Справа № 821/2449/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/2449/14

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Циганій С.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Берекет Н.В.,

за участю представника апелянта - Пашаєва Г.В.,

представника третьої особи ТОВ «Славутич» - Гончар Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом заступника прокурора Херсонської області до Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області, за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич", Геройської сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними та скасування розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації від 09.12.2002р. №565 "Про затвердження проекту відведення та передачу земельної ділянки в оренду ВКТФ "Славутич" та від 29.10.2004р. №393 "Про зміну умов договору оренди та затвердження технічної документації із землеустрою щодо продовження строку договору оренди земельних ділянок ТОВ "Славутич".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що земельна ділянка площею 240 га, яка перебуває у користуванні ТОВ "Славутич" на правах оренди, суперечить вимогам земельного та водного законодавства, оскільки знаходиться в межах прибережної захисної смуги Дніпровського лиману та відповідно до ст.58 ЗК України не могла бути передана в оренду. Крім того, проект відведення земельної ділянки ВКТФ "Славутич" в оренду не погоджено з органом охорони культурної спадщини.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що пунктами 1, 3 розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації від 09.12.2002р. №565 затверджено проект відведення земельної ділянки із земель запасу на території Геройської сільської ради площею 240 га та в подальшому передано в оренду для заготівлі очерету ВКПФ "Славутич". В подальшому, розпорядженням Голопристанської райдержадміністрації №393 від 29.10.2004р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо продовження договору оренди земельних ділянок площею 240 га ТОВ "Славутич" строком на 40 років. При цьому, з матеріалів технічної документації ВКТФ «Славутич» від 2002р., та Технічної документації із землеустрою щодо продовження договору оренди земельних ділянок 2004р., пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо продовження договору оренди земельних ділянок ТОВ «Славутич», земельна ділянка під очеретом віднесена до земель сільськогосподарського призначення.

Аналогічні висновки зазначені і в листах відділу Держкомзему у Голопристанському районі від 27.07.2012р. №01-10/2027, від 10.09.2014р. №01-10/2368, а також в листі, адресованому ТОВ «Славутич» за вих.№1/10/376 від 22.03.2011р., в якому відділ повідомляє про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про скасування розпоряджень голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 09.12.2002р. №565 та від 29.10.2004р. №393 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ч.1 ст.1 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 19 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділені на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Порядок встановлення та зміни цільового призначення земель визначений ст.20 Земельного кодексу України.

За приписами ч.1 та ч.2 цієї норми віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до державної статистичної звітності форми 6-зем земельні ділянки, що надані в оренду ТОВ «Славутич» обліковуються в рядку 65-«Підприємства інших галузей промисловості», графа 71-«Відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, інші».

З матеріалів технічної документації із землеустрою, які затверджено розпорядженням Голопристанської районної адміністрації від 09.12.02 р. №565 «Про затвердження проекту відведення та передачу земельної ділянки в оренду ВКТФ «Славутич» та від 29.10.2004 р. №393 «Про зміну умов договору оренди та затвердження технічної документації із землеустрою щодо продовження строку договору оренди земельних ділянок ТОВ «Славутич» вбачається, що спірна земельна ділянка пл. 240,0000 га віднесена до земель сільськогосподарського призначення. Проектна документація, щодо встановлення меж прибережних захисних смуг не виготовлялась, прибережні захисні смуги в натурі не встановлені.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що висновок прокурора про те, що спірні земельні ділянки відноситься до категорії земель водного фонду зроблений прокурором виходячи виключно з викопіювання із плану земель Геройської сільської ради, що є частиною технічної документації ВКТФ «Славутич» від 2002р., що не свідчить про автоматичне віднесення спірної земельної ділянки до відповідної категорії.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що доводи прокурора про те, що Голопристанська районна державна адміністрація, надавши в оренду ТОВ «Славутич» земельну ділянку, перевищила свої повноваження, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо посилань прокурора на здійснення товариством діяльності з викосу очерету слід вказати наступне.

Відповідно до ст. 62 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється: а) влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; б) влаштування вигребів для накопичення господарсько-побутових стічних вод об'ємом понад 1 кубічний метр на добу; в) влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів; г) застосування сильнодіючих пестицидів.

Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах встановлюється законом.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що використання ТОВ "Славутич" орендованої земельної ділянки для безпосередньо під діяльність із викосу очерету, не підпадає під жодне обмеження у використанні земельних ділянок, встановлених ст.62 Земельного кодексу України, оскільки діяльність з викосу очерету є різновидом сінокосіння. На цю обставину акцентував увагу і Одеський Національний університет ім. І.І. Мечникова в своєму листі від 08.06.2011р. №61-11, зазначивши, що діяльність по викосу очерету є різновидом сінокосіння, та не заборонена особливим режимом прибережних захисних смуг.

Таким чином, узгодження Голопристанською районною державною адміністрацією цільового використання спірної земельної ділянки - для заготівлі очерету, як різновиду сінокосіння, та в подальшому укладення з ПВКП "Славутич", правонаступником якого є ТОВ "Славутич", договору оренди вказаної ділянки, не суперечить Земельному кодексу України, який є спеціальним законом з питань земельних правовідносин з огляду на норми ст. 3 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 90 Водного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією.

У прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється: 1) застосування стійких та сильнодіючих пестицидів; 2) влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; 3) влаштування вигрібів для накопичення господарсько-побутових стічних вод обсягом більше 1 кубічного метра на добу; 4) влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів.

Оскільки прокурором не надано доказів щодо належності спірної земельної ділянки саме до земель водного фонду, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що відтак не є за можливим розгляд питання визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської та дотримання суб'єктом господарювання вимог Постанови КМУ №486 від 08.05.1996р. "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них".

Суд не погоджується з доводами прокурора про протиправність оскаржуваного розпорядження у зв'язку з тим, що проект відведення земельної ділянки в оренду не погоджений з органом охорони культурної спадщини, так як на час прийняття відповідачем спірних актів, законодавством України не встановлювалось обов'язкове погодження документації щодо відведення земельних ділянок з органом охорони культурної спадщини. Вказана норма поширюється виключно на правовідносини, що виникли з дня набрання чинності Закону України №1702-VI від 05.11.2009р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю", а саме з 10.12.2009 р.

Закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Оскільки ні в 2002, ні в 2004 роках, тобто на час прийняття оскаржуваних розпоряджень, земельним законодавством України не було передбачено погодження проекту відведення земельної ділянки з органом охорони культурної спадщини, відтак вказаний акт не потребував погодження органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.12.2002 р. головою Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області прийнято розпорядження №565 "Про затвердження проекту відведення та передачу земельної ділянки в оренду ВКТФ "Славутич", за яким ВКТФ "Славутич" передано в оренду земельну ділянку для заготівлі очерету на території Геройської сільської ради площею 240 га. На виконання вказаного розпорядження, між Голопристанською РДА та ТОВ "Славутич" укладено договір оренди, який зареєстровано відповідно до закону та на день розгляду справи не розірваний та не визнаний недійсним жодною його стороною, ні судовим органом. З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ВКТФ "Славутич", правонаступником якої є ТОВ "Славутич", правомірно набули право користування земельною ділянкою та здійснює її використання на законних підставах.

Відповідно до ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Судом не встановлено жодної з вказаних підстав, яка б могла слугувати підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Херсонської області про скасування оскаржуваних розпоряджень є безпідставними, необґрунтованими, у зв`язку з чим такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Херсонського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 13.02.2015 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик