Справа № 816/4494/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 р. Справа № 816/4494/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представника позивача - Шевченка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2014р. по справі № 816/4494/14

за позовом Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області

до Державної екологічної інспекції в Полтавській області треті особи Полтавська міжрайонна природоохоронна прокуратура , Департамент з питань нафтогазового комплексу, промисловості, екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації , Головне управління Держземагенства у Полтавській області

про визнання незаконним та скасування припису,-

ВСТАНОВИЛА:

Ярмаківська сільська рада Миргородського району Полтавської області (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Полтавській області (далі по тексту - відповідач, Держекоінспекція у Полтавській області), треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Полтавська міжрайонна природоохоронна прокуратура, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області, Головне управління Держземагентства у Полтавській області, в якому просила суд визнати незаконним та скасувати припис від 09 липня 2014 року №07-21/41.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 року по справі № 816/4494/14 у задоволенні адміністративного позову Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області до Державної екологічної інспекції у Полтавській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Полтавська міжрайонна природоохоронна прокуратура, Департамент з питань нафтогазового комплексу, промисловості, екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації, Головне управління Держземагентства у Полтавській області про визнання незаконним та скасування припису відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 року по справі № 816/4494/14, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскільки землі ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" знаходяться за межами населених пунктів Ярмаківської сільської ради, у позивача відсутні повноваження щодо розпорядження та догляду за такими землями. У зв'язку з чим, оскаржуваний позивачем припис від 09 липня 2014 року №07-21/41 є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 року по справі № 816/4494/14 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Третя особа - Департамент з питань нафтогазового комплексу, промисловості та природних ресурсів в надісланих до суду письмових поясненнях зазначив, що власником земельних ділянок за межами населених пунктів, на яких (землях) розташовані території та об'єкти природно-заповідного фонду в силу положень Земельного кодексу України є Кабінет Міністрів України, а не позивач по справі. Таким чином, розпорядження такими землями віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України та саме останньому має видаватись охоронне зобов'язання.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що відповідач та треті особи по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників відповідача та третіх осіб.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Держекоінспекцією у Полтавській області у період з 16 червня по 04 липня 2014 року проведено планову перевірку дотримання позивачем вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду, результати якої оформлено актом №343/01-01-14 (надалі - Акт перевірки) /а.с. 8-11/.

В акті перевірки відповідачем вказано на наступне:

- під час натурного обстеження території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" виявлено випасання молодняку великої рогатої худоби в кількості 170 голів за відсутності ліміту на використання природних ресурсів та дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах території заказника, що є порушенням статті 91 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", пункту 3.3. Положення про ландшафтний заказник місцевого значення "Ярмаківський";

- на перевірку не надано рішення про організацію чи оголошення територій заказника, що є порушенням статті 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України";

- форма 3ДКПЗФ "Карти-схеми розташування територій та об'єктів природно-заповідного фонду України" відсутня, що є порушенням підпункту 2.1 пункту 2 Інструкції про зміст та складання документації державного кадастру територій та об'єктів природно-заповідного фонду України, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 16 лютого 2005 року №67, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 березня 2005 року за №298/10578;

- відсутні документи, що посвідчують право на земельну ділянку ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський", що є порушенням статті 126 Земельного кодексу України, статті 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України";

- межі території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" не встановлено в натурі, що є порушенням статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України";

- відсутні охоронні знаки на території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський", що є порушенням розділів 2, 3 Положення про єдині державні знаки та аншлаги на територіях та об'єктах природно-заповідного фонду України, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 29 березня 1994 року №30, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 08 квітня 1994 року за №72/281.

На підставі наведених висновків акту перевірки відповідачем складено припис від 09 липня 2014 року №07-21/41 /а.с. 7/, яким зобов'язано позивача:

- розробити план оргтехзаходів з усунення виявлених порушень, який надати до Держекоінспекції у Полтавській області у десятиденний термін після одержання припису /пункт 1/;

- дотримуватись режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду /пункт 1/;

- представити рішення про організацію чи оголошення територій заказника - до 23 липня 2014 року /пункт 3/;

- виготовити форму 3ДКПЗФ "Карти-схеми розташування територій та об'єктів природно-заповідного фонду України": регіонів - у масштабі 1:200000, України - в масштабі 1:500000 - до 09 вересня 2014 року /пункт 4/;

- розробити документи, що посвідчують право на земельну ділянку ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" - до 09 вересня 2014 року /пункт 5/;

- встановити межі території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" - до 09 вересня 2014 року /пункт 6/;

- встановити охоронні знаки на території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" - до 09 вересня 2014 року /пункт 7/;

- виготовити ліміт на використання природних ресурсів та дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів у межах території заказника - до 09 вересня 2014 року /пункт 8/.

Не погодившись з даним приписом, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки обов'язки щодо забезпечення режиму охорони та збереження ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" у межах території площею 495,6 га покладено на Ярмаківську сільську раду Миргородського району Полтавської області, відповідачем правомірно винесено та адресовано припис про усунення порушень природоохоронного законодавства саме позивачу по справі, а тому оскаржене рішення суб'єкта владних повноважень є обґрунтованим та прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням 10 сесії Полтавської обласної ради п'ятого скликання від 06 вересня 2007 року створено ландшафтний заказник місцевого значення "Ярмаківський".

Наказом Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області від 29 жовтня 2007 року №76 "Щодо затвердження Положень про заказники місцевого значення" затверджено Положення про ландшафтний заказник місцевого значення "Ярмаківський" /а.с. 16/.

Пунктом 1.6. вказаного Положення визначено, що заказник входить до складу природно-заповідного фонду України. Територія заказника не вилучається у її землевласників, на землях яких він розташований, а саме: Петрівцівська сільська рада - 54,4 га, Гаркушинська сільська рада - 426,8 га, Шахворостівська сільська рада - 76,8 га, Ярмаківська сільська рада - 495,6 га /а.с. 17-19/.

Підпунктом 1.6.1 зазначеного Положення встановлено, що землевласники земельних ділянок, у межах яких розташований Заказник, у своїй діяльності керуються Конституцією України, Законом України "Про природно-заповідний фонд України", іншими законодавчими і нормативними актами та цим Положенням і несуть відповідальність за належний стан території заказника та додержанням встановленого режиму /а.с. 17/.

Забезпечення порядку охорони, використання і відтворення природних комплексів території заказника здійснюється землевласниками, державними органами виконавчої влади /пункт 3.3. Положення про ландшафтний заказник місцевого значення "Ярмаківський"/.

Земельні ділянки у межах заказника передаються під охорону землевласникам з оформленням охоронного зобов'язання щодо дотримання порядку охорони, використання і відтворення природних комплексів території /пункт 3.4. Положення про ландшафтний заказник місцевого значення "Ярмаківський"/.

Землевласники земельних ділянок, у межах яких розташований заказник, спільно з Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області оформляють охоронні зобов'язання щодо дотримання порядку охорони, використання і відтворення природних комплексів, збереження території заказника. У разі зміни форм власності на ці землі охоронні зобов'язання переоформляються /пункт 3.6. Положення про ландшафтний заказник місцевого значення "Ярмаківський"/.

26 листопада 2007 року Ярмаківській сільській раді видано охоронне зобов'язання, за яким позивач зобов'язувався забезпечити режим охорони та збереження ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" у межах території площею 495,6 га /а.с. 20/.

У зв'язку з чим, судом першої інстанції зазначено, що обов'язки щодо забезпечення режиму охорони та збереження ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" у межах території площею 495,6 га належать Ярмаківській сільській раді Миргородського району Полтавської області, а винесення Держекоінспекцією в Полтавській області спірного припису є наслідком невиконання позивачем цих обов'язків.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом, який визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів є Закон України "Про природно-заповідний фонд України" від 16 червня 1992 року №.2456-XII (далі по тексту - Закон України №2456-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України №2456-XII завданням законодавства України про природно-заповідний фонд України є регулювання суспільних відносин щодо організації, охорони і використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління у цій галузі.

Території та об'єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов'язання (частина п'ята статті 53 Закону України №2456-XII).

Відповідно до пункту 1.3-1.4 Інструкції щодо оформлення охоронних зобов'язань на території та об'єкти природно-заповідного фонду, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 25 лютого 2013 року № 65 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 березня 2013 року за № 404/22936 (далі по тексту - Інструкція) охоронним зобов'язанням оформляється передача під охорону території чи об'єкта природно-заповідного фонду з визначенням переліку зобов'язань щодо забезпечення додержання встановленого режиму охорони та збереження. Охоронні зобов'язання на території та об'єкти природно-заповідного фонду (далі - охоронне зобов'язання) оформляються органами, уповноваженими згідно із Законом України "Про природно-заповідний фонд України" (далі - уповноважені органи), землекористувачам (землевласникам) у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду або їх частини, які створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають (далі - території та об'єкти природно-заповідного фонду).

Охоронне зобов'язання підлягає переоформленню у разі: зміни форм власності на землю, на якій розташована (ий) територія чи об'єкт природно-заповідного фонду; зміни землекористувача (землевласника) у межах території чи об'єкта природно-заповідного фонду; внесення змін до положення про територію чи об'єкт природно-заповідного фонду стосовно режиму охорони та збереження (пункт 3.4. Інструкції).

Однак, слід відмітити, що на час видачі Ярмаківській сільській раді охоронного зобов'язання (26.11.2007 року) не існувало Інструкції щодо встановлення порядку оформлення охоронних зобов'язань на території та об'єкти природно-заповідного фонду, в подальшому в зв'язку зі змінами в діючому законодавстві України зміни до охоронного зобов'язання позивача не вносилися, а тому покладення на позивача обов'язків по охороні та збереженню заказника на підставі охоронного зобов'язання не є безумовним.

Згідно з нормами пунктів 1 та 7 розділу II "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України від 06 вересня 2012 року №5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності (далі по тексту - Закон України №5245-VI), з 01 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Відповідно до пункту 3 та 4 розділу II "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України №5245-VI з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. У державній власності залишаються: розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Відповідно до статті 13 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу (частина дев'ята статті 149 Земельного кодексу України).

Відповідно до п. «г» частини першої статті 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Згідно зі ст.7 Закону України №2456-XII землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з огляду на вищевказані зміни в чинному законодавстві Кабінет міністрів України є власником земельних ділянок не вилучених, не викуплених, не наданих у власність і в користування (перебувають у запасі) на яких розташовані території та об'єкти природно-заповідного фонду і які розташовані за межами населених пунктів.

Колегія суддів зазначає, що дії, обов'язок вчинення яких на позивача покладено оскаржуваним приписом Держекоінспекції в Полтавській області, можуть бути вчинені виключно власником або користувачем відповідних земельних угідь.

Отже, враховуючи, що частина території заказника місцевого значення "Ярмарківський" площею 495,6 га знаходиться в адміністративних межах Ярмаківської сільської ради, однак за межами населеного пункту на землях державної власності, колегія суддів вважає, що позивач (орган місцевого самоврядування, уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності) не повинен вчиняти дії щодо утримання земельних угідь, які йому не належать.

Колегія суддів вважає помилковими твердження суду першої інстанції про те, що відповідні землі площею 495,6 га знаходяться у користуванні Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області на підставі охоронного зобов'язання від 26 листопада 2007 року, оскільки такі твердження не підкріплені жодними доказами.

Слід відмітити, що у відповідності до ст.ст.123, 125, 126 Земельного кодексу України документом, на підставі яких виникає право користування земельною ділянкою, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, яке приймається на підставі проекту землеустрою, а не охоронне зобов'язання.

При цьому, вказаним охоронним зобов'язанням не надано Ярмаківській сільській раді право користування земельними угіддями заказнику «Ярмаківський».

Колегія суддів зауважує, що ландшафтний заказник місцевого значення "Ярмаківський" не є об'єктом комунальної власності, а відтак, розташування частини заказника в межах Ярмаківської сільської ради не є беззаперечним доказом користування позивачем спірною земельною ділянкою площею 495,6 га.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що Ярмаківська сільська рада не є ані власником, ані користувачем земельної ділянки, на якій розташовані угіддя заказника «Ярмаківський», колегія суддів вважає за необхідне вказати, що на позивача не можуть бути покладені обов'язки щодо розроблення документів, що посвідчують право на земельну ділянку ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський", а також щодо виготовлення форми 3ДКПЗФ "Карти-схеми розташування територій та об'єктів природно-заповідного фонду України": регіонів - у масштабі 1:200000, України - в масштабі 1:500000 - до 09 вересня 2014 року, встановлення меж території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" - до 09 вересня 2014 року /пункти 4, 5, 6 припису/.

З приводу посилань суду першої інстанції на норми Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" від 21 січня 2010 року №1826-VI та пункту 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, колегія суддів зазначає, що вказані нормативні акти прийняті пізніше видачі позивачеві охоронного зобов'язання від 26 листопада 2007 року, а тому невстановлення в натурі меж заказнику «Ярмаківський» не може вважатися порушенням з боку позивача умов та режиму, встановлених вказаним зобов'язанням.

Також, слід відмітити, що ландшафтний заказник місцевого значення "Ярмаківський" створено не лише на землях Ярмаківської сільської ради, а й на землях трьох інших сільських рад Миргородського району Полтавської області, а саме Петрівцівської сільської ради - 54,4 га, Гаркушинської сільської ради - 426,8 га, Шахворостівської сільської ради - 76,8 га /а.с. 17-19/.

Однак, відповідачем у приписі не конкретизовано, чому саме позивач який не є ані уповноваженою особою, ані єдиною заінтересованою особою у спірних відносинах, та яким чином повинен виконати такі вимоги припису, як виготовлення форми 3ДКПЗФ "Карти-схеми розташування територій та об'єктів природно-заповідного фонду України": регіонів - у масштабі 1:200000, України - в масштабі 1:500000 - до 09 вересня 2014 року /пункт 4/; встановлення меж території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" - до 09 вересня 2014 року /пункт 6/; встановлення охоронних знаків на території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський" - до 09 вересня 2014 року /пункт 7/.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спірні відносини стосуються визначення особи, відповідальної за організацію охорони та збереження об'єкта природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмаківський", оскільки вимоги припису стосуються не лише охорони та збереження вказаного об'єкта, а й в першу чергу, направлені на виготовлення позивачем технічної документації та проведення робіт із землеустрою спірної земельної ділянки, що є прерогативою власника останньої.

З приводу зафіксованого в акті перевірки порушення статті 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" у вигляді ненадання позивачем на перевірку рішення про організацію чи оголошення територій заказника, та відповідного пункту припису, яким позивача зобов'язано представити рішення про організацію чи оголошення територій заказника - до 23 липня 2014 року /пункт 3 припису/, колегія суддів зазначає, що за змістом частини 3 вищевказаної статті рішення про організацію чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об'єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами, а не позивачем по справі.

Колегія суддів зауважує, що в обґрунтування пунктів 4, 5, 6 припису відповідач посилався на статті законодавства, які зазначені в четвертій колонці оскаржуваного припису, а саме: статтю 11 Закону України від 05.04.2007 р. № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", статтю 126 Земельного кодексу України від 25.10.2001, № 2768-III, статті 7, 53 Закону України від 16.06.1992, № 2456-XII "Про природно-заповідний фонд України".

Разом з тим, як вбачається зі змісту вказаних норм, останніми не покладено обов'язків по розробленню документів, що посвідчують право на земельну ділянку ландшафтного заказника місцевого значення «Ярмаківський» (пункт 5 припису), виготовлення форми 3ДКПЗФ «Карти-схеми розташування територій та об'єктів природно-заповідного фонду України» (пункт 4 припису), встановлення в натурі меж території ландшафтного заказника місцевого значення «Ярмаківський» на позивача по справі як органу місцевого самоврядування.

Норми, зазначені відповідачем в обґрунтування вищевказаних вимог припису, регулюють інші правовідносини і не вказують про обов'язок позивача вчинити дії визначенні у відповідних пунктах оскаржуваного припису.

Крім того, слід відмітити, що посилання відповідача у приписі на ст.11 Закону України від 05.04.2007, № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", як обґрунтування правомірності його вимог, визначених у пунктах 3-7 оскаржуваного припису, є помилковим, оскільки цим Законом визначено правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Однак, Ярмаківська сільська рада у спірних відносинах виступає не в якості суб'єкта господарювання, і спірні відносини не стосуються реалізації нею власної господарської компетенції.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в даному приписі зазначено про винесення останнього відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністра охорони навколишнього природного середовища України від 19.12.2006 № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 р. за № 120/13387, яке на дату винесення оскаржуваного припису від 09.07.2014 року, втратило чинність 01.01.2012 року, на підставі пункту 4 Наказу Міністерства екології та природних ресурсів України № 429 від 04.11.2011 р.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно частини першої статті 70 Бюджетного кодексу України від 8 липня 2010 року №2456-VI видатки та кредитування місцевих бюджетів включають бюджетні призначення, встановлені рішенням про місцевий бюджет, на конкретні цілі, пов'язані з реалізацією програм та заходів згідно із статтями 8-91 цього Кодексу.

У відповідності до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, за відсутності передбачення місцевим бюджетом Ярмаківської сільської ради видатків на виготовлення форми 3ДКПЗФ "Карти-схеми розташування територій та об'єктів природно-заповідного фонду України": регіонів - у масштабі 1:200000, України - в масштабі 1:500000, розробки документів, що посвідчують право на земельну ділянку ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський", встановлення меж території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський" в натурі, встановлення охоронних знаків на території ландшафтного заказника місцевого значення "Ярмарківський" виконання відповідних вимог припису є порушенням бюджетного законодавства.

Також, слід вказати, що територія заказника місцевого значення "Ярмарківський" знаходиться в адміністративних межах Ярмаківської сільської ради, але за межами населеного пункту на землях державної власності, при цьому для виконання вимог припису фактично повинні бути витрачені кошти на утримання земельних угідь, які їй не належать.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний позивачем припис Держекоінспекції в Полтавській області від 09 липня 2014 року №07-21/41 адресований не тій особі, яка повинна відповідати за вимогами припису та повноважна вчиняти передбачені ним дії.

Як встановлено частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено суду доказів того, що припис від 09 липня 2014 року №07-21/41 прийнято Держекоінспекцією у Полтавській області обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування припису від 09 липня 2014 року №07-21/41 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, яке призвело до ухвалення неправильного рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 року по справі № 816/4494/14 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2014р. по справі № 816/4494/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області до Державної екологічної інспекції в Полтавській області, треті особи - Полтавська міжрайонна природоохоронна прокуратура, Департамент з питань нафтогазового комплексу, промисловості, екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації, Головне управління Держземагентства у Полтавській області про визнання незаконним та скасування припису - задовольнити.

Скасувати припис Державної екологічної інспекції в Полтавській області від 09.07.2014 р. № 07-21/41.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10.02.2015 р.