Справа № 464/5805/13-ц 2а/464/198/13
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Справа № 876/11402/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Савицької Н.В.

за участю секретаря Корнієнко О.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Черевика Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 13.08.2013 року в справі №464/5805/13-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова про визнання неправомірними дій,

встановив:

В червні 2014 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії та рішення управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова (надалі - відповідач) про перерахунок призначеної йому пенсії у бік її зниження з 01 квітня 2013 року; зобов'язати відповідача усунути порушення чинного законодавства та його права на пенсійне забезпечення, відновити призначену йому пенсію відповідно до ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсію у розмірі пенсії за віком, а також виплатити невиплачену внаслідок протиправних дій частину належної пенсії у розмірі 246 грн. на місяць за період з 01 квітня 2013 року по час набрання чинності рішення суду.

В обгрунтування позову покликався на те, що працював на ЛВПО «Львівприлад», на якому отримав виробничу травму. З 1992 року отримував пенсію, як інвалід третьої групи внаслідок трудового каліцтва та з 2006 року отримував пенсію за віком відповідно до ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Надалі у 2013 році відповідачем було здійснено перерахунок пенсії та зменшено розмір пенсії до розміру мінімальної пенсії, однак із таким зменшення не погоджується та вважає, що таке не відповідає вимогам пенсійного законодавства.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 13.08.2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та задовольнити позов. Апеляційна скарга мотивована тим, що положення ст. 9, п.3 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не містять вказівки на те, що пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві перерахунку не підлягали. Окрім вказаного, ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» прямо забороняє зменшення розміру призначеної пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, а також п.4 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

В судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній мотивів.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив за безпідставністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується, що позивач - ОСОБА_1 є інвалідом III групи внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується довідкою МСЕК серії ВТЄ-4 №018581 від 06.03.93 р., отримує пенсію по інвалідності з 06.03.1992 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За заявою позивача про призначення пенсії за віком від 06.06.2005 року з 01.01.2006 року останньому здійснено перерахунок пенсії та встановлено виплату пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком відповідно до ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У березні 2013 року відповідачем встановлено, що позивач перебуває на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Львові, одержує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва та страхові виплати по інвалідності з цих же причин відповідно до ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного-випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а відтак пенсію позивача з 01.04.13 р. перераховано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача, оскільки розмір пенсії позивача приведено у відповідність до вимог чинного пенсійного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст. 21 цього Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві своєчасно та в повному обсязі відшкодовує шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно зі ст. 9 цього ж Закону за рахунок коштів пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) та пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Відтак, з 01.01.2004 року пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві, професійного захворювання та в разі втрати годувальника з цих причин перерахунку згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не підлягали.

Розмір, порядок призначення та виплати пенсії по інвалідності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не регулюється. У зв'язку з чим, для призначення пенсії по інвалідності в цій частині повинен застосовуватися Закон України «Про пенсійне забезпечення».

Матеріалами справи підтверджується, що в 2006 році позивачу було призначено пенсію відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої, якщо у інваліда є трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, то пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком при відповідному стажі роботи. Відтак, безпідставними є висновки суду першої інстанції про неможливість перерахунку пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки така відповідно до зазначеного закону не перераховувалася.

Відповідач, в порядку ч.2 ст.71 КАС України, не довів правомірність свого рішення щодо зменшення пенсії позивача відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», адже ним на підставі цього Закону було призначено позивачу пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Тому приводити в подальшому її розмір у відповідність до норм вказаного Закону не було підстав.

Окрім вказаного, відповідач не міг дізнатися про перебування позивача на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Львові лише в 2013 році, так як призначення та виплату пенсій у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням провадить Пенсійний фонд України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з наступним відшкодуванням цих витрат Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Пенсія по інвалідності в зв'язку з нещасним випадком на виробництві була призначена позивачу 06.03.1992 року.

Відтак, колегія суддів вважає, суд першої інстанції, припустившись порушення норм матеріального права, прийняв незаконне рішення, яке підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Скаржник у встановленому законом порядку довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Сихівського районного суду м. Львова від 13.08.2013 року в справі №464/5805/13-а та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова щодо перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії в бік її зниження з 01.04.2013 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова відновити призначену ОСОБА_1 призначену відповідно до ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсію в розмірі пенсії за віком, а також здійснити перерахунок та виплату недоплаченої пенсії за період з 01.04.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Савицька Н.В.

Повний текст постанови складений 09.02.2015 року.