Справа № 2а-3563/12/0970
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року Справа № 1571/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Довга О.І.

судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2012р. по справі №2а-3563/12/0970 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

19.11.2012 року ОСОБА_3 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу від 25.05.2012 року за №Ф985/4.

В обгрунтування адміністративного позову покликається на те, що відповідачем, на думку позивачки, в порушення вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року (Закон №2464-VI) та Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 27.09.2010 року №21-5 безпідставно винесена вимога №Ф985/4 від 25.05.2012 року про сплату боргу в сумі 4010,30 грн. При цьому, позивач зазначає, що 27.03.2012 року до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі нею поданий звіт "Про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в якому у відповідній графі про нарахування суми внеску вказано "0" Тому, вважає дії відповідача щодо нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 4010,30 грн. та винесення оскаржуваної вимоги протиправними, а вимогу такою, що підлягає скасуванню.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, вважаючи її неправомірною та необгрунтованою, прийнятою із порушення норм матеріального права, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідно пп.4.5.2 , п.4.5 Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" повідомлення- розрахунок використовується для визначення суми доплат до мінімального страхового внеску для осіб визначених підпунктом 2.1.3 (крім фізичних осіб - підприємців,які обрали спрощену систему оподаткування) та 2.1.4 пункту 2.1 розділу другого цієї інструкції, а не для нарахування суми сплати єдиного соціального внеску фізичними особами підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування і даний розрахунок не може бути підставою для вчинення посадовими особами Пенсійного фонду України для вчинення запису в картку особового рахунку платника єдиного соціального внеску про нарахування йому суми, яку платник єдиного соціального внеску повинен сплатити до Пенсійного фонду України. Крім того вказує, що судом не взято до уваги також те, що внесення записів в облікові картки платника про суми нарахувань, які підлягають сплаті, проводяться на основі поданих звітів про суми нарахування, які визначаються платником самостійно, а разом з тим, відповідно до п 3. ст. 9 Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI та п.4.9 Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" обчислення виконавчими органами Пенсійного фонду у випадках передбачених законом здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до територіальних органів Пенсійного фонду, актів звірки з податковими органами про нараховані суми доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок. Вважає, що посадовими особами відповідача, порушивши п 3.ст 9. Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI та п.4.9 Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування", перевищивши свої службові повноваження, не дочекавшись подачі звіту і не провівши його перевірку 16.03. 2012 року ( до подачі звіту) самовільно складено помісячний розрахунок розміру мінімального страхового внеску, внесено незаконний запис в картку особового рахунку платника єдиного соціального внеску про те , що позивачу належить сплатити 4010,30 грн. єдиного соціального внеску за 2011 рік . Даний запис вчинено без зазначення назви та номеру документа на основі якого даний запис зроблено.

Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задоволити позов.

Апелянт в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову слід залишити без змін.

ОСОБА_3 з 11.08.2006 року зареєстрована Снятинською районною державною адміністрацією як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та перебуває на спрощеній системі оподаткування згідно свідоцтва про сплату єдиного податку від 15.12.2010 року серії НОМЕР_1. ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про шлюб від 14.02.2012 року серії НОМЕР_2 06.06.2012 року отримала паспорт серії НОМЕР_3 на вказане прізвище.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №2464-VI ОСОБА_3 є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" управлінням Пенсійного фонду раїни в Снятинському районі 22.03.2012 року направлено позивачу вимогу про сплату недоїмки в сумі 4010,30 грн. за № Ф 985/3 з повідомленням - розрахунком від 16.03.2012 су (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). Даний лист позивачем отримано 10.04.2012 року під розписку.

Судом першої інстанції встановлено, що причиною того, що ОСОБА_3 не сплатила єдиний внесок за 2011 рік в сумі 4010,30 грн. стало те, що вона у звіті за 2011 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску (форма Д5) вказала суму доходу, на який нараховується єдиний внесок та розмір єдиного внеску "0".

З картки особового рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, та виписки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, станом на 30.11.2012 року, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року їй нарахований єдиний внесок в сумі 4010,30 грн. За цей же період загальний борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску становить 4010,30 грн.

Так, як вимога про сплату недоїмки в сумі 4010,30 грн. за № Ф 985/3 від 16.03.2012 р. позивачем не оскаржена (узгоджена) управлінням сформована вимога сплату боргу в сумі 4010,30 грн. від 25.05.2012 року за №Ф-985/4.

У зв'язку з несплатою боргу відповідач направив вимогу №ф985/4 від 25.05.2012 року для виконання до відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції, яким на підставі неї було відкрите виконавче провадження №32804208 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Пенсійного органу боргу в сумі 4010,30 грн.

Даючи правову оцінку покликанням апелянта на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та помилкове застосування норм матеріального права, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Платниками цього внеску, серед інших, є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI). Згідно частини 4 статті 5 Закону №2464-VI обов'язок платника єдиного внеску у позивачки виник з моменту набрання чинності цього Закону, тобто, з 01.01.2011 року, оскільки з 11.08.2006 року час вона була зареєстрована фізичною особою-підприємцем відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI та підпунктом 4.6.1 пункту 4 виданої на виконання вказаного Закону Інструкції від 27.09.2010 р. №21-5 "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.2010 р. №994/18289, встановлено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї , які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до частини 11 статті 8 Закону єдиний внесок для платників - фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У зв'язку із зазначеними вище нормами Закону №2464-VI та Інструкції від 27.09.2010 р. №21-5 "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.2010 р. №994/18289управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі позивачці було направлено повідомлення-розрахунок від 16.03.2012 року щодо суми єдиного внеску, яка підлягала сплаті нею до бюджету Фонду за звітний період - 2011 рік.

В судовому засіданні встановлено, що розрахунок суми єдиного внеску від 16.03.2012 року, який підлягав сплаті позивачкою, управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі проведений правомірно, вимога про сплату боргу від 25.05.2012 року за №ф985/4 відповідає нормам Закону №2464-VI та Інструкції від 27.09.2010 р. №21-5 "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.2010 р. №994/18289.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254, КАС України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2012р. по справі № 2а-3563/12/0970 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Запотічний І.І.

Ліщинський А.М.