Справа № 826/18384/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 лютого 2015 року № 826/18384/13-а

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державного управління справами треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії
Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного управління справами, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (залучені до участі у справі протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2014р.) про визнання відмови відповідача у поновленні медичного обслуговування в закладах охорони здоров'я Державного управління справами позивача та членів його сім'ї протиправною та зобов'язання його поновити медичне обслуговування вказаних осіб на попередніх засадах.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1, Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2014р. та Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2014р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

26.01.2015 в судовому засіданні позивач, який був представником третіх осіб, підтримав заявлені вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмових запереченнях.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №104/2011 від 17.01.2011р. позивача призначено Головою Державної інспекції України з питань праці, а Указом Президента України №528/2012 від 31.08.2012р. його звільнено з посади Голови Державної інспекції України з питань праці.

На підставі статті 19 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та у зв'язку із підписанням Указу Президента України від 31.08.2012р. №528/2012 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної інспекції України з питань праці" наказом по Державній інспекції України з питань праці від 03.09.2012р. №085-к позивача звільнено з займаної посади з 03.09.2012р.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25.01.2013р. у справі №2а/1270/10061/2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2013р., позов ОСОБА_1 до Державної інспекції України з питань праці про визнання незаконним та скасування наказу Державної інспекції України з питань праці №085-к від 03.09.2012р. про звільнення позивача та зобов'язання Державну інспекцію України з питань праці звільнити його з посади з 05.12.2012р. у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, задоволено частково та визнано незаконним і скасовано наказ Державної інспекції України з питань праці №085-к від 03.09.2012р. в частині звільнення позивача з 03.09.2012р., а також змінено дату звільнення з 03.09.2012р. на 05.12.2012р.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

09.08.2013р. ОСОБА_1 звернувся до Голови Адміністрації Президента України з заявою про надання дозволу на медичне обслуговування його та членів його сім'ї в закладах науково-практичного центру профілактичної та клінічної медицини Державного управління справами згідно зі ст. 36 Закону України "Про державну службу", яка була переадресована відповідачу.

Листом №01-13/21/1420 від 05.09.2013р. позивача повідомлено про те, що підстав для поновлення медичного обслуговування ОСОБА_1 і членів його сім'ї в закладах охорони здоров'я Державного управління справами немає, оскільки після звільнення він вийшов не на пенсію державного службовця.

Звернувшись повторно до Голови Адміністрації Президента України від 12.09.2013р. (також переадресоване останнім Державному управлінню справами) з питання поновлення медичного обслуговування позивача і членів його сім'ї, позивач знову отримав від відповідача відповідь (від 22.10.2013р. №01-13/21/1724) про відсутність підстав для вирішення порушеного питання.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України), виходить з того, що оскільки способом захисту порушеного права позивача, фактично обрано оскарження дій, а саме відмови суб'єкта владних повноважень у поновленні медичного обслуговування в закладах охорони здоров'я Державного управління справами та зобов'язання вчинити дії суд, досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність змісту рішення суб'єкта владних повноважень чинному законодавству та законність процедури його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ Держпраці України № 085-к, за змістом якого ОСОБА_1 вважається звільненим з посади Голови Державної інспекції України з питань праці з 03.09.2012 року, виданий на виконання Указу Президента України від 31.08.2012 року № 528/2012 про звільнення позивача з посади Голови Держпраці Украни. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25.01.2013 року по справі № 2а/1270/10061/2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2013 року, позов ОСОБА_1 до Державного управління справами про визнання незаконним та скасування наказу Державної інспекції України з питань праці про звільнення № 085-к від 03.09.2012 року, зобов'язання Державну інспекцію України з питань праці звільнити його з посади з 05.12.2012 року, у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, задоволений частково, визнаний незаконним та скасований наказ Державної інспекції України з питань праці № 085-к від 03.09.2012 року в частині звільнення ОСОБА_1 з 03.09.2012 року, змінена дата звільнення з 03.09.2012 року на 05.12.2012 року, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Згідно копії довідки № 334679 до Акту огляду МСЕК (а. с.9), 04.12.2012 позивачу встановлена II група інвалідності за загальним захворюванням, яку продовжено до дати чергового переогляду, а саме до 03.12.2015 (довідка № 403886 а. с. 51). Також з матеріалів справи вбачається, а саме копії довідки від 20.01.2014 № 1146/02-1, що позивач отримує пенсію по інвалідності II групи як державний службовець згідно із Законом України «Про державну службу».

Приймаючи рішення про відмову у поновленні медичного обслуговування в закладах охорони здоров'я Державного управління справами позивача та членів його сім'ї, відповідач посилався на те, що ОСОБА_1 після звільнення із займаної посади вийшов не на пенсію державного службовця, а тому дія ст. 36 Закону України «Про державну службу» не поширюється. Проте, вказані доводи спростовуються матеріалами справи, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, соціальний захист в частині виплати пенсії позивачу здійснюється на підставі Закону України «Про державну службу», що відповідачем не заперечувалось, доказів які б спростовували даний факт суду надано не було, а тому суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про державну службу».

Згідно листа від 05.03.2013 № 01-13/21/1420 позивач був прикріплений на медичне обслуговування в закладах охорони здоров'я Державного управління справами (амбулаторна карта № 24624) 29.03.2011, обіймаючи посаду Голови Державної інспекції України з питань праці, та зняті з медичного обліку 02.10.2012 у зв'язку зі звільненням з вказаної посади на підставі Указу Президента України від 31.08.2012 № 528.

Суд вважає, що відповідач необґрунтовано позбавив позивача та членів його сім'ї права на отримання безоплатної медичної допомоги після звільнення із займаної посади, виходячи з наступного.

Загально визначено, що здоров'я людини є найбільшим багатством та найдорожчим скарбом. Здоров'я є запорукою гармонійного розвитку особистості, становлення її як професіонала в тій чи іншій галузі суспільної діяльності.

Статтею 49 Конституції України закріплено, що держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Одним з основних принципів державної служби є захист прав і законних інтересів службовців, що виступають основними соціально-правовими гарантіями зайнятості на державній службі та професіоналізму службовців державних органів та їх апарату, як під час проходження державної служби так і після звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну службу» державні службовці мають право на соціальний і правовий захист відповідно до його статусу.

Реалізація державним службовцем права на соціальний захист закріплено ч. 3 ст. 36 Закону України "Про державну службу" відповідно до якої державні службовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, користуються у встановленому порядку безплатним медичним обслуговуванням у державних закладах охорони здоров'я; цими ж закладами вони обслуговуються після виходу на пенсію.

Реалізація особою права, яка мала статус державного службовця на медичне обслуговування у державних закладах охорони здоров'я та вийшла на пенсію не може ставитись у залежність від визначення виду призначеної пенсії або підстав звільнення державного службовця.

Враховуючи, що позивач має статус державного службовця, після звільнення із займаної посади, а також відповідачем не заперечується факт отримання безоплатного медичного обслуговування у державному закладі охорони здоров'я під час проходження державної служби, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для позбавлення відповідачем права на соціальний захист ОСОБА_1 та членів його сім'ї в частині безплатного медичного обслуговування в закладах охорони здоров'я Державного управління справами у зв'язку з чим позовні вимоги важаються обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов повністю.

2. Визнати протиправною відмову Державного управління справами у поновленні медичного обслуговування в закладах охорони здоров'я Державного управління справами ОСОБА_1 та членів його сім'ї.

3. Зобов'язати Державне управління справами поновити медичне обслуговування в закладах охорони здоров'я Державного управління справами ОСОБА_1 та членів його сім'ї

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда