Справа № 2а/1570/5560/11
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м. Київ К/800/35093/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Блажівської Н.Є., Цвіркуна Ю.І., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Одесі Державної податкової служби
на постановуОдеського окружного адміністративного суду від 12.09.2012
та ухвалуОдеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014
у справі №2а/1570/5560/2011
за позовомУправління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області
доСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Одесі Державної податкової служби
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Одесі Державної податкової служби № від 06.05.2011, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 8008762,49 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2012 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014, задоволено позовні вимоги повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Одесі Державної податкової служби № від 06.05.2011.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також відповідач просив в силу положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України допустити заміну відповідача у справі на його правонаступника - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у місті Одесі міжрегіонального Головного управління Міндоходів.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 28.02.2011 по 11.04.2011 відповідачем проведено планову виїзну перевірку Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 31.12.2010.

За наслідками перевірки складено акт від 18.04.2011 №150/15-1/08596972/18, яким встановлено порушення позивачем п.п.8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, п.п. 16.3.5 п. 16.3 ст.16, п.п. «а» п.17.2 ст.17, п.п. «а» п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» внаслідок чого в період з квітня 2009 року по грудень 2010 року, включно, не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення, грошових винагород, інших виплат осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 6407 009,99 грн.

На підставі зазначеного акту відповідачем прийнято податкове-повідомлення рішення від 06.05.2011 №, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників на загальну суму 8008762,49 грн., з яких за основним платежем - 6407009,99 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1601752,50 грн.

За результатом оскарження прийнятого відповідачем рішення у порядку адміністративного оскарження його залишено без змін

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах ст. 7 цього Закону.

Податковим агентом, в розумінні зазначеного Закону, є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Також, згідно пп. «а» п. 19.2 ст. 19 зазначеного Закону особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про міліцію», п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 №615 «Про заходи вдосконалення охорони об'єктів державної та інших форм власності», Управління Державної служби охорони є структурним підрозділом органів внутрішніх справ України, а саме - єдиною централізованою системою, очолюваною Департаментом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, яка створена для здійснення заходів щодо охорони нерухомих об'єктів та іншого майна, у тому числі вантажів, тимчасового зберігання валютних цінностей, забезпечення особистої безпеки громадян, а також технічного захисту інформації на договірних засадах в порядку, встановленому законодавством.

Позивач, як структурний підрозділ при Управлінні МВС України в Одеській області, є військовою організацією, підрозділом озброєного органу виконавчої влади, а відтак, має статус податкового агента відносно працюючих в ньому осіб.

Тому, при вирішенні питання сплати до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до позивача як податкового агента, доцільним є застосування положень п. 22.7 ст. 22 Прикінцевих положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

Так, п. 22.7 ст. 22 Прикінцевих положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 регламентовано, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця або є особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, МНС, податкової міліції. Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців і осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування витрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби, що пов'язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та у розмірах, визначених Законом №889-IV. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Таким чином, судова колегія вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що чинним законодавством встановлений спеціальний порядок використання належного їм бюджетного фонду, в частині податків з доходів фізичних осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а саме - направлення цих сум відповідними податковими агентами на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Враховуючи вищенаведене та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача (Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у місті Одесі Державної податкової служби) його правонаступником - Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у місті Одесі міжрегіонального Головного управління Міндоходів.

2. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

3. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Н.Є.Блажівська
Ю.І.Цвіркун