Справа № 813/9441/13а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 876/3255/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Корнієнко О.А.,

представник позивача Грунського В.О.,

представника відповідача Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» до Львівської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області про скасування рішення, картки відмови та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2013 року товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» (далі - ТОВ «Техніка Монтажу») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило:

скасувати прийняті Львівською митницею Міндоходів (далі - Митниця) рішення про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900078/2 від 23.08.2013 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00401;

стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області суму надмірно сплачених мита в розмірі 4119,48 грн. та податку на додану вартість (далі - ПДВ) в розмірі 17301,85 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 813/9441/13-а позов було задоволено.

У своїй апеляційній скарзі Митниця просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Техніка Монтажу».

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки виявленим у ході митного оформлення розбіжностям у поданих ТОВ «Техніка Монтажу» документах.

При здійсненні митних формальностей відповідно до п. 3 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України) посадовою особою митниці було сформоване електронне повідомлення - вимога митного органу про необхідність подання додаткових документів, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом. Оскільки розбіжності не були усунуті і після додання додаткових документів, то декларанта було повідомлено щодо невизнання митної вартості за ціною договору.

У зв'язку з неможливістю застосувати інші методи визначення митної вартості, митна вартість у даному рішенні була визначена із застосуванням методу 2б (ст. 60 МК України).

Окрім того, апелянт наполягає на тому, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, суди не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість доводів апелянта, просив залишити оскаржуване судове рішення у частині скасування рішення Митниці від 23.08.2013 року про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позов ТОВ «Техніка Монтажу», суд першої інстанції виходив із того, що 23.08.2013 року ТОВ «Техніка Монтажу» для митного контролю та митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України, відповідно до контракту № FB_2012_005 від 05.09.2012 року та додатку до нього № 5 від 06.05.2013 року, було подано митну декларацію № 209120000/2013/831219 із заявленою митною вартістю товару 41773,60 доларів США та інші документи, передбачені ст. 53 МК України.

На підставі вказаної декларації 23.08.2013 року Митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900078/2 та винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00401.

Під час розгляду документів були виявлені розбіжності, а саме підпис у сертифікаті про походження товарів відрізняється від підпису відправника у фактурі, контракті, пакувальному листі. Прайс-лист виданий 05.06.2013 року терміном дії 15 днів, а отже на момент подання митної декларації був недійсний. Наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Митним органом проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МК України.

Декларанту був наданий перелік додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана, а саме:

транспортні (перевізні) документи (договір на перевезення вантажу);

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписку з бухгалтерської документації.

Позивачем подано нову уточнену електронну митну декларацію, у якій зазначено вартість імпортованого товару, визначену Митницею.

При цьому судом було зроблено висновок про те, що позивачем було дотримано вимоги, передбачені нормами МК України та подано у встановленому порядку документи, що підтверджують митну вартість товару, а тому твердження відповідача в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900078/2 від 23.08.2013 року про те, що позивачем не подано документів згідно з переліком, передбаченим ч.2-4 ст. 53 МК України, є необґрунтованим.

Згідно з переліком документів, які подавалися до митного оформлення, наведеного у картці відмови № 209120000/2013/00401, митному органу подавався договір на перевезення № 00/15 від 12.08.2009 року, копія якого також долучена до справи.

Суд вважає, що з наданих позивачем документів митний орган мав можливість встановити митну вартість товару на підставі першого методу визначення митної вартості і за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в Україну, оскільки в цих документах була чітко зазначена ціна купівлі-продажу і саме ця ціна була сплачена згідно з платіжними дорученнями.

Митний орган не вказав на розбіжності в поданих декларантом документах, які на його думку, впливають на числове значення складових митної вартості товарів та дають підстави для обґрунтованого сумніву у достовірності відомостей про митну вартість товарів.

ТомуМитницею необґрунтовано підстав застосування резервного методу визначення митної вартості, при якому враховувались раніше визначені митними органами вартості, а отже рішення про коригування митної вартості товарів від 23.08.2013 року №209000003/2013/900078/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00401 слід скасувати.

У результаті прийняття відповідачем спірного рішення про коригування митної вартості товарів позивачем було надміру сплачено мито в розмірі 4119,48 грн. та ПДВ у розмірі 17301,85 грн., які слід стягнути із Державного бюджету України.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 56 МК України).

Згідно із ч.1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 23.08.2013 року ТОВ «Техніка Монтажу» для митного контролю та митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України, відповідно до контракту ТОВ «Техніка Монтажу» та додатку до нього № 5 від 06.05.2013 року, було подано митну декларацію № 209120000/2013/831219 із заявленою митною вартістю товару 41773,60 доларів США та інші документи, передбачені ст. 53 МК України.

На підставі вказаної декларації 23.08.2013 року Митницею прийнято оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900078/2 та винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00401.

Даючи оцінку доводам апелянта щодо обґрунтованості прийнятих Митницею рішень, що оскаржуються у рамках даної справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ТОВ «Техніка Монтажу» надало відповідачу договір укладений з компанією перевізником, та копію платіжного доручення на оплату вказаного товару з відміткою банку, які містяться в матеріалах справи.

При цьому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що платіжні документи дозволяють ідентифікувати оплату за придбаний ТОВ «Техніка Монтажу» товар згідно з контрактом № FB_2012_005 від 05.09.2012 року та додатку до нього № 5 від 06.05.2013 року, оскільки в них чітко зазначено про проведення оплати на користь нерезидента FABORY SHANGHAI CO./LTD згідно із вказаним контрактом, що дає можливість встановити за який товар і кому проведена оплата.

Посилання Митниці на результати порівнянь рівня заявленої митної вартості товарів та наявність певної різниці між заявленою декларантом вартістю та рівнем митної вартості аналогічних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснене, на думку апеляційного суду, є безпідставним, оскільки зазначене не входить до виключного переліку підстав для відмови митного органу у митному оформленні товарів, які визначені ч. 6 ст. 54 МК України.

Покликаючись на виявлені при митному оформленні відмінності у поданих позивачем документах, Митниця не зазначає, яким саме чином вони впливають на можливість перевірки числового значення митної вартості, зазначеної декларантом ТОВ «Техніка Монтажу» або на проведення відповідного розрахунку митної вартості товару за основним методом - за ціною договору.

Окрім того, наявність чи відсутність сертифікату про походження товару не може бути самостійною підставою для відмови у митному оформленні товару та прийняття рішення про коригування митної вартості, оскільки його подання не передбачено ч. 2 ст. 53 МК України, в якій міститься перелік обов'язкових документів, якими підтверджується митна вартість товарів.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неподання документів, витребовуваних Митницею, саме по собі не може бути підставою для відмови в митному оформленні товару, оскільки для прийняття такого рішення Митниця повинна довести, що подані позивачем документи, в своїй сукупності не дають можливість здійснити митне оформлення товару за вказаним ним методом.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що застосуванню другорядних методів повинна передувати процедура консультацій між митним органом та декларантом згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог шодо її конфіденційності.

Доводи Митниці про те, що консультації проводились у вигляді надіслання декларанту в електронному вигляді повідомлення-вимоги про надання додаткових документів, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими, оскільки право вимоги таких документів, передбачене у ч.3 ст. 53 МК України, не може вважатися частиною процедури консультацій, передбачених ч. 4 ст. 57 МК України.

Відтак слід погодитися із доводами позивача про недотримання відповідачем процедура при обранні методу визначення митної вартості товару, що є порушенням прав декларанта.

Враховуючи наведене слід зробити висновок, що Митницею, як суб'єктом владних повноважень, не була доведена правомірність прийняття оскаржуваного рішення за резервним методом та неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору.

Таким чином, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що оспорювані позивачем рішення Митниці про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900078/2 від 23.08.2013 року та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00401 ґрунтуються на припущеннях, а отже є необґрунтованими і підлягають скасування.

Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 301 МК України помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в сфері фінансів.

20 липня 2007 року Державною митною службою України було прийнято наказ №618, яким затверджено Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами (далі - Порядок).

Згідно з ч. 2 розділу 1 Порядку ним визначено процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 МК України та в міжнародних договорах України.

Відповідно до п. 1 розділу 3 вказаного Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Пункт 2 та 3 розділу 3 вказаного Порядку зазначає, що заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

В подальшому, для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком.

Тому слід погодитися із доводами Митниці про те, що встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, суд першої інстанції не вправі був підміняти митний орган, стягуючи з Державного бюджету надмірно сплачені з такої вартості суми мита та ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Тому у цій частині вимоги апелянта є обґрунтованими, а отже постанову слід скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні відповідних позовних вимог ТОВ «Техніка Монтажу».

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 813/9441/13-а у частині задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області суму надмірно сплачених мита в розмірі 4 119,48 грн. та податку на додану вартість в розмірі 17 301,85 грн.

У решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 14 лютого 2015 року.