Справа № 2-а-4144/11
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р. Справа № 9104/164015/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Улицького В. З.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2011 року у справі № 2-а/0310/4144/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області про зобов'язання провести перерахунок надбавки до пенсії, як реабілітованій,

ВСТАНОВИВ:

1 вересня 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії з березня 2011 року до серпня 2011 року у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2011 року позов задоволено. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Любомльському районі здійснити перерахунок надбавки до пенсії і проводити відповідні виплати позивачу, як члену сім'ї реабілітованого громадянина в розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з березня 2011 року до серпня 2011 року.

Відповідач постанову суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує те, що ними належним чином і відповідно до вимог законодавства України виконало свій обов'язок перед позивачем з виплати йому підвищення до пенсії. Просить врахувати, що встановлений частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були взяті до уваги положення бюджетного законодавства України, а також видаткові можливості основного фінансового документу держави і Пенсійного фонду України.

Оскільки в справі відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в порядку передбаченому статтею 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відповідності до довідки № 13/102-Х від 26 жовтня 1992 року, у складі сім'ї батька позивачка рішенням особливої наради при МДБ СРСР була виселена на спецпоселення в Іркутську область. В 1958 року звільнена, а на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» - реабілітована.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач отримує підвищення до пенсії, як примусово переселений член сім'ї реабілітованих, проте менше розміру встановленого пунктом «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 654 від 16 квітня 2008 року є підзаконним нормативно-правовим актом, то слід керуватися саме згаданим Законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються громадянам, - які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 6 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного Закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

УПФУ в Залізничному районі м. Львова не здійснювало виплати у зв'язку з підвищенням до пенсії позивачу, що передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення».

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України «Про пенсійне забезпечення» має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України № 654 від 16 липня 2008 року.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Тому, положення частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення -суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2011 року у справі № 2-а/0310/4144/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Улицький В. З.