Справа № 524/8527/14-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р.Справа № 524/8527/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.11.2014р. по справі № 524/8527/14-а за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовною заявою, в якій прохав суд зобов'язати виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 31.01.2011 року (день звільнення) по 12.09.2014 р. (день подання позову).

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.11.2014р. позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про зобов'язання вчинити дії було задоволено.

Зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 31.01.2011 року по 12.09.2014 року.

Стягнуто з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на користь держави судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.11.2014р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.11.2014р. відхилити.

Позивач просить розглядати справу за його відсутністю.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.07.1998 року працював у Виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області на посаді головного спеціаліста штабу цивільної оборони та надзвичайних ситуацій. 31.01.2011 року він був звільнений.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.06.2014 року зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за 2011 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням відпрацьованого в 2011 році часу.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.07.2014 року зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука обчислити та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2010 рік з урахуванням раніше виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач в день звільнення - 31.01.2011 року, не виплатив ОСОБА_1 в повному обсязі матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2010-2011 роки, і не виплатив її на момент розгляду справи судом, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 33 Закону України "Про державну службу", заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Законом України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, до якої входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Тобто матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є складовою заробітної плати.

Колегія судів зазначає, що рішеннями Автозаводського районного суду м. Кременчука було визнано незаконними дій виконавчого комітету Автозаводської районної ради Кременчука та зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної ради Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за 2010, 2011 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Вказані постанови набрали законної сили.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вказує на те, що вищезазначеними рішеннями було підтверджено факт не виплати позивачу всіх сум, що належать йому на час звільнення, а саме не виплаченої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 - 2011 року, які належали позивачу до виплати.

Також, вказаними рішеннями було встановлено факт незаконності дій виконавчого комітету в частині обчислення та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 - 2011 року в меншому розмірі ніж було визначено в колективному договорі.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Колегія судів зазначає, що оскільки вина відповідача була доведена судовими рішеннями, а тому є підстави для застосування положень ст.ст. 116 та 117 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.11.2014р. по справі № 524/8527/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.