Справа № 814/2453/14
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

10 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2453/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Єнтіна А. П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Милосердного М.М.

при секретарі - Найденко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Южноукраїнської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Юженергобуд" до Южноукраїнської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство "Юженергобуд" звернулося до суду з адміністративним позовом до Южноукраїнської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 08 липня 2014 року №19, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 582 042,00грн., у тому числі за основним платежем 388 028,00грн. та за штрафними санкціями 194 014,00 грн..

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Юженергобуд" задоволений. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Южноукраїнської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 08 липня 2014 року №19, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 582 042,00грн., у тому числі за основним платежем 388 028,00 грн. та за штрафними санкціями 194 014,00 грн.

В апеляційній скарзі Южноукраїнської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Южноукраїнської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 18 лютого 2014 року по 20 лютого 2013 року відповідачем проведено документальну невиїзну позапланову перевірку позивача з питань правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з ПП "Примула-Дніпро" за грудень 2012 року, з питань правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по взаємовідносинам з ПП "Примула-Дніпро" за 4 кв. 2012 року.

За результатами перевірки складено акт №9/14-09-22-01/04630809 від 27 лютого 2014 року, яким встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого безпідставно завищено податковий кредит за грудень 2012 року в сумі 388 028,00 грн. та відображений в податкових деклараціях в вересні 2013 року в сумі 44 907,00 грн., в листопаді 2013 року в сумі 343 121,00 грн., чим занижено ПДВ на суму 388 028,00 грн.

На підставі вказаних висновків акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення №19, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 582 042,00грн., у тому числі за основним платежем 388 028,00грн. та за штрафними санкціями 194 014,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та вважає, що при винесенні постанови судом першої інстанції повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи та правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та контрагентом ПП "Примула-Дніпро" було укладено договір поставки товарно - матеріальних цінностей (плити ребристої ПИ-1, ПИ-1-2, ПИ-1-3, ПИ-4) №30-11 від 30 листопада 2012 року, за умовами якого покупець зобов'язується в порядку та на умовах передбачених договором виплатити та прийняти у свою власність продукцію (товар), назва, кількість та ціна якої вказана в накладних, та доставити товар за рахунок ПП "Примула-Дніпро".

На підтвердження виконання вказаного вище договору позивачем надано до матеріалів справи: видаткові накладні, рахунок-фактура, податкові накладні, акти виконання робіт, товарно-транспортні накладні, виписка з особового рахунку.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пп. "а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, що не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно вимог пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України).

Зміст наведених норм свідчить про те, що наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання позивачем у а ПП "Примула-Дніпро" товару за договором, на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) ПДВ до податкового кредиту, відповідачем належним чином спростовані не були.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Обставини, які слугували фактичною підставою для визначення позивачу податкового зобов'язання згідно спірного податкового повідомлення-рішення, знаходяться поза межами вище наведених вимог Податкового Кодексу України.

Між тим, отримані позивачем документи (видаткові накладні, рахунок-фактура, податкові накладні, акти виконання робіт, товарно-транспортні накладні, виписка з особового рахунку та інш.), дають підстави для висновку про сплату позивачем сум податку в ціні придбання товарів своєму безпосередньому постачальнику, який видав йому податкові накладні, маючи статус платника податку на додану вартість, а тому оцінка судом першої інстанції обставин та матеріалів справи відповідає правильному застосуванню норм Податкового кодексу України якими встановлено порядок та підстави формування податкового кредиту.

В свою чергу відповідачем не спростовано, що на момент складення податкових накладних, за якими позивачем сформовано податковий кредит на суму та за період вказаний в оскаржуваному повідомленні - рішенні, контрагент позивача був зареєстрований платником податку на додану вартість та відповідно мав право на складання податкових накладних.

Доводи податкового органу щодо безпідставності формування позивачем у спірний період податкового кредиту за рахунок сум податку на додану вартість, згідно податкових накладних, виписаних ПП "Примула-Дніпро", через неможливість здійснення господарської діяльності контрагентом з урахуванням відсутності у контрагента необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутності договорів про господарську діяльність, складських приміщень та транспортних засобів та інших первинних документів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки податковий орган невірно ставить правомірність та реальність господарських правовідносин позивача в залежність від результатів фінансово-господарської діяльності його контрагента та висновків щодо неможливості перевірки такого контрагента, з огляду на індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, встановлений статтею 61 Конституції України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що діючим податковим законодавством не пов'язане право платника на податковий кредит з фактичним знаходженням його контрагента за юридичною адресою, натомість податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством, зокрема, перевіряти наявність постачальника зі місцем реєстрації.

В свою чергу, актом перевірки та іншими матеріалами справи не встановлено жодного фактичного порушення саме позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про фактичну відсутність взаємовідносин позивача з вище зазначеним контрагентом та не ведення господарської діяльності у розумінні податкового законодавства, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені належними доказами та є лише припущеннями, які не є доказами у розумінні норм ст.69 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки апелянт дублює доводи заперечення на адміністративний позов та висновки акту перевірки, якім судом першої інстанції було надано належну правову оцінку, та винесене обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Южноукраїнської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 лютого 2015 року.

Головуючий: І.Г.Ступакова

Судді: А.І. Бітов

М.М. Милосердний