Справа № 2а-150/11
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-150/11

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 року

справа № 2а-150/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК” на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року у справі №2а-150/11 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК” до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2009 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк„ правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПРИВАТБАНК” звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської міської ради в якому просило скасувати у повному обсязі рішення сесії Дніпропетровської міської ради V скликання № 35/28 від 13.02.2008 про внесення змін до рішення міської ради від 30.07.2003 № 6/11 „Про комунальний податок”.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК” посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу третя особа – СДПІ у м. Дніпропетровську, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої та безпідставність доводів апеляційної скарги просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 30.07.2003 №6/11 затверджено Положення про комунальний податок. Пунктом 2.1 вказаного Положення, встановлено, що суб’єктом оподаткування є місячний фонд оплати праці, обчислений виходячи із офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходу громадян і середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу, що працюють у звітному місяці. В цьому ж пункті встановлено, що граничний розмір місячного податку не повинен перевищувати 10% річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.02.2008 № 35/28 внесені зміни до рішення Дніпропетровської міської ради від 30.07.2003 №6/11 „Про комунальний податок” та п. 2.2 його додатку викладено у наступній редакції: „Розмір комунального податку за базовий (звітний) період за одного працівника дорівнює 10,20 грн., що становить 5% від річного фонду оплати праці обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (17,00 грн. х 12 = 204,00грн.)”.

Статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, наділені повноваженнями щодо прийняття рішень, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до статті 73 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

При цьому вирішуючи питання місцевого значення, органи місцевого самоврядування, можуть приймати нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Оскаржуване рішення Дніпропетровської міської ради від 13.02.2008 № 35/28 розраховане на неодноразове застосування, має локальний характер та містить обов'язкові приписи для широкого кола осіб, а відтак має ознаки нормативного акту.

Порядок оскарження нормативно-правових актів визначений статтею 171 КАС України, за правилами частини третьої якої у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Відповідно до матеріалів справи постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.08.2009 у справі №2а-125/09, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2010, відмовлено у задоволенні позовних вимог Аудиторської фірми „Аудит Компас” у формі приватного підприємства до Дніпропетровської міської ради, третя особа – Державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровська, про визнання протиправним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради №35/28 від 13.2.2008 „Про внесення змін до рішення міської ради від 30.07.2003р. № 6/11 „Про комунальний податок”.

Оголошення про відкриття провадження у цій справі було опубліковано. ( а.с.127)

У вказаній справі №2а-125/09, вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного рішення Дніпропетровської міської ради від 13.02.2008 № 35/28, яким внесені зміни до рішення Дніпропетровської міської ради від 30.07.2003 №6/11 „Про комунальний податок”, суд дійшов висновку що Дніпропетровською міською радою правомірно визначено податковим періодом з комунального податку квартал та встановлено, що об’єктом оподаткування є місячний фонд оплати праці, обчислений, виходячи із офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу, що працюють у звітному періоді, оскільки встановлення механізму справляння, порядку сплати місцевих податків та зборів віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, крім цього, чинним законодавством не визначено період, за який розмір комунального податку не повинен перевищувати 10% річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, при цьому граничний розмір місячного комунального податку встановлений спірним рішенням, який у розрахунку 17грн. х 20% складає 3,40 грн. за одного працівника на місяць, не перевищує граничний розмір податку, тобто 20,4 грн. (10% річного фонду оплати праці), встановлений чинним законодавством.

Таким чином, на час розгляду даної справи є така, що набрала законної сили постанова Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.08.2009 у справі №2а-125/09, якою встановлені обставини відповідності вимогам законодавства оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування та визнано правомірним оскаржуване рішення Дніпропетровської міської ради від 13.02.2008 № 35/28, яким внесені зміни до рішення Дніпропетровської міської ради від 30.07.2003 №6/11 „Про комунальний податок”.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідним рішенням встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Оскільки судовим рішенням в адміністративній справі судом встановлено правомірність оскаржуваного рішення Дніпропетровської міської ради від 13.02.2008 №35/28, зазначені обставини не доказуються при розгляді даної справи.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав передбачених статтею 202 КАС України для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст.200,205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК” – залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року у справі №2а-150/11 – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров