Справа № 802/4207/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/4207/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Панченка Тараса Дмитровича

представника позивача: Грищука Б.А.,

представника відповідача: Романовича С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Глінкор" до Вінницької об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення та визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Глінкор" ( далі - ТОВ "Глінкор", позивач ) з адміністративним позовом до Вінницької об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач ) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення та визнання дій протиправними.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що товариством було правомірно та з додержанням приписів Податкового кодексу України сформовано податковий кредит за вересень 2014 року на підставі податкової накладної від 25.09.2014 року № 85. Оскільки в даному випадку з боку постачальника мало місце порушення порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, то разом з податковою декларацією з ПДВ за вересень 2014 року позивачем було подано додаток 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)».

В той же час, актом про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, відповідачем було встановлено порушення позивачем п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого Вінницькою ОДПІ було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано податкове зобов'язання в сумі 5948 грн. та застосовано до позивача штрафну санкцію в сумі 1487 грн.

Враховуючи вище наведене, позивач вважає, що податкове повідомлення - рішення, прийняте відповідачем, є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надавши суду письмові заперечення (а.с. 30-32 ), в яких вказав, що встановлені перевіркою порушення податкового законодавства в дійсності мали місце. Зазначив, що відповідно до п.201.10 ст.201 розділу V Податкового кодексу України у разі подання заяви про порушення постачальником порядку реєстрації податкових накладних, яка подається у формі додатку №8 до податкової декларації з ПДВ, також подаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. TOB «Глінкор» порушено терміни подання копій вищевказаних документів до додатку №8 податкової декларації з податку на додану вартість, встановлені п.201.10 ст.201 розділу V Податкового кодексу України, а саме: податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2014 року подано 20.10.2014 року, а підтверджуючі документи подані окремо лише 24.11.2014 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

25 вересня 2014 року між ТОВ "ГЛІНКОР" (покупець) та ТОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ОБЛАДНАННЯ" (постачальник) було укладено договір поставки №25/09, за яким постачальник передає на умовах даного договору, а покупець приймає у власність товарно-матеріальні цінності, а саме слайсер 300 VERTICALE (далі - товар) в кількості, в асортименті та за ціною згідно видаткових накладних на кожну партію (поставку) товару (а.с. 13-17).

У відповідності до розділу 5 вказаного договору, оплата товару здійснюється шляхом попередньої оплати в розмірі 100 % вартості партії товару, згідно до виставленого постачальником рахунку на оплату, протягом 5-ти календарних діб з моменту отримання покупцем рахунку на оплату.

25 вересня 2014 року ТОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ОБЛАДНАННЯ" надано позивачу рахунок на оплату партії товару ( в кількості 2 шт. слайсерів 300 VERTICALE по ціні 14870,83 грн./шт. без ПДВ, на загальну суму 35689,99 грн., в т.ч. ПДВ -5948,33 грн. ) № 716 від 25 вересня 2014 року ( а.с. 18 ).

Того ж дня покупцем здійснено оплату вартості вищевказаної партії товару на підставі платіжного доручення № 44 від 25.09.2014 року в сумі 35689,99 грн. ( а.с. 19 ).

На підставі видаткової накладної № 536 від 29 вересня 2014 року покупцем отримано від постачальника вищевказану партію товару на умовах, визначених договором поставки ( а.с. 21).

По факту здійснення господарської операції ТОВ «Технології обладнання» видало ТОВ "ГЛІНКОР" податкову накладну № 85 від 25.09.2014 року ( а.с. 22 ).

20.10.2014 року TOB «Глінкор» подано до Вінницької ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2014 року, де в додатку № 5 "Розшифрофка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" позивач вказав податкову накладну № 85 від 25.09.2014 року, як підставу для визначення податкового кредиту ( а.с. 41-46 ).

Разом з вищезазначеною податковою декларацією позивач 20.10.2014 р. до податкового органу подав додаток №8 до декларації "Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8)", в якому зазначив про порушення контрагентом ( ТОВ «Технології обладнання» ) порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних вищезазначеної податкової накладної ( а.с. 47 ).

В той же час, як видно з зазначеної заяви, позивачем не додано до неї копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. У відповідному рядку заяви стоїть прочерк ( а.с. 47 ). Факт неподання підтверджуючих документів разом із заявою від 20.10.2014 року, викладеною у формі додатку 8 до податкової декларації з ПДВ за вересень 2014 року, не заперечувався і представником позивача в судовому засіданні.

04.11.2014 року Вінницькою ОДПІ, у відповідності до п.75.1.1 ст. 75 Податкового кодексу України (із змінами і доповненнями), проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість TOB "Глінкор", а саме в податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року, яка подана до податкового органу 20.10.2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №1123/15-212/39075995 від 04.11.2014 року, в якому зазначається, що на порушення п.201.10 ст.201 Розділу V ПК України позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 5948 грн., а саме зазначений податковий кредит сформовано на підставі податкової накладної № 85 від 25.09.2014 року, виписаної ТОВ «Технології обладнання», яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податковий кредит в сумі 5948 грн. сформовано позивачем з поданням до податкової декларації з ПДВ за вересень 2014 року додатка 8 "Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8)", в якому зазначено про порушення контрагентом ( ТОВ «Технології обладнання» ) порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 85 від 25.09.2014 року.

В той же час, в порушення п.201.10 ст.201 ПК України ТОВ "Глінкор" не подано документи, що підтверджують факт сплати податку та отримання товару ( а.с. 10 - 11 ).

17.11.2014 року Вінницькою ОДПІ, на підставі акта перевірки, було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким TOB "Глінкор" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 7435 грн., в тому числі, за основним платежем - 5948 грн. та штрафними санкціями - 1487 грн. (а.с. 9).

24.11.2014 року позивач до податкового органу подав заяву за вих. № 17-11/2014-с від 17.11.2014 року, в якій вказав про порушення його контрагентом (ТОВ «Технології обладнання») порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних вищезазначеної податкової накладної, а саме на факт не реєстрації в ЄРПН податкової накладної №85 від 25.09.2014 року на суму 5948,33 грн. ( а.с. 12 ), та просив, на підставі п.201.10 ст. 201 ПК України, врахувати цю заяву, як підставу для включення суми податку до складу податкового кредиту в сумі 5948,33 грн. До даної заяви позивачем були долучені копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт оплати та отримання товару за договором поставки №25/09 від 25.09.2014 року ( а.с. 12 ).

Позивач вважає, що ним не було пропущено строк подачі відповідної заяви та підтверджуючих документів, встановлений в п.201.10 ст. 201 ПК України, в зв"язку з чим ним правомірно включено до складу податкового кредиту суму 5948,33 грн., а прийняте відповідачем податкове повідомлення - рішення є протиправним.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Отже, вказаною нормою Кодексу визначено, що підставою для включення до складу податкового кредиту сум податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, є не тільки подання заяви із скаргою на постачальника, а також подання копій первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг та факт сплати такого податку.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі до податкового органу 20.10.2014 року декларації з ПДВ за вересень 2014 року ( а.с. 41 - 46 ) позивачем було одночасно подано і заяву із скаргою на постачальника, а саме додаток 8 до декларації "Заява про відмову надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та /або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8)", проте підтверджуючих документів до заяви не було надано, про що свідчить прочерк у відповідній графі заяви ( а.с. 47 ).

Відповідні підтверджуючі документи були подані позивачем з окремою заявою лише 24.11.2014 року, після прийняття відповідачем 17.11.2014 року оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Таким чином, на думку податкового органу, право позивача на подання відповідної заяви зі скаргою на постачальника було реалізовано ТОВ "Глінкор" 20.10.2014 року (в момент подачі податкової декларації з ПДВ та додатку 8 до декларації ), проте відповідні підтверджуючі документи разом з заявою не було надано. Відтак, на думку податкового органу, позивачем було порушено термін подання вищевказаних документів до додатку 8 до податкової декларації з ПДВ, внаслідок чого податковим органом було складено акт перевірки № 1123/15-212/39075995 від 04.11.2014 року та правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2014 року.

Суд погоджується з наведеним твердженням податкового органу та критично ставиться до посилань позивача, що за даних обставин право на подачу первинних документів, підтверджуючих отримання та оплату товару за податковою накладною №85 від 25.09.2014 року, залишається за ТОВ "Глінкор" протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, а також, що поданий 20.10.2014 року, разом із податковою декларацією з ПДВ за вересень 2014 року, додаток 8 не являється заявою зі скаргою на постачальника товару, в розумінні п.201.10 ст. 201 ПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 3 п. 198.6 ст. 198 ПК України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

В той ж час, правові норми, викладені в абз.11 п.201.10 статі 201 ПК України, є спеціальними по відношенню до норм, закріплених в абз. 3 п. 198.6 ст. 198 ПК України, і законодавець встановив ними інший ( скорочений ) строк.

Не заперечуючи право позивача на подання відповідної заяви зі скаргою протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі, суд зауважує, що позивач реалізував своє право 20.10.2014 року, подавши разом з податковою декларацією з ПДВ за вересень 2014 року відповідну заяву за формою, встановленою в додатку 8 до декларації. Разом з тим, підтверджуючих документів, визначених п. 201.10 ст. 201 ПК України, позивачем до заяви не було подано.

Суд зазначає, що п. 201.10 ст. 201 ПК України не передбачено право платника податків на подання повторної заяви зі скаргою або право подати підтверджуючі документи окремо від заяви через значний проміжок часу, що було зроблено позивачем в даному випадку.

Крім того, Наказом №1492 від 25.11.2011 року "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 року за №1490/20228, затверджено Заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в ЄРПН), за формою згідно з додатком 8 до податкової декларації з ПДВ ( Д8).

Зазначене спростовує твердження позивача про можливість подачі заяви зі скаргою в довільній формі та свідчить, про те, що заява зі скаргою на постачальника має подаватись саме у вигляді додатку 8 до декларації з ПДВ. Подання заяви у зазначеній формі та копій документів є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

В той же час, у разі неправильного заповнення платником податку додатка 8 до декларації та/або неподання копій товарних чеків, інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати ПДВ у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або неподання копій первинних документів, що підтверджують факт їх отримання, платник податку втрачає право формувати податковий кредит за сплаченими сумами податку. А тому при виявленні органом ДФС цього факту зазначені суми ПДВ підлягають виключенню зі складу податкового кредиту.

Зазначене роз'яснення неодноразово надавалось податковим органом платникам податків та міститься на офіційній сторінці Державної фіскальної служби України в мережі Інтернет, в Єдиній базі податкових знань ( листи Міндоходів від 13.09.2013 року, від 13.01.2014 року та ін.).

Крім того, щодо тверджень позивача, що податкова звітність подавалась в електронній формі, а тому ТОВ "Глінкор" не могло долучити копії підтверджуючих документів до заяви, поданої у формі додатку 8 до декларації з ПДВ, суд зауважує, що механізм подання підтверджуючих документів в такому випадку визначений податковим органом та також неодноразово доводився до відома платників податків у вище зазначений спосіб ( лист ДПА від 16.03.2011 року ).

Зокрема, передбачено, що платники ПДВ, які подають податкову звітність в електронному вигляді, копії документів згідно вимог п.201.10 ст.201 ПК України подають окремо, у порядку, визначеному для подання звітності у паперовому вигляді з дотриманням граничних термінів для подання податкової звітності. Зокрема, копії документів мають бути завірені печаткою і підписом відповідальної особи підприємства. При цьому, кількість аркушів, на яких будуть подані копії документів, що додаються до декларації, вказуються в додатку Д8 (у полі наприкінці форми додатку).

Суд зауважує, що, оскільки ТОВ "Глінкор" заяву зі скаргою у вигляді додатку 8 до декларації з ПДВ за вересень 2014 року подано 20 жовтня 2014 року, а підтверджуючі документи лише 24 листопада 2014 року, то позивачем в даному випадку не дотримано вище наведених приписів щодо граничних термінів подачі копій документів.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення форми «Р» № від 17.11.2014 року винесено Вінницькою ОДПІ у відповідності до вимог чинного законодавства України, а висновки акту перевірки № 1123/15-212/39075995 від 04.11.2014 року є обґрунтованими.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд також виходив з того, що згідно вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряючи, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано , тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративному судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, згідно статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що встановлені фактичні обставини справи свідчать про правомірність оскаржуваного рішення, дослідженими за участю представників сторін доказами вимоги позивача не доводяться, відтак, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 94 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані з залученням свідків та проведенням судових експертиз. Разом з тим, суд зазначає про відсутність понесених відповідачем витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя / підпис / Заброцька Людмила Олександрівна

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар