Справа № 802/36/13-а
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Київ К/800/28126/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

суддівОстровича С.Е.
Борисенко І. В.
Степашка О. І.

секретаря судового засідання Іванова К.Ю.,

представник позивача Шевченко В. В.

представник відповідача Шапор Л. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКО-5" до Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІКО-5" (далі - ТОВ "МІКО-5") звернулось до суду з позовом до Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (далі - Козятинська ОДПІ) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2014 року позов ТОВ "МІКО-5" задоволено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року апеляційну скаргу Козятинської ОДПІ залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2014 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Козятинська ОДПІ подала касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "МІКО-5" у задоволенні позову.

ТОВ "МІКО-5" подало письмові заперечення на касаційну скаргу Козятинської ОДПІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Козятинською ОДПІ проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "МІКО-5" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання вимог з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування та ліцензування за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2012 року. За результатами перевірки складено акт №89/22/37018893 від 14 листопада 2012 року.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "МІКО-5" вимог п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137, п. 138.2, п. 138.8, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 150.1 ст. 150 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування по податку на прибуток за 3 квартал 2011 року на 1933694, 00 грн., за 4 квартал 2011 року на 1429567, 00 грн., за 1 квартал 2012 року на 4161453, 00 грн., за 2 квартал 2012 року на 1948851, 00 грн.; п. 187.1 ст. 187, пп. 196.1.1 п. 196.1 ст. 196, п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, внаслідок чого занижено грошове зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 25394028, 00 грн.; п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ №637 від 15 грудня 2004 року, а саме не здійснено облік готівки в повній сумі її фактичних надходжень у день їх одержання на підставі фіскальних звітних чеків РРО у книзі обліку розрахункових операцій у сумі 2740, 57 грн.; п. 12 ст. 3, ст. 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме не забезпечено ведення у порядку встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснено продаж товарів, які не відображені в такому обліку на загальну суму 2410723, 58 грн.; п. 119.2 ст. 119 Податкового Кодексу України, а саме не відображена в розрахунку сума нарахованого доходу та сума виплаченого доходу з ознакою доходу "157" в результаті чого нараховано штрафну санкцію у розмірі 510, 00 грн.

На підставі акта перевірки Козятинською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 30 листопада 2012 року: №, яким ТОВ "МІКО-5" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на загальну суму 31768973, 00 грн., у т.ч. 25415178 грн. за основним платежем та 6353795, 00 грн. за штрафними санкціями; №, яким ТОВ "МІКО-5" зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 5475892, 00 грн.; №, яким до ТОВ "МІКО-5" застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 4821447, 16 грн.; №000282308, яким до ТОВ "МІКО-5" застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 30702, 85 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період, який перевірявся, ТОВ "МІКО-5" реалізовувало на АЗС дизельне пальне марки Е 4 та Е 5. Придбання ТОВ "МІКО-5" дизельного пального підтверджено договорами поставки нафтопродуктів №37 від 01 червня 2011 року та №3005-29-НП від 30 травня 2012 року, додатковими угодами до них, актами приймання-передачі нафтопродуктів, видатковими накладними, податковими накладними від TOB "Ріаліз Ойл" та TOB "Віконд Ойл", довідкою №28-300512, товарно-транспортними накладними на перевезення нафтопродуктів на АЗС, документами обліку на АЗС дизельного пального.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що надані ТОВ "МІКО-5" докази відповідають вимогам, встановленим до первинних документів, а тому належним чином підтверджують факт придбання та реалізації ТОВ "МІКО-5" дизельного пального.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ "МІКО-5" та ВАТ "Дніпронафтопродукт" укладено договір №0208/10-21 від 02 серпня 2010 року на зберігання нафтопродуктів та інших товарно-матеріальних цінностей. Виконання господарських операцій підтверджено актами приймання передачі, протоколами узгодження ціни, податковими накладними, товарно-транспортними накладними. Документи мають всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до валових витрат відносяться адміністративні витрати, спрямовані зокрема на обслуговування та управління підприємством, в тому числі на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона)

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій зроблено висновок, що ТОВ "МІКО-5" правомірно включено до валових витрат та податкового кредиту послуги зі зберігання нафтопродуктів наданих ПАТ "Дніпронафтопродукт" на підставі первинних документів.

Також судами попередніх інстанцій зазначено про помилковість висновків Козятинської ОДПІ про завищення ТОВ "МІКО-5" валових витрат та не оприбуткування товару дизельного пального, так як надходження від реалізації правомірно віднесенні ТОВ "МІКО-5" до валового доходу реалізації дизельного пального, а також встановлено оприбуткування дизельного пального під марками покращеної якості, що підтверджено необхідними документами.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ "МІКО-5" отримувало від ТОВ "Аванта С" консультаційні послуги з питань комерційної діяльності згідно договору №Д-01-26 від 01 лютого 2012 року, що підтверджено актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за 1-2 квартал 2012 року, податковими накладними, додатками до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) в яких детально відображено інформацію щодо моніторингу стану ринку нафтопродуктів у Вінницькій області.

Також ТОВ "МІКО-5" укладено з "Ренальда Інвестментс Лімітед" договори купівлі-продажу цінних паперів №95-Б та №98-Б від 27 січня 2012 року, внаслідок чого у сторін виникли зустрічні грошові зобов'язання у розмірі 15645135, 04 дол. США в зв'язку з чим 14 березня 2012 року між сторонами укладено акт проведення зарахування взаємних однорідних вимог, згідно якого договори №95-Б та №98-Б від 27 січня 2012 року виконанні повністю та вважаються закритими.

Відповідно до пп. 196.1.1 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування операції з випуску (емісії), розміщення у будь-які форми управління та продажу (погашення, викупу) за кошти цінних паперів, що випущені в обіг (емітовані) суб'єктами підприємницької діяльності, Національним банком України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, органами місцевого самоврядування відповідно до закону, включаючи інвестиційні та іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю, деривативи, а також корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах; обміну зазначених цінних паперів та корпоративних прав, виражених в інших, ніж цінні папери, формах, на інші цінні папери, корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах; розрахунково-клірингової, реєстраторської та депозитарної діяльності на ринку цінних паперів, а також діяльності з управління активами (у тому числі пенсійними активами, фондами банківського управління), відповідно до закону та інших видів професійної діяльності на фондовому ринку, які підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що зарахування зустрічних однорідних вимог є другою подією у розрахунках для кожного з контрагентів, оскільки вимоги виникають після того як відбулася поставка товарів, робіт, послуг покупцеві, і так як операції з продажу ТОВ "МІКО-5" цінних паперів нерезиденту відбулися на підставі договору купівлі-продажу за кошти, а спосіб припинення такого договору не впливає на його правову природу то ТОВ "МІКО-5" не занижено суму податкового зобов'язання з ПДВ по операціям із зарахування зустрічних грошових зобов'язань по операціях купівлі-продажу цінних паперів.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що висновки Козятинської ОДПІ про порушення ТОВ "МІКО-5" вимог п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України є необґрунтованими, так як у касовій книзі підсумковий баланс (залишок на кінець дня) за робочу зміну 17 листопада 2011 року визначений вірно, з урахуванням саме суми готівкових коштів вказаних в фіскальному звітному чеку (Z-звіту) №0717 у розмірі 17074, 35 грн., а не помилково вказаної оператором АЗС в графі "Виручка" суми 14333, 78 грн.; помилка у КОРО була виявлена ТОВ "МІКО-5" і складена бухгалтерська довідка виправлення помилки за 17 листопада 2011 року.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку про те, що ТОВ "МІКО-5" не порушено вимог законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення Козятинської ОДПІ є протиправними.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог ТОВ "МІКО-5".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області залишити без задоволення, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
І. В. Борисенко
О.І. Степашко