Справа № 812/810/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/29532/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Степашко О.І.,

Усенко Є.А.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» (далі - БТІ),

про визнання протиправним рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним рішення БТІ від 3.12.2012 року щодо відмови в державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначив, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-яке обтяження нерухомого майна набуває чинності тільки після державної реєстрації такого обтяження, і відповідно, відмова у державній реєстрації права власності на нерухоме майно з підстави накладення арешту є законною виключно при наявності державної реєстрації такого арешту.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомості майна від 27.11.2012 року будь-яка заборона або арешт майна, що підлягало реєстрації БТІ на момент прийняття рішення про відмову, були відсутні.

12 березня 2013 року постановою Луганського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що БТІ, відмовляючи у здійснені державної реєстрації права власності, правомірно.

ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою про скасування постанови Луганського окружного адміністративного суду та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.10.1997 року ОСОБА_3 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва від 7.11.2012 року та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 5.11.2012 року ОСОБА_2 набув право власності на зазначену квартиру.

28 листопада 2012 року ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 звернулася до БТІ із заявою щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру.

3 грудня 2012 року БТІ прийняло рішення щодо відмови ОСОБА_2 в реєстрації права власності відповідно до п. 3.5.7 Тимчасового положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 7.02.2002 року (далі - Тимчасове положення), у зв'язку з тим, що постановою прокуратури Артемівського району м. Луганська від 17.01.2011 року був накладений арешт на спірну квартиру.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо: заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі; із заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкта; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна; заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване.

Відповідно до пп. 1.3 п. 1 Тимчасового положення державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно з п. 2.1 Тимчасового положення для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням.

Відповідно до п. 3.1 Тимчасового положення з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав реєстратором БТІ розпочинається її розгляд.

Реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи для проведення державної реєстрації прав, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав; відповідність відомостей про об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, наявним у Реєстрі прав та поданим документам; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають проведенню державної реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 3.4 Тимчасового положення за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в ній.

Пунктом 3.5 Тимчасового положення встановлені підстави для відмови у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, п. 3.5.7 встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно виникли на підставі правочинів за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладення заборони та/або арешту нерухомого майна, що підтверджується відповідним витягом.

Суди попередніх інстанцій встановили, що державним реєстратором було встановлено, що в матеріалах інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомості на спірну квартиру міститься постанова прокуратури Артемівського району м. Луганська від 17.01.2011 року щодо накладення арешту на квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_3

Відповідно до ст. 125 Кримінально процесуального кодексу України (чинній на час виникнення спірних правовідносин) слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов'язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову.

В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів для забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.,ч. 1, 6 ст. 126 Кримінально процесуального кодексу України забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Таким чином, заборона відчуження нерухомого майна, встановлена постановою слідчого прокуратури, повинна виконуватися до прийняття та отримання відповідної постанови про зняття арешту органом, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

9 січня 2013 року постановою Артемівського районного суду м. Луганська за заявою ОСОБА_2 арешт з спірної квартири був знятий.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що БТІ, відмовляючи ОСОБА_2 у здійсненні реєстрації права власності на спірну квартиру, діяла правомірно, оскільки при розгляді його заяви у БТІ була відсутня постанова про зняття арешту із зазначеної квартири і законі підстави для здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості були відсутні.

Висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Степашко О.І.

Усенко Є.А.