Справа № 2а-7404/12/1370
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року Справа № 183116/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників:

від позивача Білобрама Т.Б.

від відповідача Юрченко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у міста Львові на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 року у справі № 2а-з7404/12/1370 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у міста Львові про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» звернулось з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові Державної податкової служби у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000920802/862 від 14.08.2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість, в сумі 374978,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Згідно висновків акту перевірки № 631/32-00/00131587 від 01.08.2012 року щодо порушень позивачем вимог податкового законодавства є безпідставними, оскільки ТОВ «Еф Ер Ті-Груп» здійснювалась поставка обладнання систем зонального захисту від імпульсних, грозових та комутаційних перенапруг за договором № 12/11-212 від 21.03.2012 року. Згідно вказаного договору ТОВ «Еф ЕрТі-Груп» зобов'язувалось змонтувати, інсталювати, паспортизувати і ввести в експлуатацію дані системи захисту на територіях і в адміністративних приміщеннях РЕМ, а саме: Перемишлянський, Жидачівський, Самбірський, Старосамбірський, Жовківський, Мостистиський, Пустомитівський, Сокальський. Дане обладнання змонтовано на об'єктах позивача, введене в експлуатацію, що підтверджується належним чином складеними первинними документами. Позивач зазначає, що між ним та ТОВ «АСТ-Технології» укладено договір поставки № 12/11-206 від 28.03.2011 року, згідно якого ТОВ «АСТ-Технології» зобов'язувалось здійснити поставку, монтаж, інсталяцію та наладку обладнання засобів телемеханіки на електроенергетичній підстанції. Вказані господарські операції, як стверджує позивач, підтверджуються належним чином складеними первинними документами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 року у справі № 2а-з7404/12/1370 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові Державної податкової служби № 000920802/862 від 14.08.2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем-податок на додану вартість, в сумі 374978,84 грн

Не погодившись із постановою суду першої інстанції податковим органом подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права відповідач просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити повністю. В обґрунтування поданої скарги посилається на те, що проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог Закону України «Про податку на додану вартість» та Податкового кодексу, що призвело до заниження ПДВ на суму 1003864,73 грн.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує.

Представник відповідача підтримує вимоги апеляційної скарги. Просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом документальної перевірки є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Така перевірка здійснюється на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків, а тому органи державної податкової служби мають право вимагати надання вказаних документів під час перевірки.

01.08.2012 року відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 року по 31.03.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 року по 31.03.2012 року. За результатами проведеної перевірки складено акт № 631/32-0/00131587.

Проведеною перевіркою, крім іншого, встановлено порушення: - п.п. 7.2.3., п.п. 7.2.6. п. 7.2., п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п. 14.1.185., п.п. 14.1.191. п. 14.1. ст. 14, п. 198.1., п. 198.3. ст. 198, п. 201.1., п. 201.6. ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ за перевіряємий період на суму 1003864,73 грн.

Матеріалами справи доведено, що між ТОВ «Еф Ер Ті-Груп» та ПАТ «Львівобленерго» було укладено договір № 12/11-212 від 21.03.2012 року, згідно якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання здійснити поставку обладнання систем зонального захисту від імпульсних, грозових та комутаційних перенапруг та змонтувати, інсталювати, паспортизувати і ввести в експлуатацію дані системи захисту на територіях і в адміністративних приміщення РЕМ.

При проведенні перевірки, податковим органом використано акт ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС № 1635/22-5/36259073 від 31.05.2012 року про проведення документальної перевірки ТОВ «Еф Ер Ті-Груп» з питань дотримання вимог чинного податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету ПДВ. Податковий орган зазначає, що операції ТОВ «Еф Ер Ті-Груп» не підтверджуються стосовно врахування реального часу їх здійснення, місцезнаходження майна, наявності виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

За наслідками вказаного акту податковим органом зроблено висновок, що ПАТ «Львівобленерго», в порушення п.п. 14.1.185., п. 14.1.191. п. 14.1. ст. 14,, п. 198.1., п. 198.3. ст. 198, п. 201.1., п. 201.6. ст. 200 Податкового кодексу України, суми ПДВ, включені до складу податкового кредиту на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Еф Ер Ті-Груп» залишається непідтвердженими в сумі 266265,94 грн.

28.03.2011 року між позивачем та ТОВ «АСТ-Технології» укладено договір поставки № 12/11-206 , предметом якого є поставка, монтаж, інсталяція, наладка обладнання засобів телемеханіки на електроенергетичній підстанції.

Податковим органом встановлено, що згідно з Системою автоматизованого співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України щодо відображення в розшифровках ПЗ та ПК по контрагенту ТОВ «АСТ-Технології», розбіжностей не встановлено.

В акті перевірки також вказано, що ПАТ «Львівобленерго» до перевірки на відповідність вимогам та обстеженням встановлених державою не надано Ліцензії на проведення відповідних робіт, акту тестування на проведення відповідних робіт, акту тестування змонтованого обладнання, проектної документації, кошторисної документації.

З врахуванням вищенаведеного, ПАТ «Львівобленерго» безпідставно сформовано податковий кредит по ПДВ в сумі 86970,32 грн.

За наслідками даного факту відповідачем 14.08.2012 року прийнято податкове повідомлення - рішення № /862, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість в сумі 1185267,85 грн.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 вказаного Закону зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Згідно п.1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

У відповідності до п.п. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» до податкового кредиту не дозволяється включення суми податку на додану вартість, сплаченого в зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), що не відносяться до складу валових витрат чи основних фондів (п.п. 7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість») та витрати по сплаті податку на додану вартість, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (п.п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно з п.п. 7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, право позивача на податковий кредит відповідно до зазначеної норми Закону виникло по факту отримання податкових накладних.

Підпунктом 7.2.1 п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачені вимоги до податкової накладної.

Відповідно до п.п. 7.2.3 п.7.2, п.п. 7.3.1 п.7.3 та п.п. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна є єдиною підставою для визначення сум податкового кредиту, оскільки тільки цей документ підтверджує одну з подій, що її здійснено покупцем: чи то оплату товару чи отримання товару від продавця, що є підставою для виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Згідно з п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» , право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст.9 цього Закону.

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Судом першої інстанції встановлено, що податкові накладні за договірними відносинами позивача з його контрагентом, оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про податок на додану вартість». Крім того, судом встановлено, що на момент видачі на адресу позивача податкових накладних його контрагент був зареєстрований органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників податку на додану вартість.

Згідно п.п. 14.1.185. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу Україну, постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Згідно п.п. 14.1.191. п. 14.1. ст. 14 цього ж Кодексу, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Статтею 198 Податкового кодексу України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу).

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи реальність господарської операції позивача з контрагентами, товари отримані позивачем для подальшого використання в господарській діяльності, на момент вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований платником податку на додану вартість.

Позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій та правомірності включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість подано суду копії: податкових, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, доказів про оплату за отримані товари та послуги, акти приймання-передачі виконаних робіт та основних засобів.

Закон України «Про податок на додану вартість» та Податковий кодекс України не ставлять в залежність отримання бюджетного відшкодування платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо контрагентів позивача. Відповідачем невиконання вказаного обов'язку контрагентом позивач жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Припущення зазначені в акті перевірки не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Саме на податковий орган покладений обов'язок контролю за сплатою податкових зобов'язань із врахуванням конституційного принципу щодо індивідуальності зобов'язань сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а відтак вказані податковим органом заперечення не можуть бути причиною позбавлення позивача на віднесення сплачених ним у ціні товарів та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що реальність господарської операції між позивачем та ТОВ «АСТ-Технології», ТОВ «Еф Ер Ті-Груп» підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, що стали підставою для формування показників сум податкового кредиту, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у міста Львові залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 року у справі № 2а-7404/12/1370 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.