Справа № 2а-6845/12/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/9991/81814/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 05.02.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012

у справі № 2а-6845/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрнафтогазенерго"

до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва

Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Укрнафтогазенерго" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби (правонаступник - Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві) про скасування податкових повідомлень - рішень: №/0 від 25.06.2007; №/1 від 22.06.2007; №/1 від 08.11.2007; №/3 від 22.01.2008.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2012 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено позапланову документальну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні взаємовідносин з ТОВ „Газтрейд ЛТД" за період з 01.08.2005 по 30.09.2005 та складено акт №104/23-204/330677120 від 18.06.2007.

За результатами перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення -рішення: №/0 від 25.06.2007; №/1 від 22.08.2007; №/1 від 08.11.2007; №/3 від 22.01.2008, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 1216969 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 608484 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 7.2.1, п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", завищено різницю між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту по податку на додану вартість, яка має від'ємне значення за серпень 2005 року на суму 1216969 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на 1216969 грн. за вересень 2005 року.

Відповідач вважає, що газ, отриманий ТОВ „Газтрейд ЛТД" (контрагентом позивача) від ДК „Газ України „НАК "Нафтогаз України", є імпортованим на митну територію України за зовнішньоекономічними контрактами, укладеними на виконання міжнародних договорів України, отже, TOВ „Укрнафтагазенерго" було придбано у ТОВ „Газтрейд Лтд" імпортований газ, який оподатковується за нульовою ставкою податку на додану вартість, відповідно до Закону України „Про державний бюджет на 2005 рік".

Між ТОВ „Укрнафтагазенерго" (Постачальник-1) було укладено договір на проведення товарообмінної (бартерної) операції № 30/09-05 від 31.08.2005 з ТОВ „Газтрейд ЛТД" (Постачальник-2), який спрямований на регламентацію правових відносин, які виникли з приводу зустрічної поставки товару рівної договірної вартості, здійснюваної між Постачальником-1 та Постачальником - 2 без платежу грошима на взаємно-компенсаційних засадах.

Кожна із сторін вважається продавцем того товару, який вона передає іншій стороні і покупцем того товару, який вона одержує взамін від свого контрагента за цим договором.

Під товаром відповідно до даного договору розуміється природній газ, який передається Постачальником-2 Постачальнику-1 в серпні 2005 року, в газотранспортній системі України та газ природній, який передається Постачальником-1 Постачальнику-2 в вересні 2005 року в підземному сховищі ДК „Укртрансгаз" НАК „Нафтогаз України".

На виконання умов даного договору ТОВ „Газтрейд ЛТД" було передано TOВ „Укрнафтагазенерго" товар (природній газ) загальною вартістю 7301810, 35 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 1216968, 39 грн., що підтверджується актом б/н від 07.09.2005.

ТОВ „Газтрейд ЛТД" була виписана податкова накладна №8-31/18-1 від 31.08.2005 на загальну суму 7301810, 35 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 1216968, 39 грн., яка включена позивачем до складу податкового кредиту за серпень 2005 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що жодних доказів на підтвердження того, що ДК „Газ України „НАК „Нафтогаз України" було єдиним постачальником ТОВ „Газтрейд ЛТД" у 2005 році, а також того, що позивачу передавався саме той газ, який було придбано ТОВ „Газтрейд ЛТД" у ДК „Газ України „НАК "Нафтогаз України" на підставі договору №06/05-1238 від 21.04.2005, відповідачем суду надано не було (митні декларації тощо).

З акту приймання - передачі природного газу від 31.08.2005, складеного між ТОВ „Газтрейд ЛТД" та TOВ „Укрнафтагазенерго", не вбачається здійснення поставок саме імпортованого природного газу від ТОВ „Газтрейд ЛТД" до TOВ „Укрнафтагазенерго", як і не вбачається відсутність можливості у ТОВ „Газтрейд ЛТД" щодо здійснення поставок позивачу природного газу, добутого на території України, у кількості та за ціною з урахуванням податку на додану вартість, визначених у вказаному вище акті приймання - передачі природного газу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що придбаний газ було відчужено у 2005 році ряду підприємств: ВАТ „Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат", ВАТ „Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат", та інші.

Відповідно до п. 1.8. ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість" передбачено, що бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

За змістом пп. 7.4.1 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" придбання товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що контрагент позивача на час здійснення відповідних господарських операцій зареєстровано як платника податку на додану вартість та мав право складати відповідні податкові накладні.

В разі невиконання контрагентом покупця своїх обов'язків по сплаті податку на додану вартість до бюджету, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік встановлено, що у 2005 та 2006 роках операції з ввезення природного газу на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, звільняються від обкладення ПДВ, а операції з продажу такого газу, крім операцій з його продажу для населення, бюджетних установ та інших споживачів, що не є платниками цього податку, оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість.

Положення цих норм слід розуміти так, що законодавством не дозволяється оподатковувати за ставкою 20 % операції з продажу природного газу, ввезеного на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, і звільненого від обкладання ПДВ під час ввезення. При цьому таке обмеження стосується як першого продавця, так і останнього.

У пункті 3 постанови Кабінету Міністрів України „Про забезпечення споживачів природним газом" визначено, що природний газ, ввезений на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України та оформлений митними органами в режимі випуску у вільний обіг, реалізується суб'єктам господарювання Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України" і її дочірньою компанією „Газ України" та дочірнім підприємством „Газ-тепло", підприємствами з газопостачання та газифікації і закритим акціонерним товариством „Київгазпостач" з обов'язковим визначенням у договорах та вантажосупровідних документах (товаротранспортних і податкових накладних, актах прийому-передачі газу) належності поставленого газу та відображенням відповідного податкового номера споживача - платника податку на додану вартість. Відтак, оскільки природний газ був використаний позивачем в операціях, які підлягали оподаткуванню за ставкою 20%, в наявності є податкова накладна, яка відповідає вимогам п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" (чинного на момент виникнення спірних відносин) не має підстав вважати, що у ТОВ „Укрнафтагазенерго" відсутнє право щодо віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, нарахованих та сплачених у зв'язку з придбанням природного газу. Операції за зазначеним договором не можуть звільнятися від обкладанням податком на додану вартість за нульовою ставкою.

В ході розгляду справи судами встановлено, що на момент здійснення господарських операцій підприємство - продавець - ТОВ „Газтрейд ЛТД" знаходилось в Єдиному державному реєстрі, а також мало свідоцтво про державну реєстрацію платника податку на додану вартість.

З огляду на те, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю ТОВ „Газтрейд ЛТД", які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання газу для здійснення господарської статутної діяльності, спрямованої на отримання прибутку, висновок експерта по кримінальній справі не може бути підставою для визнання протиправними цих господарських операцій, які фактично відбулись і цей факт підтверджується документально.

Окремий недолік податкової накладної сам по собі не може бути безумовною підставою для позбавлення податкової накладної сили звітного податкового і одночасно розрахункового документа, а відтак позбавлення покупця права на формування податкового кредиту.

А відтак саме по собі підписання документів від імені контрагента невстановленою особою не може бути підставою для висновку про незаконне формування даних податкового обліку по операціям з таким платником. Такий висновок в силу вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України може бути зроблений за наявності сукупності обставин, що свідчать про відсутність фактично здійснених фінансово-господарських операцій платника з його контрагентом та реальних витрат платника по цим операціям, про афілійованість платника з контрагентом для створення схеми ухилення від оподаткування та отримання необґрунтованої податкової вигоди.

У даному випадку податковим органом не доведено невиконання спірних операцій на користь позивача, а отже не доведено обставин та не надано доказів на їх підтвердження, які б у взаємозв'язку з приписами Закону України „Про податок на додану вартість" унеможливлювали формування позивачем податкового кредиту за зазначеними операціями.

Відповідно до відповіді на судовий запит Об'єднаного диспетчерського управління ДП „Укртрансгаз" від 17.08.2012 вих. № 64-764/2 (який є оператором єдиної газотранспортної системи України), вбачається, що необхідність в змішуванні природного газу в ГТС при його транспортуванні обумовлена об'єктивними обставинами в силу технічної неможливості забезпечити протилежне, тому виокремити повний ланцюг передач окремого ресурсу, який передається між кількома учасниками газового ринку, в кожного з яких є інші джерела надходження газу, є неможливим.

З акту приймання - передачі природного газу від 31.08.2005, складеного між ТОВ „Газтрейд ЛТД" та TOВ „Укрнафтагазенерго", не вбачається здійснення поставок саме імпортованого природного газу від ТОВ „Газтрейд ЛТД" до TOВ „Укрнафтагазенерго".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 у справі № 2а-6845/12/2670 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 у справі № 2а-6845/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко