Справа № 804/17177/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Дніпропетровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про скасування наказу та поновлення на роботі, -
В червні 2011 р. ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області (далі - ГУ МВС у Дніпропетровській області, відповідач - 1), Дніпропетровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - Дніпропетровський РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, відповідач - 2), в якому просив визнати наказ ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 05 травня 2011 р. № 1015 о/с про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з органів внутрішніх справ України на підставі п. 64 «є» - незаконним; скасувати наказ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 05 травня 2011 р. № 1015 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з органів внутрішніх справ України на підставі п. 64 «є»; поновити його на посаді дільничного інспектора СДІМ Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області в званні старшого лейтенанта міліції; зобов'язати Головне управління МВС України в Дніпропетровській області здійснити виплату грошового забезпечення за вимушені прогули і строк вимушених прогулів зарахувати у стаж проходження служби в ОВС.
В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточнень) зазначено, що Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 05 травня 2011 р. № 1015 з 11.05.2011 р. ОСОБА_2 було звільнено з посади дільничного інспектора СДІМ Дніпропетровського райвідділу в запас Збройних сил за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за порушення Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника ОВС України, Кодексу честі та Етичного кодексу працівника ОВС, що виразилося у непрофесійних діях під час розгляду заяви громадянина ОСОБА_3 від 15.02.2011р., враховуючи наявне дисциплінарне стягнення (наказом райвідділу від 05.11.2010р. № 529 попереджено про неповну посадову відповідальність). Вказаний наказ видано на підставі висновку службового розслідування від 29.04.2011 р., згідно якого позивач, перебуваючи на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області у званні старшого лейтенанта міліції, порушив положення вказаних вище нормативно-правових актів, що виразилося у непрофесійних діях під час розгляду заяви громадянина ОСОБА_3 від 15.02.2011 р., що призвело до приниження авторитету ОВС України. Позивач вказував, що з матеріалів службового розслідування вбачається, що позивач тільки попередив громадянина ОСОБА_4 про відповідальність у разі здійснення ним неправомірних дій відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), однак, дослідчу перевірку по заяві ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 здійснював дільничний інспектор Лещенко А.А., якій і приймав відносно ОСОБА_4 рішення. У зв'язку з цим, на думку позивача, він не може бути притягнений до дисциплінарної відповідальності за складений на підставі ст. 173 КупАП протокол відносно особи, щодо якої проводив дослідчу перевірку і приймав рішення інший працівник міліції. Позивач зазначав, що дисциплінарне стягнення накладено на нього безпідставно, на підстав неправдивих показань осіб, стосовно яких позивачем проводились оперативно-розшукові заходи (а.с. 27).
В матеріалах справи наявні заперечення проти адміністративного позову відповідача-1,в яких, на обґрунтування своєї правової позиції вказано, що ОСОБА_2 був правомірно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, оскільки останній допустив порушення службової дисципліни, що виразилась у непрофесійних діях під час розгляду заяви ОСОБА_3 від 15.02.2011 року. Поряд з цим, відсутність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 ніяким чином не може ототожнюватись з відсутністю підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Позивачем були порушені спеціальні норми, які регулюють порядок проходження служби в ОВС, а саме Закон України «Про міліцію», Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, Присяга працівника органів внутрішніх справ, Кодекс честі органів внутрішніх справ України. На час застосування дисциплінарного стягнення ОСОБА_2 мав не зняте дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідальність. На думку представника відповідача-1 при звільненні ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України ГУМВС України в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень та в спосіб, передбачений законодавством, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Письмові заперечення відповідача-2 проти адміністративного позову або пояснення щодо заявлених позовних вимог в матеріалах справи відсутні.
22.10.2014 р. справа за позовом ОСОБА_2 до ГУ МВС у Дніпропетровській області, Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області про скасування наказу та поновлення на роботі надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з Вищого адміністративного суду на новий розгляд.
Позивачем 15.12.2014 р. подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі.
15.12.2014 р. представником відповідача-1 подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до законодавства України та з урахуванням наданих письмових заперечень проти адміністративного позову.
Представник відповідача-2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Положеннями ч. 4 ст. 122 КАС України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
У відповідності до ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 02.02.2002 р. та проходив службу на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.10).
Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 11.05.2011 р. за № 73 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни).
Підставою для звільнення був наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 05 травня 2011 р. № 1015 «Про порушення працівниками Дніпропетровського РВ службової дисципліни та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності». В п. 1 вказаного наказу зазначено: за порушення Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги працівника міліції, Кодексу честі та Етичного кодексу працівника ОВС, що виразилися у непрофесійних діях під час розгляду заяви гр. ОСОБА_3 від 15.02.2011 р., дільничного інспектора міліції СДІМ Дніпропетровського РВ ГУМВС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, враховуючи наявне дисциплінарне стягнення (наказом райвідділу від 05.11.2010 р. № 529 попереджено про неповну службову відповідальність), звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Зазначений наказ було видано на підставі висновку службового розслідування від 29.04.2011 р. (а.с.108), яким було встановлено, що 15.02.2011 р. до Дніпропетровського РВ ГУМВС звернувся ОСОБА_3 із заявою про те, що у під'їзді в будинку, де він проживає, його побив ОСОБА_5 Вказану заяву для подальшого розгляду було доручено старшому лейтенанту міліції ОСОБА_2, який разом з помічником дільничного інспектора ОСОБА_6 прибули за місцем мешкання ОСОБА_5 та запропонували йому разом з ними прослідувати до опорного пункту міліції для збору матеріалів за заявою ОСОБА_3, на що останній погодився. В опорному пункті ОСОБА_5 було опитано, винесено офіційне застереження про відповідальність у випадку вчинення неправомірних дій, складений адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП, після чого приблизно в 19 годині відпущено. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_6 стверджували, що до ОСОБА_5 заходи фізичного та психологічного впливу не застосовувались та на момент виходу з опорного пункту будь-яких тілесних ушкоджень він не мав. Вказані обставини також зафіксовані у письмових поясненнях позивача від 20.04.2011 р. (а.с. 75).
Однак, будучи опитаним під час службового розслідування ОСОБА_5, пояснив, що 23.02.2011 р. приблизно о 17. 30 годині його з дому забрали працівники міліції, які надалі у приміщенні опорного пункту застосовували до нього спецзасоби - наручниками прикувавши до батареї опалення, а також заходи фізичного впливу, примусивши таким чином підписати якісь документи (у відповідності до письмових пояснень ОСОБА_5 від 20.04.2011 р.).
В подальшому ОСОБА_5, знаходячись на лікуванні в Дніпропетровській ЦРЛ, пояснив працівникам міліції, що тілесні ушкодження отримав самостійно унаслідок перебування у нетверезому стані й особистої необережності та претензій ні до кого не має, також вказав на те, що хворіє епілепсією.
Висновок службового розслідування сумніву у суду не викликає, оскільки підтверджується матеріалами справи, обґрунтований свідченнями осіб, причетних до затримання ОСОБА_5 та узгоджується з перебігом подій.
20.04.2011 р. факт завдання працівниками міліції ОСОБА_5 тілесних ушкоджень зареєстровано до ЖРЗПЗ в Дніпропетровській області № 281 та 21.04.2011 р. за вихідним № 18/3-1881 та матеріали направлено до прокуратури Дніпропетровської області для прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України.
26.05.2011 р. постановою Заступника прокурора Дніпропетровського району молодшого радника юстиції ОСОБА_7, розглянувши матеріали дослідчої перевірки № 50 було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5, за ознаками злочину, передбаченого ст. 364, 365 КК України (а.с. 154-157).
Порядок проходження служби позивачем в органах внутрішніх справ та звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про міліцію», Положенням «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим Постановою КМУ № 114 від 29 липня 1991 р. (далі - Положення № 114, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), Дисциплінарним статутом працівників органів внутрішніх справ України, Кодексом честі та Етичним кодексом працівника ОВС.
Положеннями ст. 1 Закону «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-XII (далі - Закон № 565-XII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Згідно зі ст. 5 Закону № 565-XII міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту працівників органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 р. N 3460-IV (далі - Статут, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Відповідно до ст. 2 Статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Згідно до ст. 5 вказаного Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.
Статтею 7 Статуту визначені обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо дотримання службової дисципліни. Службова дисципліна відповідно до вказаної статті базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики.
Що стосується обставин, викладених у висновку службового розслідування від 29.04.2011 р. (а.с.108) та поясненнях осіб, відібраних по суті спірних відносин, зокрема, у позивача, суд зазначає наступне.
Пунктом 3 ч. 5 Закону № 565-XII (у відповідній редакції) встановлено, що міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях: осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, для складання протоколу або розгляду справи по суті, якщо ці питання не можуть бути вирішені на місці, - на строк до трьох годин, а у необхідних випадках для встановлення особи і з'ясування обставин правопорушення - до трьох діб з повідомленням про це письмово прокуророві протягом 24 годин з моменту затримання.
У відповідності до ст. 261 КупАП Про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім'я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.
Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
Судом встановлено, що позивачем в порушення п. 3 ч. 5 Закону № 565-XII ОСОБА_5 безпідставно був доставлений до опорного пункту міліції та складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КупАП, в той час як питання про його відповідальність могло бути вирішено на місці. Поряд з цим, ОСОБА_2 не було вжито всіх заходів щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин заподіяння громадянину ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, не було опитано ОСОБА_8, яка мешкає разом з ОСОБА_5, а також всіх свідків, яким могли бути відомі обставини заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_3
Поряд з цим, в порушення норм ст. 261 КупАП, протокол адміністративного затримання відносно громадянина ОСОБА_5 позивачем складено не було, про місце громадянина ОСОБА_5, який був затриманий та доставлений до опорного пункту міліції, родичів останнього негайно повідомлено не було.
Види дисциплінарних стягнень визначені статтею 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», а саме: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.
Статтею 14 Статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.
У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Судом встановлено, що позивач вже був притягнений до дисциплінарної відповідальності та на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення мав не зняте дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність (наказ Дніпропетровського РВ ГУМВС від 05.11.2010 р. № 529).
Відповідно до п. 23 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.
За пунктом 64 «є» Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас за порушення дисципліни.
Встановивши обставини у справі та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно винесено наказ від 05.05.2011 р. № 1015 про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з органів внутрішніх справ України на підставі п. 64 «є», при прийнятті якого відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, з яких його скоєно, а також факт притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності двічі та наявність не знятого дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.
Поряд з цим, суд зазначає, що відсутність у діях ОСОБА_2 складу злочину, а саме, відсутність підстав для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не є безспірним доказом відсутності фактів порушення службової дисципліни - дисциплінарної відповідальності, до якої було притягнуто позивача наказом ГУМВС України у Дніпропетровській області від 05.05.2011 р. № 1015.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд погоджується з висновками відповідача про порушення ОСОБА_2 Закону № 565-XII, Положення № 114, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника ОВС України, Кодексу честі та Етичного кодексу працівника ОВС.
Крім цього, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2011 р. та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2011 р., відповідачем наказом від 31.01.2012 р. № 18 о/с дск поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 поновлено на посаді дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Дніпропетровського РВ.
05.06.2012 р. наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області № 106/ о/с ОСОБА_2 звільнено в Запас Збройних сил за п. «ж» (за власним бажанням) Положення № 114.
Отже, станом на день прийняття рішення за результатами розгляду даної адміністративної справи спірні правовідносини фактично перестали існувати.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Суд, у відповідності до положень ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, встановивши обставини у справі та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги з підстав, наведених позивачем у позовній заяві, задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Суддя О.М. Неклеса