Справа № 826/15121/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Старової Н.Е.

Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Папірленд - Плюс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07 травня 2014 року № і № , -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року адміністративний позов ТОВ «Папірленд - Плюс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07 травня 2014 року № і № - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Папірленд - Плюс» зареєстроване Голосіівською районною в м. Києві державною адміністрацією 20 жовтня 1997 року. ТОВ «АСТІ (Україна)» взято на податковий облік в ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, станом на момент виникнення спірних правовідносин мав статус платника податку на додану вартість.

Протягом періоду з 04 квітня 2014 року по 10 квітня 2014 року згідно з нормами пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75, 78.1.1 п. 78.1 статті 78, п. 79.2 статті 79 Податкового кодексу України на підставі наказу від 04 квітня 2014 року № 888 працівником відповідача проведена документальна позапланова перевірка ТОВ «Папірленд - Плюс» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платниками податків: ТОВ «Агенція реклами «Лоцман» (податковий номер 37696574), ТОВ «Рувента» (податковий номер 38232949), ТОВ «Золотек» (податковий номер 37425075), ТОВ «Рекламно-Поліграфічне об'єднання «План Б» (податковий номер 36010296), ТОВ «Тривіта» (податковий номер 33494831), ТОВ «Кімосбуд» (податковий номер 37292394), ПАТ «Київоблгаз» (податковий номер 20578072), ПП «Промкомплект» (податковий номер 32072830), ТОВ «Дилмет» (податковий номер 36530683), ТОВ «Аквілон КСД» (податковий номер 36088430), ПАТ «КДМЗ» (податковий номер 5802810), ТОВ «Баяр» (податковий номер 30462697), ОСОБА_1 (інд НОМЕР_3) за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 17 квітня 2014 року №140/1-26-50-22-03-25271875, яким встановлені взаємовідносини ТОВ «Папірленд - Плюс», зокрема, з таким суб'єктом господарської діяльності як ТОВ «Агенція реклами «Лоцман» щодо надання рекламних послуг та встановлено порушення позивачем п. 198.3, 198.6, статті 198, п. 201.6 статті 201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 53 667 грн. у квітні 2012 року.

Крім того, позивачем за результатами зазначеної перевірки отримано Акт від 17 квітня 2014 року №140/3-26-50-22-03-25271875, в якому перевіряючим встановлені взаємовідносини ТОВ «Папірленд - Плюс», зокрема, з такими суб'єктом господарської діяльності як ТОВ «Агенція реклами «Лоцман» щодо надання рекламних послуг та ТОВ «Кімосбуд» щодо поставки товару. Даним актом встановлено порушення позивачем пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139, п. 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.6 статті. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження цим Товариством податку на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 56 350,00 грн., що підлягає сплаті до бюджету та до заниження суми податку на додану вартість у відповідний період у розмірі 75 486,00 грн., у тому числі по періодам за березень 2012 року на суму 212 68,00 грн. та квітень 2012 року на суму 54 218,00 грн.

Слід зазначити, що Акт від 17 квітня 2014 року №140/1, наданий відповідачем, за своїм змістом є ідентичним Акту №140/3, який був наданий представником позивача.

На підставі складеного Акту перевірки № 140/1, 07 травня 2014 року ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві винесено податкові повідомлення-рішення за № , яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 123.1 статті 123 цього Кодексу, на підставі Актів перевірки №140/1 за порушення вимог п. 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, ТОВ «Папірленд - Плюс» визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 94 358,00 грн., в т.ч. 75 486,00 грн. - основний платіж, 18 872,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції; за № , яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 123.1 статті 123 цього Кодексу, на підставі Актів перевірки №140/1 за порушення пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, ТОВ «Папірленд - Плюс» визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 70 438,00 грн., в т.ч. 56 350,00 грн. - основний платіж та 14 088,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в періоді, який перевірявся податковим органом, позивач мав господарські правовідносини з ТОВ «Агенція реклами «Лоцман» щодо надання рекламних послуг та з ТОВ «Кімосбуд» щодо поставки товару.

Суми податку на додану вартість, сплачені позивачем по взаємовідносинах з зазначеними контрагентами, були включені ним до сум податкового кредиту за відповідний звітний період.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно п. 138.1 статті 138 ПК України - витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу п. 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України - право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, контрагенти позивача мали статус платників ПДВ на момент здійснення описаних в Акті перевірки господарських операцій, як того вимагає ПКУ при здійснені оподатковуваних операцій та були зареєстровані в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування ПДВ має бути сформований за наявності фактично здійснених і підтверджених належним чином господарських операцій разом із складеними при їх проведенні первинними документами, які відображають реальність тієї операції, яка є підставою для обліку платника податків.

Встановлено, що 02 квітня 2012 року між ТОВ «Папірленд - Плюс» (замовник) і ТОВ «Агенція реклами «Лоцман» (виконавець) було укладено договір №2/04-12/253 про надання рекламних послуг, відповідно до якого виконавець за дорученням замовника зобов'язується проводити рекламні компанії в інтересах замовника (його клієнтів) на рекламних площинах, визначених у додаткових угодах, що є невід'ємною частиною договору, а замовник зобов'язується приймати й оплачувати такі послуги виконавця в порядку і на умовах, передбачених договором.

Перелік послуг, строк їх надання, їх вартість та порядок оплати та інші умови проведення рекламної компанії погоджуються сторонами в кожному окремому випадку та визначаються шляхом укладення додаткової угоди до договору. Відповідно до пункту 4.1 договору ціна складається із сукупності цін (вартості) кожної рекламної компанії та становить 268 333,33 грн. та ПДВ - 53 666,67 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував податковий кредит по даному договору на підставі таких первинних документів: договору 02 квітня 2012 року №2/04-12/253 про надання рекламних послуг; додатку №1 - розрахункова калькуляція №1; акту №1 здачі - прийняття робіт (надання послуг); податкової накладної (від 28 квітня 2012 року на суму 322000,00 грн. в т.ч. ПДВ 53666,67 грн.); платіжних доручень №693 від 10 травня 2012 року на суму 54 000,00 грн., №701 від 16 травня 2012 року на суму 69 000,00 грн. та №702 від 16 травня 2012 року на суму 199 000,00 грн.

Крім того, у листопаді 2011 року між позивачем (покупцем) та ТОВ «Кімосбуд» (постачальником) мали місце договірні відносини щодо постачання товарів: щитів фрамакс та зажимів швидкодіючих дока.

На підтвердження факту виконання Сторонами своїх договірних зобов'язань (поставки товару та відповідно оплати його вартості) позивачем були надані суду наступні оригінали та копії первинних і розрахункових документів:

- видаткових накладних №140411 від 14 листопада 2011 року на суму 122 512,50 грн. (в т.ч. ПДВ 20 418,75 грн.), №160211 від 16 листопада 2011 року на суму 8 400,00 грн. (в т.ч. ПДВ 1 400,00 грн.);

- податкових накладних від 14 листопада 2011 року № 72 на суму 122 512,50 грн. (в т.ч. ПДВ 20 418,75 грн.), від 16 листопада 2011 року. №81 на суму 8 400,00 грн. (в т.ч. ПДВ 1 400,00 грн.), виписаних вказаним контрагентом на користь ТОВ «Папірленд - Плюс»;

- товарно-транспортних накладних №140411 від 14 листопада 2011 року та №160211 від 16 листопада 2011 року на підтвердження здійснення позивачем транспортування придбаного ним товару;

- платіжних доручень позивача від 14 листопада 2011 року №433 на суму 122 512,50 грн., від 16 листопада 2011 року №8400,00 на суму 8 400,00 грн. на товар на користь ТОВ «Кімосбуд».

Крім того, позивачем надані документи на підтвердження економічної необхідності в названих договірних відносинах, оскільки ТОВ «Папірленд - Плюс» здійснює виробництво власної продукції, яка з метою збільшення обсягів реалізації потребує реклами, а проведення будівництва промислових об'єктів на території власної земельної ділянки зумовило необхідність у придбанні комплектуючих.

Під час огляду та дослідження первинних документів, поданих позивачем на підтвердження його взаємовідносин з контрагентами, судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного податкового законодавства.

Слід зазначити, що відповідачем було здійснено посилання на Акт Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 11 липня 2013 року №246/22-4/37696574 з питань підтвердження господарських відносин із контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями за період з 23 вересня 2011 року по 30 квітня 2013 року, в якому встановлено незнаходження ТОВ «Агенція реклами «Лоцман» за юридичною адресою, а за результатами аналізу даних АІС Податковий блок не підтверджено реальності здійснення операцій з придбання товарів (послуг) у контрагентів - постачальників та з продажу товарів контрагентам - покупцям за період з 23 вересня 2011 року по 30 квітня 2013 року, та Акт ДПІ у Дніпровському району м. Києва від 11 жовтня 2012 року №3449/22-222-37292394 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Кімосбуд» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків покупцями та продавцями за січень - березень 2011р, червень - грудень 2011р., березень 2012р., в якому встановлено про відсутність у ТОВ «Кімосбуд» будь-яких технічних, трудових та інших можливостей здійснювати будь-які поставки товарів чи надавати послуги, незнаходження ТОВ «Кімосбуд», що стало підставою для висновків про безтоварність операцій, не направленість дій на реальне настання наслідків та нікчемність правочинів, здійснених позивачем з контрагентом, що призвело до незаконного податкового навантаження ТОВ «Папірленд - Плюс» сформованого перевіряючими в Акті перевірки.

Проте, посилання відповідача на вказаний акт судом не береться до уваги з огляду на таке. В акті встановлено, що вказаний суб'єкт на момент проведення перевірки за вказаною в реєстраційних документах адресою не знаходився. Однак, незнаходження даних підприємств за їх зареєстрованим місцезнаходженням не доказує відсутності у них господарської діяльності.

Опираючись на інформацію, наведену в Акті про неможливість проведення зустрічної звірки, податковий орган оскаржуваним Актом перевірки визнав нікчемними правочини, укладені позивачем з контрагентом, такими, що не здійснювалися, а лише оформлювалися.

Проте, з аналізу норм цивільного законодавства, зокрема, статей 219, 220, 221, 224, 228, 234 ЦК України, можна дійти висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення. В матеріалах справи жодних допустимих доказів на підтвердження недійсності право чинів не міститься.

Отже позивачем правомірно було сформовано податковий кредит, оскільки наведена вище первинна документація чітко відображає операції які були здійсненні між позивачем та його контрагентами.

Також необхідно зазначити, що невиконання контрагентом зобов'язання по сплаті податку до бюджету не являється підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту та відшкодування податку на додану вартість.

Крім цього, невиконання контрагентом позивача власних податкових зобов'язань перед бюджетом, тягне відповідну відповідальність саме для нього, і не може вважатися підставою для відповідальності позивача.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства

А як наслідок, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Отже суд першої інстанції при винесенні постанови було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Старова Н.Е.