Справа № 804/526/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. Справа № 804/526/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши у скороченому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 3906,53грн., -

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2015 року Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулася з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача заборгованість до бюджету по платежу "єдиний податок з фізичних осіб" всього в сумі 3906,53грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку у позивача як платник обов'язкових платежів до бюджету та має податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб у загальній сумі 3906,53грн. Зазначена сума податкового боргу виникла внаслідок несплати грошових зобов'язань в розмірі 2838,00грн., які самостійно визначені відповідачем на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 20.03.2012р. за червень, серпень-грудень 2013р. та за січень-червень 2014р., а також внаслідок несплати грошових зобов'язань визначених податковим повідомленням-рішенням від 15.08.2014р. № у розмірі 1476,35грн., яка з урахуванням часткової сплати у розмірі 407,82грн. зменшилася і складає 1068,53грн. З метою погашення податкового боргу відповідно до ст.59 Податкового кодексу України позивачем було направлено відповідачу податкову вимогу від 12.12.2013р. №1941-17, яка отримана відповідачем. Вказана податкова вимога позивачем не відкликалась, нові податкові вимоги відповідачу не направлялися. У зв'язку з тим, що відповідач не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу в судовому порядку.

Ухвалою суду від 16.01.2015р. було відкрито скорочене провадження та зобов'язано відповідача у 10-денний строк після отримання ухвали про відкриття провадження надати до суду письмові заперечення на позов або заяву про визнання позову (а.с. 2).

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду ні заперечень на позов, ні заяви про визнання позову, про наявність даної справи та розгляд її судом у скороченому провадженні повідомлений належним чином у відповідності до положень ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується наявним в матеріалах справи доказами (а.с.26).

У відповідності до вимог ч. 11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адресу повістки надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно до п. 2 ч. 5 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд находить підстави достатніми для задоволення позову, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єктом владних повноважень - є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

З 01.01.2011р. набрав чинності Податковий кодекс України.

Відповідно до п.87.11 ст.87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Тобто, позивач - контролюючий орган державної податкової служби є суб'єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує надані йому владні управлінські функції та має право звертатися до суду з відповідними позовними вимогами щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 13.03.2012р. за адресою: АДРЕСА_1 та з 14.03.2012р. знаходиться на обліку у Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27.10.2014р. та ідентифікаційними і реєстраційними даними платника податків (а.с.8-9).

20.03.2012р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було подано до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та обрано ставку єдиного податку у розмірі 20% до розміру мінімальної заробітної плати та ІІ група платників єдиного податку з такого виду діяльності, як інші спеціалізовані будівельні роботи, що підтверджується копією відповідної заяви від 20.03.2012р., копією корінця Свідоцтва від 12.04.2012р. (а.с11, 12).

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальний розмір заробітної плати на 1 січня 2013 рік складав 1147 грн. та Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальний розмір заробітної плати на 1 січня 2014 рік складав 1218 грн.

У відповідності до п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснювати сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітній) період (квартал, рік), але не більше як до кінця поточного звітного року.

Таким чином, з урахуванням вказаних норм відповідач повинен був сплатити суму грошового зобов'язання за заявою від 20.03.2012р. за червень 2013р. - у строк до 20.06.2013р., отже, податковий борг виник - 21.06.2013р.; за серпень 2013р. - у строк до 20.08.2013р., отже податковий борг виник - 21.08.2013р.; за вересень 2013р. - у строк до 20.09.2013р. ,отже, податковий борг виник - 23.09.2013р.; за жовтень 2013р. - у строк до 20.10.2013р., отже, податковий борг виник - 21.10.2013р.; за листопад 2013р. - у строк до 20.11.2013р., отже, податковий борг виник - 21.11.2013р.; за грудень 2013р. - у строк до 20.12.2013р., отже, податковий борг виник - 23.12.2013р.; за січень 2014р. - у строк до 20.01.2014р., отже, податковий борг виник - 21.01.2014р.; лютий 2014р. - у строк до 20.02.2014 року, отже податковий борг виник - 21.02.2014 року; за березень 2014р. - у строк до 20.03.2014р., отже податковий борг виник - 21.03.2014р.; за квітень 2014р. - у строк до 20.04.2014р., отже, податковий борг виник - 21.04.2014р.; за травень 2014р. - у строк до 20.05.2014р., отже, податковий борг виник - 21.05.2014р.; за червень 2014р. - у строк до 20.06.2014р., отже, податковий борг виник - 23.06.2014р.

Так, як свідчать матеріали справи, відповідачем не здійснювалися авансові платежі по сплаті єдиного податку у період з червня 2013р. по червень 2014р. у строки та у порядку, визначеному п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України.

Відповідно до розрахунку податкового боргу, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 має податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб у загальній сумі 2838,00грн., а саме: за період з червня 2013р. по грудень 2013р. - 1376,40грн. (по 229,40грн. за кожний місяць) та з січня 2014р. по червень 2014р. - 1461,60грн. (по 243,60грн. за кожний місяць)(а.с. 25).

Судом також встановлено, що 03.07.2014р. податковою інспекцією було проведено перевірку відповідача з питання порушення правил сплати (перерахування) по єдиному податку за період з 20.01.2013р. по 30.06.2014р., за результатами якої складено акт №1953/4839 від 03.07.2013р., за висновками якого було встановлено порушення відповідачем п.п.295.1. ст.295 Податкового кодексу України, а саме: відповідачем не було сплачено єдиний податок за період з червня 2013р. по червень 2014р. (а.с. 13-14).

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.08.2014р., за яким відповідачеві нараховано штраф у розмірі 50% ставки єдиного податку на суму 1476,35грн. (а.с.16).

Вищевказане податкове повідомлення-рішення було вручено відповідачеві 23.09.2014р. у відповідності до положень п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, що підтверджується копією конверта (а.с. 17-18).

Згідно п.58.3 ст. 58 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Згідно п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Таким чином, з урахуванням дати вручення відповідачеві вказаного податкового повідомлення-рішення (23.09.2014р.), податковий борг за вказаним податковим повідомленням - рішенням виник у відповідача з 06.10.2014р. (з урахуванням вихідних днів).

Відповідно до розрахунку податкового боргу відповідач станом на 10.12.2014р., заборгованість відповідача по податковому повідомленню - рішенню від 15.08.2014р. з урахуванням часткової сплати у розмірі 407,82грн. зменшилась і складає 1068,53грн. (а.с.7).

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує суму узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Так, податковим органом, у відповідності до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, була сформована податкова вимога № 1941-17 від 12.12.2013р. на суму 400,84грн., яка була направлена відповідачу, що підтверджується копію корінця відповідної податкової вимоги (а.с.20).

Зазначена податкова вимога відповідачем залишилася не виконана у встановлені законодавством строки.

У відповідності до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Згідно п. 60.6 ст. 60 Податкового кодексу України у разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у інформаційному листі від 23.04.2012р. № 1044/11/13а.

У відповідності до ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком і збором.

Підпунктом 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтею 16, 36 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а за змістом ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач не надав суду доказів погашення узгодженого податкового боргу з єдиного податку за період з червня 2013р. по червень 2014р. у встановлені строки в сумі 3906,53грн. згідно вимог п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України, також і не надав доказів оскарження вищевказаного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача податкового боргу по єдиному податку у сумі 3906,53грн. є обґрунтованими, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, у яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 71, 86, 94, 160-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 3906,53грн. - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход бюджету (р/р 3195, код платежу УДК у Дніпропетровській області, МФО 805012, ) - податковий борг з єдиного податку у розмірі 3906грн. 53коп. (три тисячі дев'ятсот шість гривень 53 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у порядку та у строки, встановлені ст.183-2, ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили у порядку та у строки, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва