Справа № 808/114/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/800/37087/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

за участю:

секретаря Левіної А.А.

представника позивача неприбуття

представника відповідача Корчинської М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року

у справі № 808/114/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна»

до Запорізької митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області

про скасування карток відмови та рішень, стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці та Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товару за третім методом від 02.07.2012 № 112030000/2012/000221/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 112030000/2/00416 від 02.07.2012 за ВМД № 112030000/2012/014896; про визнання протиправними та скасування рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості за шостим методом від 06.07.2012 № 112030000/2012/000222/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 06.07.2012 № 112030000/2/00420 за ВМД № 112030000/2012/015020; визнання протиправними та скасування рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості за шостим методом від 24.07.2012 № 112030000/2012/000227/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 24.07.2012 № 112030000/2/00426 за ВМД № 112030000/2012/006349; стягнення з Державного бюджету України на користь ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» переплати ввізного мита у сумі 32 335,24 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04.04.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення - про часткове задоволення позову.

Визнано протиправними та скасовано рішення Запорізької митниці від 02.07.2012 № 112030000/2012/000221/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 02.07.2012 № 112030000/2/00416 за ВМД № 112030000/2012/014896; визнано протиправними та скасовано рішення Запорізької митниці від 06.07.2012 № 112030000/2012/000222/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 06.07.2012 № 112030000/2/00420 за ВМД № 112030000/2012/015020; визнано протиправними та скасовано рішення Запорізької митниці від 24.07.2012 № 112030000/2012/000227/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 24.07.2012 № 112030000/2/00426 за ВМД № 112030000/2012/006349.

У задоволені решти позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову, Запорізька митниця оскаржила його у цій частині у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині з мотивів порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» просило залишити рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 09.02.2012 між позивачем та фірмою «INTERKOMODITIES SA» укладено контракт №13120156 (специфікація № 19 від 21.06.2012), за умовами якого продавець зобов'язався поставити позивачу феромолібден на умовах DAP відповідно до Інкотермс 2010.

Для проведення митного оформлення поставленого товару до митного органу 02.07.2012 на виконання умов вказаного договору подана вантажна декларація № 112030000/2012/014896 разом із наступними документами: зовнішньоекономічний договір від 09.02.2012 № 13120156, специфікація від 21.06.2012 № 19, рахунок-фактура (інвойс) від 21.06.2012 № МО-12-021, сертифікат якості від 27.04.2012 №372, пакувальний лист б/н від 21.06.2012.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару митний орган, посилаючись на виявлені розбіжності в поданих до митного оформлення документах, а саме: сумніви щодо пакувального листа № б/н від 21.06.2012 від «Intercommodities S.A», зобов'язала позивача надати наступні документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; виписку з бухгалтерської документації; специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

02.07.2012 представник позивача був ознайомлений з переліком витребуваних додаткових документів. Того ж дня додатково було надано комерційний інвойс з третіми особами від 21.06.2012 № 0339/21.06.12, договір з третіми особами від 05.01.2012 № 01-2012-ІС/АВВ, декларацію країни відправлення, котирування «Metal Prices» та висновок Держзовнішінформ. Здійснено також запис декларанта на зворотному боці декларації митної вартості форми ДМВ-1 «Обґрунтування щодо витребування додаткових документів зазначені в службовій записці № 121-615 від 02.07.2012».

Однак документи, що були додатково надані, на думку митного органу, не містили всіх відомостей щодо ціни заявленого товару, що не дало змогу остаточно впевнитись у якості додаткового документа, який підтверджує вартість, визначену декларантом.

У митного органу була наявна інформація про вартість товару з тієї ж країни і часу експорту, що збігались з часом експорту оцінюваних товарів і становила 37,05 ам.дол/кг за вагу чистого Мо (37,05х13636/20000)=25,26 ам.дол/кг. Тому при визначенні митної вартості товару була застосована наявна у митного органу інформація щодо вартості товару та цінової інформації ЄАІС ДМСУ та застосовано метод визначення митної вартості товару № 2б (за ціною договору щодо подібних/аналогічних товарів).

Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним раніше контрактом (специфікація № 20 від 26.06.2012) товару до митного органу 02.07.2012 на виконання умов цього договору подана вантажна митна декларація № 112030000/2012/015020 разом із наступними документами: зовнішньоекономічний договір № 13120156 від 09.02.2012, специфікація № 20 від 26.06.2012, рахунок-фактура (інвойс) № МО-12-022 від 26.06.2012, сертифікат якості б/н від 30.05.2012, пакувальний лист б/н від 26.06.2012, накладна CMR № 120954-3 від 27.06.2012. Також разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару Запорізька митниця, посилаючись на виявлені розбіжності в поданих до митного оформлення документах, а саме: сумніви щодо пакувального листа № б/н від 26.06.2012 від «Intercommodities»; в контракті від 09.02.2012 № 13120156 зазначені умови поставки DAP - Запоріжжя, в інвойсі від 26.06.2012 № МО-12-022 dd.-DAP- Запоріжжя, в CMR 120954-3 від 27.06.2012 умови поставки - DDU-Запоріжжя, зобов'язала позивача надати наступні документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; виписку з бухгалтерської документації; специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

06.07.2012 представник позивача був ознайомлений з переліком додаткових документів, що були затребувані. Того ж дня додатково було надано контракт з третьою особою від 05.01.2012 № 01-2012-ІС/АВВ, рахунок від 26.06.2012 №0340, декларація країни відправлення, витяг із сайту «Metal Pages». Здійснено також запис декларанта на зворотному боці декларації митної вартості форми ДМВ-1 «Обґрунтування щодо витребування додаткових документів зазначені в службовій записці № 121-636 від 06.07.12».

Однак документи, що були додатково надані, на думку митного органу, не містили всіх відомостей щодо ціни заявленого товару, що не дало змогу митному органу остаточно впевнитись в якості додаткових документів, які підтверджують вартість товару, визначену декларантом.

У митного органу була наявна інформація про вартість товару з тієї ж країни і часу експорту, що збігалисвь з часом експорту оцінюваних товарів і становила 42,809 ам.дол/кг за вагу чистого Мо (42,809х13320/20000)=28,51 ам.дол/кг. Тому при визначенні митної вартості товару була застосована наявна у митного органу інформація щодо вартості товару та цінової інформації ЄАІС ДМСУ та застосовано метод визначення митної вартості товару № 2 ґ (резервний).

Крім того, для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом (специфікація № 26 від 11.07.2012) товару до митного органу 23.07.2012 на виконання умов цього договору подана вантажна митна декларація №112030001/2012/006349 разом із наступними документами: зовнішньоекономічний договір № 13120156 від 09.02.2012, специфікація № 26 від 11.07.2012, рахунок-фактура (інвойс) №VN-12-011 від 11.07.2012, сертифікат якості б/н від 02.07.2012, пакувальний лист б/н від 09.07.2012, лист б/н від 20.07.2012, накладна CMR № 121062-3 від 16.07.2012, контракт COR-IC/2012 від 01.02.2012, інвойс № 0907/01 від 09.07.2012, витяг з сайту Metal Pages, декларацію країни відправлення. Також разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

У ході здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару Запорізька митниця, посилаючись на виявлені розбіжності в поданих до митного оформлення документах, а саме: згідно з умовами пункту 4 контракту від 09.02.2012 № 13120156 продавець зобов'язаний пред'явити покупцю оригінал пакувального листа, а пред'явлено копію; в сертифікаті якості б/н від 02.07.2012 йде посилання на контракт 128.12.10638.005 S, який відрізняється від тих, які заявлено разом з ВМД, а саме контракт третіх осіб PURCHASE CONTRACT № COR-IC/2012 від 01.02.2012, та № 13120156 від 09.02.2012; в рахунку третіх осіб інвойс № 0907/01 від 09.07.2012 вказано контракт третіх осіб PURCHASE CONTRACT № COR-IC/2012 від 01.02.2012, крім того вартість від попереднього покупця в рахунку третіх осіб нижча за котирування в Metal Pages; контракт третіх осіб PURCHASE CONTRACT № COR-IC/2012 від 01.02.2012 не містить цінової інформації необхідної для підтвердження ціни в рахунку третіх осіб інвойс № 0907/01 від 09.07.2012, зобов'язала позивача надати наступні документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а саме контракт 128.12.10638.005 S; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

24.07.2012 представник позивача був ознайомлений з переліком додаткових документів, що були витребувані. Того ж дня позивачем додатково було надано специфікацію від 24.07.2012 № 02 (до контракту № COR-IC/2012 від 01.02.2012). Здійснено також запис декларанта на зворотному боці декларації митної вартості форми ДМВ-1 «Обґрунтування щодо витребування додаткових документів зазначені в службовій записці № 121-694 від 24.07.12».

Однак документи, що були додатково надані, на, думку Запорізької митниці, не містили всіх відомостей щодо ціни заявленого товару, що не дало змогу митному органу остаточно впевнитись у якості додатково наданих документів, які підтверджують вартість товару, визначену декларантом.

У митного органу була наявна інформація про вартість товару з тієї ж країни і часу експорту, що збігалися з часом експорту оцінюваних товарів і становила 30,3192 ам.дол/кг за вагу чистого V (30,3192х8167/10000)=24,7617 ам.дол/кг. Тому при визначенні митної вартості товару була застосована наявна у митного органу інформація щодо вартості товару та цінової інформації ЄАІС ДМСУ та застосовано метод визначення митної вартості товару за методом № 2 ґ (резервний) відповідно до вимог статей 57, 64 Митного кодексу України.

На підставі вище викладених обставин митним органом прийнято рішення про визначення митної вартості товару за методом 2б від 02.07.2012 №112030000/2012/000221/1 та прийнято на його підставі картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 02.07.2012 № 112030000/2/00416 за ВМД № 112030000/2012/014896; рішення про визначення митної вартості товару за резервним методом (2ґ) від 06.07.2012 № 112030000/2012/000222/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 06.07.2012 №112030000/2/00420 за ВМД № 112030000/2012/015020; рішення про визначення митної вартості товару за резервним (2ґ) методом від 24.07.2012 № 112030000/2012/000227/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 24.07.2012 № 112030000/2/00426 за ВМД № 112030000/2012/006349.

У результаті застосування митним органом методів 2б та 2ґ під час визначення митної вартості ввезених позивачем товарів ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до бюджету додатково сплачено ввізне мито у сумі 32 335,24 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування рішень та карток відмови митного органу, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які витребувані митним органом, декларантом в повному обсязі надані не були, у зв'язку з чим митну вартість товарів визначено з урахуванням цінової інформації при визначенні митної вартості з Єдиної Автоматизованої Інформаційної Системи Держмитслужби.

Крім того, рішення про визначення митної вартості товарів містять висновки митного органу про неможливість визначення митної вартості шляхом послідовного застосування першого методу у зв'язку з відмовою декларанта надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, у зв'язку з чим митна вартість товарів визначена з урахуванням наявної у митного органу інформації щодо вартості товарів за ціновою інформацією ЄАІС ДМСУ та застосовано третій і резервний методи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов у частині скасування рішень та карток відмови митного органу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оспорювані у справі рішення митного органу та матеріали справи не містять ж одних доказів на підтвердження послідовного застосування відповідачем методів визначення митної вартості товару.

Отже, ані з рішень про визначення митної вартості товарів, ані з інших матеріалів справи не вбачається відповідних підстав для визначення вартості товарів за резервним методом, а також обґрунтування неможливості застосування попередніх методів в їх послідовності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови підлягають скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується зі вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі змістом частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 частини третьої статті 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для прийняття оспорюваного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 02.07.2012 № 112030000/2012/000221/1 була наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, а саме сумнівів щодо достовірності даних, які містились у пакувальному листі, виданому фірмою «INTERKOMODITIES» від 21.06.2012.

Водночас, пакувальний лист відповідно до змісту частини другої статті 53 Митного кодексу України не належить до переліку обов'язкових документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару. Крім того, наявність сумнів у митного органу щодо змісту цього документа згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України не є підставою для витребування додаткових документів.

Положеннями Митного кодексу України не встановлено заборону чи обмеження застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, що імпортуються, в залежності від того чи є сумніви у митного органу щодо достовірності пакувального листа.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для скасування рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товару за третім методом від 02.07.2012 № 112030000/2012/000221/1 та прийнятої на його підставі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 112030000/2/00416 від 02.07.2012 за ВМД № 112030000/2012/014896.

Відповідно до змісту статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій митного органу щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це установлено статтею 57 Митного кодексу України, та без обґрунтування неможливості їх застосування.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14.11.2011 №21-213а11 та від 29.05.2012 №21-91а12.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Ураховуючи те, що судом апеляційної інстанції установлено відсутність обґрунтування з боку митного органу неможливості застосування попередніх п'яти методів визначення митної вартості товарів під час прийняття рішень про визначення митної вартості за шостим (резервним) методом від 06.07.2012 № 112030000/2012/000222/1 та від 24.07.2012 № 112030000/2012/000227/2, колегія суддів погоджується з висновком цього суду про наявність підстав для скасування вказаних рішень та прийнятих на їх підставі карток відмови.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними норми права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Запорізької митниці залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року в цій справі в частині задоволення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель