Справа № К/9991/9537/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 року м. Київ К/9991/9537/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2010 року в справі за його позовом до Державної митної служби України про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2006 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що у квітні 2006 року т.в.о начальника Куп'янської митниці направлено до Державної митної служби України подання про позбавлення його премії у зв'язку з невиконання вимог наказу від 24 березня 2006 року про відрядження для проведення повторної атестації та неприбуття на атестацію. У подальшому на підставі цього ж подання та за ті ж самі діяння до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення зауваження.

Вважає, що його особиста явка на засідання атестаційної комісії є необов'язковою, т.в.о начальника Куп'янської митниці не наділений повноваженнями щодо направлення подань про притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії посадових осіб, віднесених до номенклатури голови Державної митної служби України.

У процесі розгляду справи доповнив позовні вимоги та зазначав, що чергова атестація, всупереч його заявам про незадовільний стан здоров'я, які подавались атестаційній комісії, була проведена в період його тимчасової непрацездатності, що, на його думку, вплинуло на результат атестації, тому висновок атестаційної комісії від 26 серпня 2004 року про визнання його таким, що відповідає займаній посаді за певних умов є незаконними.

Остаточно уточнивши позовні вимоги просив: визнати незаконним рішення Вищої атестаційної комісії Державної митної служби України від 26 серпня 2004 року щодо визнання таким, що відповідає займаній посаді за певних умов; скасувати пункт 2 наказу Державної митної служби України від 18 жовтня 2004 року №842-к «Про результати проведення 26 серпня 2004 року, 27 серпня 2004 року та 02 вересня 2004 року періодичної атестації працівників Східної регіональної та підпорядкованих їй митниць» у частині проведення повторної атестації через рік посадових осіб згідно з додатком 2 до цього наказу; визнати пункт 3 наказу Державної митної служби України від 19 квітня 2006 року №302 «Про преміювання працівників митних органів, спеціалізованих митних установ за результатами роботи в березні 2006 року» щодо позбавлення премії за невиконання вимог листа Державної митної служби України від 23 березня 2006 року №11/2-13/3068-ЕП стосовно повторної атестації та наказу Куп'янської митниці від 24 березня 2006 року №31-в «Про відрядження»; зобов'язати начальника Куп'янської митниці здійснити преміювання за березень 2006 року за рахунок і в межах затвердженого фонду оплати праці відповідно до вимог пункту 5 наказу Державної митної служби України від 19 квітня 2006 року №302; визнати незаконним наказ Державної митної служби України від 27 квітня 2006 року №352-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останньою постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2010 року відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2010 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач просив суд скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд, постановити окрему ухвалу щодо суддів Куп'янського міськрайонного суду Харківської області у зв'язку з грубим порушенням ними вимог Кодексу адміністративного судочинства України при підготовці та розгляді справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 01 квітня 1997 року призначений на посаду заступника начальника Куп'янської митниці, з якої був звільнений наказом голови Державної митної служби України від 13 березня 2008 року №276-к на під-ставі статті 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням).

16 листопада 2005 року головою Державної митної служби України видано наказ №1116 про проведення протягом листопада-грудня 2005 року повторної атестації посадових осіб митних органів, щодо яких атестаційною комісією в 2004 році прийняте рішення про відповідність займаній посаді за певних умов та затверджено графік проведення повторної атестації.

Згідно з цим графіком, датою проведення атестації ОСОБА_4 було 23 грудня 2005 року та додатковий день - 28 грудня 2005 року.

З даним наказом та графіком позивач ознайомлений 18 листопада 2005 року.

Через відсутність ОСОБА_4 на атестації 23 грудня 2005 року з причин тимчасової непрацездатності, наказом голови Державної митної служби України від 24 лютого 2006 року №140-к позивачу призначено повторну атестацію після закінчення терміну тимчасової непрацездатності.

З метою проведення повторної атестації відповідно до наказів голови Державної митної служби України від 16 листопада 2005 року №1116-к та від 24 лютого 2006 року №140-к, листом від 23 березня 2006 року №11/2-13/3068-ЕП перший заступник голови Державної митної служби України запропонував начальнику Куп'янської митниці прибути на засідання атестаційної комісії 28 березня 2006 року та забезпечити прибуття ОСОБА_4

На виконання наказів голови Державної митної служби України від 16 листопада 2005 року №1116-к і від 24 лютого 2006 року №140-к та згідно листа першого заступника голови Державної митної служби України від 23 березня 2006 року №11/2-13/3068-ЕП, т.в.о начальника Куп'янської митниці 24 березня 2006 року виданий наказ №31-В про відрядження позивача до Державної митної служби України терміном на 3 доби з 27 березня по 29 березня 2006 року.

З зазначеним наказом позивач ознайомлений 24 березня 2006 року.

У зв'язку з порушенням розпорядження керівництва Державної митної служби України та наказу т.в.о начальника Куп'янської митниці, що виразилось у неприбутті 28 березня 2006 року на засідання Вищої атестаційної комісії, наказом голови Державної митної служби України від 19 квітня 2006 року №302 позивача позбавлено премії за березень 2006 року, а наказом від 27 квітня 2006 року №352-к накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення зауваження.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наказ від 19 квітня 2006 року, яким позивача позбавлено премії є законним, направляючи подання про позбавлення премії т.в.о начальника Куп'янської митниці діяв на підставі та у межах наданих йому повноважень, крім того, позбавлення премії не є дисциплінарним стягненням, а заходом матеріального впливу за невиконання вимог керівництва. Факти порушення службової дисципліни знайшли своє підтвердження, тому накладення дисциплінарного стягнення є обґрунтованим. Також зазначав, що повторну атестацію призначено правомірно, оскільки за результатами атестації у 2004 році позивача визнано таким, що відповідає займаній посаді за певних умов та він погодився виконати надані рекомендації і не оскаржував рішення атестаційної комісії у встановлені законом строки. З вимогою про скасування рішення Вищої атестаційної комісії від 26 серпня 2004 року щодо визнання позивача таким, що відповідає займаній посаді за певних умов та пункту 2 наказу голови Державної митної служби України від 18 жовтня 2004 року №842 щодо проведення повторної атестації через рік, позивач звернувся у січні 2009 року, тобто з пропуском встановленого строку звернення до суду.

Апеляційний суд погодився з висновком міськрайонного суду щодо необґрунтованості позовних вимог, проте зазначив, що при розгляді справи судом було порушено правила предметної підсудності й скасував рішення з цих підстав та відмовив у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року №497 «Про умови грошового забезпечення посадових осіб та оплати праці працівників митної служби» преміювання посадових осіб митної служби, встановлення надбавок, доплат, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку, що затверджується Головою Державної митної служби.

Відповідно до даної постанови і з метою вдосконалення системи преміювання посадових осіб і працівників митних органів та спеціалізованих митних установ наказом голови Державної митної служби України від 30 червня 2004 року №479 затверджене Примірне положення про преміювання посадових осіб і працівників митних органів та спеціалізованих митних установ.

Згідно з пунктом 2 Примірного положення керівники самостійних структурних підрозділів Державної митної служби України та начальники регіональних митниць щомісяця до 5 числа подають Голові Служби детально обґрунтовані пропозиції щодо преміювання начальників митних установ, їх заступників, розмір премії яких визначається наказом Державної митної служби України, або щодо збільшення, зменшення розміру премії їм чи щодо її позбавлення.

Відповідно до пункту 5 цього Положення начальник митного органу, спеціалізованої митної установи має право позбавити посадову особу, працівника премії за допущені дисциплінарні правопорушення, крім керівних працівників, що преміюються згідно з наказом Державної митної служби України.

Оскільки посада заступника начальника Куп'янської митниці віднесена до номенклатури посад голови Державної митної служби України, то, відповідно, його преміювання здійснюється наказом Голови служби, який видається на підставі пропозиції керівника відповідної митниці щодо преміювання або щодо позбавлення преміювання цієї особи.

З огляду на наведені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що готуючи подання голові Державної митної служби України про позбавлення позивача премії т.в.о начальника Куп'янської митниці діяв на підставі та у межах наданих йому повноважень.

Також правильним є висновок міськрайонного суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни не виключає можливості позбавлення його премії і є правом керівника органу, де проходить службу особа.

Відповідно до пункту 5 Дисциплінарного статуту митної служби України посадові особи митної служби під час виконання службових обов'язків діють у межах закону та інших нормативно-правових актів України і підпорядковуються своїм прямим, у тому числі безпосереднім, керівникам.

Прямими керівниками для посадових осіб митної служби є безпосередні керівники та керівники вищого рівня, яким підпорядковані ці особи хоча б тимчасово. Найближчий до підлеглого прямий керівник є його безпосереднім керівником.

Згідно з пунктом 6 Дисциплінарного статуту прямі керівники у митних органах усіх рівнів можуть давати розпорядження чи видавати накази, які є обов'язковими для виконання підлеглими, тільки в межах наданих їм повноважень.

Підпунктом 1 пункту 22 Дисциплінарного статуту визначено, що до діянь, які є порушеннями службової дисципліни, належать порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників.

Оскільки обставинами справи підтверджено неналежне виконання позивачем вимог наказу т.в.о начальника Куп'янської митниці від 24 березня 2006 року «Про відрядження» з метою проведення повторної атестації, наказ від 27 квітня 2006 року №352-к про оголошення зауваження за порушення службової дисципліни не суперечить законодавству.

Посилання в касаційній скарзі на те, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення у нього не відібрано пояснень є неприйнятним, оскільки вказані посилання спростовуються доказами, які містяться в справі.

Крім того, наказом «Про відрядження» від 24 березня 2006 року також доручено провести оплату витрат на відрядження згідно з чинним законодавством, тому доводи щодо неможливості з'явитися на повторну атестацію 28 березня 2006 року з підстав невиплати грошового авансу на відрядження також є необгрутованими.

У касаційній скарзі позивач посилається зокрема на те, що повторну атестацію проведено незаконно та необ'єктивно розглянуто його професійну діяльності з виконання покладених на нього службових обов'язків.

Відповідно до підпункту 2 пункту 17 Порядку проведення атестації посадових осіб митної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 року №1984, у разі прийняття рішення про відповідність посадової особи займаній посаді за певних умов Вища атестаційна комісія (відповідна атестаційна комісія) рекомендує керівникові митного органу, спеціалізованої митної установи, організації призначити через рік повторне атестування, якщо посадова особа, що атестувалася, погодиться виконати надані їй рекомендації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами чергової атестації у 2004 році, рішенням Вищої атестаційної комісії Державної митної служби України від 26 серпня 2004 року ОСОБА_4 визнаний таким, що відповідає займаній посаді за умови виконання рекомендацій атестаційної комісії й погодився виконати надані йому рекомендації у зв'язку з чим на 23 грудня 2005 року було призначено проведення повторної атестації, на яку позивач не з'явився.

На підставі протоколу засідання Вищої атестаційної комісії від 26 серпня 2004 року №19 головою Державної митної служби України 18 жовтня 2004 року виданий наказ №842-к «Про результати проведення 26 серпня 2004 року, 27 серпня 2004 року та 02 вересня 2004 року періодичної атестації працівників Східної регіональної та підпорядкованих їй митниць».

З даним наказом позивач ознайомився 04 листопада 2004 року, що ним не заперечується, разом з тим з вимогами про скасування пункту 2 цього наказу та з вимогами про скасування рішення атестаційної комісії від 26 серпня 2004 року до суду звернувся у січні 2009 року при уточненні позовних вимог та після розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд.

Згідно з підпунктом 1 пункту 18 Порядку проведення атестації посадових осіб митної служби рішення Вищої атестаційної комісії (відповідної атестаційної комісії) може бути оскаржене посадовою особою, що проходила атестацію, в установленому порядку керівникові митного органу, спеціалізованої митної установи, організації протягом 10 днів з дня його прийняття без урахування терміну тимчасової непрацездатності цієї особи.

Частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як зазначалось, про порушення своїх прав позивач дізнався у листопаді 2004 року, а з вимогою про скасування рішень щодо проходження атестації звернувся у січні 2009 року, тобто з порушенням строку, встановленого у пункті 18 Порядку проведення атестації посадових осіб митної служби та статті 233 Кодексу законів про працю України, не зазначивши при цьому підстав для поновлення процесуального строку.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогою про скасування рішення атестаційної комісії від 26 серпня 2004 року та пункту 2 наказу голови Державної митної служби України від 18 жовтня 2004 року № 842-к є правомірними.

Відповідно до частини другої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки.

Згідно з частиною другою статті 12 Митного кодексу України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, митними органами є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи, регіональні митниці, митниці.

З наведених норм закону вбачається, що спірні відносини, що виникли між сторонами по даній справі повинні розглядатися окружним адміністративним судом.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку, що при вирішення справи, міськрайонним судом не були дотримані правила предметної підсудності, що, відповідно до статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування судового рішення.

Вимоги позивача щодо постановлення окремої ухвали щодо суддів Куп'янського міськрайонного суду Харківської області і направлення її Вищій кваліфікаційній комісії суддів для вжиття заходів реагування не підлягають задоволенню, оскільки передбачені статтею 166 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для постановлення такої ухвали відсутні.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування і направлення справи на новий розгляд не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а по-станову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ І.Я. Олендер /підпис/