеві роз'яснено, що у МВС України вказані Положення не зберігаються, а право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи та затверджувати положення про них належить до компетенції підприємства. Таким чином, МВС України не є розпорядником вказаної інформації.

Що стосується твердження позивача про надання відповідачем завідомо недостовірної інформації щодо місцезнаходження юридичної особи ДП МВС України «Інформ-ресурси», слід зазначити, що згідно наданого відповідачем та наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 22 серпня 2014 року зареєстрованим в Реєстрі місцезнаходженням юридичної особи - ДП МВС України «Інформ-Ресурси» є: вул.Інститутська, 29/3, м. Київ, 01021, що відповідає інформації, вказаній відповідачем у листі від 23 липня 2014 року №15/9-54Зі.

Що стосується адреси, яка вказана позивачем: 69000, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Жовтневий район, проспект Леніна, 109, кімната 401, то відповідно до згадуваного вище Витягу, за вказаною адресою було зареєстроване місцезнаходження дочірнього підприємства ДП МВС України «Ресурси» «Інформ-Ресурси», діяльність якого припинена наказом МВС України від 21.07.2008 року №347.

Враховуючи наведене, твердження позивача про надання відповідачем у листі від 23 липня 2014 року №15/9-54Зі завідомо недостовірної інформації не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Вирішуючи питання стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки відмови у наданні запитуваної інформації, надання завідомо недостовірної інформації, а також протиправності в діях відповідача щодо передачі запиту на розгляд Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України судом не встановлено, то суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягають.

Враховуючи наведене, заявлений позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій, зобов'язання надати інформацію за зверненням та стягнення моральної шкоди, - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

Судді Баранюк А.З.

Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.