Справа № 2-а-4063/11,2-а/161/485/14
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р. Справа № 876/10521/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Гудима Л.Я.

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника відповідача Вознюка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Служби Безпеки України у Волинській області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби Безпеки України у Волинській області про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Служби Безпеки України у Волинській області, яким просив зобов'язати відповідача змінити наказ №119-ос від 07.09.2010 року, зобов'язати відповідача виплатити на його користь невиплачену при звільненні з органів внутрішніх справ одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, виходячи з 28 повних календарних років служби.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року позов задоволено повністю. Визнано нечинним наказ начальника Управління Служби безпеки України у Волинській області від 07.09.2010 року № 119-ОС в частині виплати підполковнику ОСОБА_2 вихідної допомоги за період календарної служби 14 років та зобов'язано Управління Служби безпеки України у Волинській області перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірах, передбачених ст. 9 Закону Українивід 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за 28 років служби, тобто доплатити грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 років та внести відповідні зміни до наказу від 07.09.2010 року № 119-ОС.

Постанова мотивована тим, що на день звільнення зі служби позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 28 років служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення. Однак з моменту звільнення зі служби йому не виплачено зазначеної допомоги. Суд відхилив доводи відповідача про наявність у позивача права на отримання одноразової допомоги лише у період календарної служби з дня останнього зарахування без врахування періоду попередньої служби.

Постанову в апеляційному порядку оскаржило Управління Служби Безпеки України у Волинській області, вважає, що при її прийнятті судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 з 1981 по 1995 року проходив дійсну військову службу у ЗС СРСР - ЗС України, був звільнений з військової служби наказом командувача ВПО України від 04.11.1995 року № 0211 за власним бажанням, наказом Харківського військового університету від 24.11.1995 року виключений зі списків особового складу, у наказі відсутня вказівка про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. З 16.03.1996 року по 06.09.2010 року позивач проходив військову службу в органах СБУ, звільнений в запас за станом здоров'я, при звільненні йому була виплачена одноразова допомога за 14 років календарної служби з моменту останнього зарахування на військову службу. Оскільки при попередньому звільненні позивач набув право на допомогу, але вона не була виплачена з причин, які від Управління Служби Безпеки України у Волинській області не залежать, то при повторному звільненні зі служби УСБУ у Волинській області правомірно виплатило позивачу одноразову грошову допомогу за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 з 1981 року по 1995 рік проходив дійсну військову службу у ЗС СРСР - ЗС України, був звільнений з військової служби наказом командувача ВПО України від 04.11.1995 року № 0211 за власним бажанням. Наказом начальника Харківського військового університету від 24.11.1995 року виключений зі списків особового складу. Одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби позивачу не виплачувалась.

З 16.03.1996 року по 06.09.2010 року ОСОБА_2 проходив військову службу в органах Служби Безпеки України, звільнений в запас за станом здоров'я. Загальний стаж військової служби на момент звільнення позивача складає 28 років 9 місяців та 9 днів. Водночас при звільненні позивачу виплачена вихідна допомога лише за 14 років календарної служби (а.с. 35).

На звернення позивача про проведення перерахунку одноразової вихідної допомоги з врахуванням періоду попередньої служби відповідачем у такому відмовлено.

Такі дії відповідача є неправомірними, враховуючи наступне.

Частинами 1, 6 статті 9 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

При цьому вимоги щодо безперервності стажу вказана норма не містить.

На час звільнення позивача з військової служби 04 листопада 1995 року діяв інший порядок виплати зазначеної допомоги, зокрема статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачалося, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Абзацом першим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», в редакції, що діяла на час звільнення позивача з військової служби у 1995 році, встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Таким чином, звільняючись з військової служби за власним бажанням у листопаді 1995 року, позивач мав право на отримання грошової допомоги в розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачена статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», виплачувалась військовослужбовцям з 31 березня 2005 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при звільненні з органів Служби Безпеки України позивач мав право на одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що складає 28 років служби, відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та вірним способом відновлення порушеного права позивача є покладення обов'язку на відповідача вчинити дії шляхом внесення змін до наказу № 119-ОС від 07.09.2010 року.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби Безпеки України у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року у справі № 2а-4063/11/0308 за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби Безпеки України у Волинській області про зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

Л.Я. Гудим

Ухвала складена в повному обсязі 09.02.2015 року.