Справа № 816/5461/13-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 р. Справа № 816/5461/13-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання Зарицької Т.В.

Представник позивача - Зайцева Г.С.

Представник відповідача - Гаспарян С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2014р. по справі № 816/5461/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро - Трейд Плюс"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавської області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро - Трейд Плюс", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавської області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 19.07.2013 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 2 553 850,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 2 043 080,40 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 510 770,10 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2013 (а.с. 136-141 т.3), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 (а.с. 186-189 т.3), даний адміністративний позов було задоволено, оскаржуване податкове повідомлення - рішення визнано протиправним та скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 13.10.2014 касаційну скаргу Кременчуцької ОДПІ задоволено, вищевказані судові рішення як першої так і апеляційної інстанції скасовано у зв'язку із неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, ст.ст. 86, 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Трейд Плюс" () зареєстровано юридичною особою державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міської ради 18.10.2010, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців здійснено запис № 1 050784 (а.с. 213-214 т.2), та, як зазначено вище, в подальшому змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТР - Плюс".

ТОВ "ДТР - Плюс" станом на момент проведення перевірки перебували на податковому обліку в КОДПІ з 20.10.2010 за № 18449, за змістом пояснень представника відповідача на момент розгляду справи судом підприємство позивача на обліку перебуває у стані "передачі на облік до іншого податкового органу", оскільки останнім було змінено місцезнаходження. ТОВ "ДТР - Плюс" є, зокрема, платником податку на додану вартість згідно свідоцтва № 200046555, виданого Кременчуцькою ОДПІ 14.05.2012, ідентифікаційний код 33.

У період з 30.05.2013 по 04.06.2013 посадовими особами КОДПІ згідно із ст. ст. 78, 79 ПКУ та відповідно до наказу Кременчуцької ОДПІ від 30.05.2013 № 1859 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Дніпро-Трейд Плюс" () щодо достовірності даних, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість даного підприємства за червень, липень, серпень, грудень 2012 року з урахуванням показників уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок, за наслідками якої складено акт від 11.06.2013 № 4474/15.2-05/37373703 (а.с. 8 - 22 т.1).

Перевіркою за результатами «Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» та даних «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» (додаток 5) за липень 2012, серпень 2012, грудень 2012 встановлено, що підприємством було включено до розділу 2 (Податковий кредит) та відповідно до рядка 10.1 декларації з ПДВ обсяг придбання на загальну суму 6 220 513 грн. (в т.ч. ПДВ - 1 340 037,40 грн.) від контрагента ПП «Технорубит» (), а також за червень 2012, серпень 2012 - обсяг придбання на загальну суму 4 218 258 грн. (в.ч. ПДВ - 703 043 грн.) від контрагента ПП «Капо» (), в т.ч. по періодах:

- в декларації з ПДВ за червень 2012 згідно додатка № 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» № від 20.07.2012 до складу податкового кредиту віднесено суму ПДВ 1 025 грн. від контрагента ПП «Капо» з періодом виписки податкових накладних травень 2012 року;

- в декларації з ПДВ за липень 2012 згідно додатка № 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» № від 18.08.2012 до складу податкового кредиту віднесено суму ПДВ 1 057 140,68 грн. від контрагента ПП «Технорубит» з періодом виписки податкових накладних липень 2012 року;

- в декларації з ПДВ за серпень 2012 згідно додатка № 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» № від 20.09.2012 до складу податкового кредиту віднесено суму ПДВ 162 978,32 грн. від контрагента ПП «Технорубит» з періодом виписки податкових накладних липень 2012 року, а також суму ПДВ 712 009 грн. від контрагента ПП «Капо» з періодом виписки податкових накладних серпень 2012 року ;

- в декларації з ПДВ за грудень 2012 згідно додатка № 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» № від 21.01.2013 до складу податкового кредиту віднесено суму ПДВ 119 918,40 грн. від контрагента ПП «Технорубит» з періодом виписки податкових накладних грудень 2012 року;

- в уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2012 року згідно додатка № 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» № від 30.11.2012 зменшено податковий кредит на суму ПДВ 9 991 грн.

За наслідками перевірки встановлено нереальність здійснення господарської діяльності між позивачем та ПП «Технорубит» і ПП «Капо».

До таких висновків Кременчуцька ОДПІ дійшла на підставі висновків акту про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Технорубит» () від 14.02.2013 № 218/15.3-9/36224124 щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.03.2012 по 31.12.2012, складеного Західною МДПІ м. Харкова, у зв'язку із не встановленням останнього за зареєстрованим місцезнаходженням (а.с. 12-16 т.3), а також висновків акту про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Капо» () від 14.02.2013 № 143/22.1-07/35587752 щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.08.2012 по 31.12.2012, складеного Індустріальною МДПІ м. Харкова, у зв'язку із не встановленням останнього за зареєстрованим місцезнаходженням (а.с. 7-11 т.3). Крім відсутності вказаних платників податків за місцезнаходженням, даними звірками не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із постачальниками та покупцями, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ПП «Технорубит» та ПП «Капо» операцій по ланцюгу постачання через відсутність кваліфікованого персоналу, зареєстрованих транспортних засобів, офісних, складських або виробничих приміщень. На підставі наведеного податковий орган дійшов висновку про відсутність у суті господарської діяльності ПП «Технорубит» та ПП «Капо» розумних економічних або інших причин (ділової мети), а у здійснених ними господарських операцій спрямованості на реальне настання правових наслідків.

З огляду на вищевикладені висновки актів про неможливість проведення зустрічних звірок по вказаним контрагентам Західною та Індустріальною МДПІ м. Харкова були проведені коригування у «Системі автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» та анульовані показники, що були відображені цими контрагентами у податковій звітності, у зв'язку з чим Кременчуцька ОДПІ в ході перевірки позивача встановила розбіжності у даній автоматизованій системі.

Далі за змістом акту посадовими особами Кременчуцької ОДПІ, що проводили перевірку, зроблено висновок, що правочин, який знайшов відображення лише у податковій однієї із сторін угоди (прим. суду - в даному випадку у податковій звітності позивача, оскільки показники відображені у такій звітності його контрагентами анульовано на підставі висновків актів про неможливість проведення вищеописаних зустрічних звірок), не відповідає ознакам правочину, встановленим у ст. 203 ЦК України і згідно ст. ст. 215-216 ЦК України не може створювати жодних юридичних наслідків, в тому числі не може бути підставою для включення сум ПДВ до складу податкового кредиту, та є нікчемними.

З огляду на вищевикладене, Кременчуцькою ОДПІ встановлено порушення позивачем ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1,5 ст. 203, ст. 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених позивачем, п.п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого дані, наведені в деклараціях з ПДВ за червень-серпень та грудень 2012 року про обсяги придбання та податковий кредит не є дійсними та, як наслідок, позивачем завищено податковий кредит за вищевказаний період у сумі 2 043 080, 40 грн. (в т.ч. за червень 2012 в сумі 1025 грн., липень 2012 - 1 057 140,68 грн., серпень 2012 - 864 996,32 грн., грудень 2012 - 119 918,40 грн.), у зв'язку з чим збільшено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2 043 080, 40 грн.

На підставі вищевказаних висновків акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 19.07.2013 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 2 553 850,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 2 043 080,40 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 510 770,10 грн.

Із вказаним повідомленням-рішенням позивач не погодився, у зв'язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем сформовано склад податкового кредиту у перевіряємому періоді із дотриманням правил, встановлених вищезгаданими нормами податкового законодавства. Висновки акту не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону та належних і допустимих доказах, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення - рішення було винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, тобто необґрунтовано.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Коло платників податку на додану вартість, об'єкти, база, ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначено розділом V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

У відповідності до ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування, зокрема, є постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.8 статті 201 ПК України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення Кодексу, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем (покупець) та ПП «Технорубит» (постачальник) укладені договори поставки № ДГ-0000011 від 02.07.2012, № ДГ-010512 31.05.2012, за умовами яких позивач придбав товар (амперметр, балка, вольтметр, манометр, розетка, лічильник, трансформатор, циліндр). Згідно договору № ДГ-0000004 від 02.08.2012 позивач придбав у ПП «Капо» товар (палочна порошкова проводка, проводка, сітка зварна).

Згідно договорів про відповідальне зберігання № 02/07 від 02.07.2012 та № 3105/12 31.05.2012 та актів прийому-передачі, придбаний у контрагентів товар знаходиться на зберіганні у ПП «Технорубит» та ПП «Капо».

За першою подією та на підставі податкових накладних, отриманих за операціями з «Технорубит» та ПП «Капо», позивачем сформовано податковий кредит в сумі 2 043 080,40 грн.

Аналізуючи норми чинного законодавства, слід зазначити, що для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства під час здійснення господарської операції. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, акти, тощо) мають статус первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактично господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція підтверджується і позицією ВАСУ (інформаційний лист від 02.06.11 №742/11/13-11).

Зазначені операції контрагентів-покупців та контрагентів-постачальників не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності.

Колегія суддів зазначає, що договори про відповідальне зберігання № 02/07 від 02.07.2012 та № 3105/12 31.05.2012 не можуть братися до уваги як доказ, оскільки неможливо встановити обґрунтованість та наявність розумного економічного ефекту або інших причин (ділової мети), а також наявність вказаного товару взагалі.

Актом про результати документальної невиїзної перевірки від 14.02.13 №218/15.3- 9/36224124 з питань підтвердження господарських відносин з контрагентами платниками податків за період з 01.03.12 по З її 12.12 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із постачальниками та покупцями, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування, та неможливість реального здійснення платником податків операцій ПП «Технорубит» по ланцюгу постачання.

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що операції із відповідального зберігання придбаного товару не має реального "товарного" характеру. Зміст господарської операції з передачі продукції на відповідальне зберігання не відповідає правовим наслідкам, що передбачені ними.

Отже, підприємством перераховувались кошти без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків.

За змістом частини 1 статті 228 Цивільного кодексу України (далі ЦК), правочин спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з частиною 2 згаданої статті, є нікчемним.

Як зазначено у частині 2 статті 215 ЦК визнання судами нікчемних правочинів недійсними не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Суд попередньої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови були порушені норми чинного матеріального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавської області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2014р. по справі № 816/5461/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро - Трейд Плюс" відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Водолажська Н.С.
Повний текст постанови виготовлений 16.02.2015 р.