Справа № 826/18493/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 лютого 2015 року № 826/18493/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
доДержавного підприємства «Завод «Арсенал»
пронадання дозволу на реалізацію активів, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, позивач) з адміністративним позовом про надання дозволу на реалізацію майна Державного підприємства «Завод «Арсенал» (далі - ДП «Завод «Арсенал», відповідач) (код за ), яке перебуває у податковій заставі згідно акту опису майна № 1/26-55-25-01-17 від 29.04.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наявність у відповідача податкового боргу, який не може бути погашений за рахунок грошових коштів, у зв'язку з їх відсутністю, у зв'язку з цим, позивач просить надати дозвіл на погашення боргу відповідача за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час розгляду вказаної справи.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи неприбуття в судове засідання представника відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ДП «Завод «Арсенал» () зареєстроване Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією 15.10.1997 року за № 0000830 та знаходиться на податковому обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві у відповідності до п. 59.1 ст. 59 ПК України виставлено ДП «Завод «Арсенал» податкову вимогу від 10 грудня 2012 року № 3471 на суму податкового боргу з земельного податку з юридичних осіб у розмірі 140 817, 82 грн.

У зв'язку зі збільшенням суми заборгованості з земельного податку з юридичних осіб, податковий орган звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва про стягнення з ДП «Завод «Арсенал» податкового боргу в розмірі 3 925 948, 28 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 23 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року адміністративний позов ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві задоволено частково та стягнуто з ДП «Завод «Арсенал» суму податкового боргу з земельного податку з юридичних осіб в розмірі 3 690 260, 36 грн. на бюджетний рахунок № 0007 (одержувач УДК КСУ у Печерському районі міста Києва, код 38004897, в ГУ ДКСУ у місті Києві, МФО 820019, код платежу 13050100) шляхом перерахування коштів з розрахункових рахунків: р/р № 0210 в ПАТ "АПЕКС БАНК" МФО 380720 (українська гривня): р/р № 3004 в Ф "ЦРУ" AT "Б" "Фінанси та кредит" м. Київ, МФО 300937, (російський рубль): р/р № 3002 в Ф "ЦРУ" AT "Б" "Фінанси та кредит" м. Київ, МФО 300937, (долар США); р/р № 3003 в Ф "ЦРУ" AT "Б" "Фінанси та кредит" м. Київ, МФО 300937, (ЄВРО); р/р №3001 в Ф "ЦРУ" AT "Б" "Фінанси та кредит", МФО 300937, (українська гривня); р/р №3001 в Ф "ЦРУ" AT "Б" "Фінанси та кредит", МФО 300937, (українська гривня); р/р №0026 в Ф "АКІБ" УКРСИББАНК" "КРУ" у м. Києві, МФО 300733, (українська гривня).

З метою погашення заборгованості та на виконання вказаного рішення суду, позивачем направлялися інкасові доручення (платіжні вимоги) до банківських установ для списання коштів в рахунок погашення податкового боргу. Втім, останні повернулися без виконання.

Враховуючи вище викладене, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковим зобов'язанням в розумінні ПК України визначається сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк)..

У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу «грошове зобов'язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 ПК України).

В силу пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.

У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави (абзац другий підпункту 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Органами уповноваженими здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, згідно пункту 41.5 статті 41 Податкового кодексу України, є виключно органи державної податкової служби.

Підпунктом 20.1.28 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом.

Зокрема, підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право органів державної податкової служби звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктами 87.1 та 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

В силу пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (ч. 1 п. 95.3 ст. 95 ПК України).

Абзацом другим пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України передбачено право органу державної податкової служби звертатися до суду щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику (абз. 3 п. 95.3 ст. 95 цього Кодексу).

Зі змісту наведених норм слідує, що достатньою умовою для звернення до суду, за якої можливе надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, - є наявність у платника податкового боргу та відсутність на розрахункових рахунках такого платника грошових коштів, достатніх для погашення цього боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.10.2014 №К/999138076/12.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2014 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт опису майна № 1/26-55-25-01-17, затверджений в.о. заступника начальника ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві Корнієвською О.М.

Відповідно до вказаного акту опису, балансова вартість або вартість за експертною оцінкою майна відповідача, що знаходиться у його власності становить 24 005 504, 00 грн.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ДП «Завод «Арсенал» має відкритті рахунки в Ф «ЦРУ» AT «Б»«Фінанси та кредит» м. Київ, МФР 300937 (№ 3004 - російський рубль, № 3004 - долар США, № 3003 - євро, № 3001 - українська гривня, № 3001 - українська гривня), в Черніг.РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Чернігів, МФО 353586 (№ 9671 - українська гривня, № 0026 - українська гривня), в Ф АКІБ «УКРСИББАНК» «КРУ» у м. Києві, МФО 300733 (№ 0026).

Окрім цього, як було зазначено вище, позивач на виконання вказаного рішення суду, направляв інкасові доручення (платіжні вимоги) до банківських установ для списання коштів в рахунок погашення податкового боргу. Вказані інкасові доручення (платіжні вимоги) було повернуто банківськими установами на адресу позивача з наступними відмітками:

- інкасове доручення № 33/26-55-25-01-34 від 22.10.2014 року Ф «ЦРУ» AT «Б» «Фінанси та кредит» м. Київ повернуто з відміткою про відсутність коштів на рахунку підприємства-боржника;

- інкасове доручення № 34/26-55-25-01-34 від 21.03.2014 року Ф «ЦРУ» AT «Б»«Фінанси та кредит» м. Київ повернуто з відміткою про наявність попереднього арешту рахунку підприємства-боржника;

- інкасове доручення № 35/26-55-25-01-34 від 21.03.2014 року Ф «ЦРУ» AT «Б» «Фінанси та кредит» м. Київ повернуто з відміткою про наявність попереднього арешту рахунку підприємства-боржника;

- інкасове доручення № 36/26-55-25-01-34 від 21.03.2014 року Ф «ЦРУ» AT «Б» «Фінанси та кредит» м. Київ повернуто з відміткою про наявність попереднього арешту рахунку підприємства-боржника;

- інкасове доручення № 37/26-55-25-01-34 від 21.03.2014 року Ф «ЦРУ» AT «Б» «Фінанси та кредит» м. Київ повернуто з відміткою про наявність попереднього арешту рахунку підприємства-боржника;

- інкасове доручення № 38/26-55-25-01-34 та № 494/26-55-25-01-34 від 21.10.2014 року Черніг.РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Чернігів повернуто з відміткою про часткову оплату в сумі 3 304, 47 грн.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до постанови Правління від 21 січня 2004 р. №22 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Правління Національного банку України від 30.03.2012р. № 122 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), згідно із пунктом 10.1. якої обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Пунктом 10.6 вказаної Інструкції передбачено, що залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії:

- якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку;

- якщо на рахунку клієнта недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то банк арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів, обліковує цей документ на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган, який надіслав документ про арешт коштів, про недостатність коштів для його виконання;

- якщо на рахунку клієнта немає коштів для забезпечення виконання документа про арешт коштів, то банк обліковує його на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган, який надіслав документ про арешт коштів, про відсутність коштів для його виконання.

Відповідно до п. 10.9 Інструкції кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Якщо до банку надійде платіжна вимога / інкасове доручення (розпорядження) за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на цьому рахунку немає інших (крім арештованих) коштів, то банк повертає такий розрахунковий документ без виконання згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктом 12.11 глави 12 цієї Інструкції.

Таким чином, вказане вище свідчить, що арешт накладається на рахунки клієнта лише у разі наявності коштів на ньому, та наявність такого арешту не свідчить про їх відсутність.

Як вбачається з вказаних вище інкасових доручень, їх більша кількість була повернута банком з відміткою про наявність арешту на вказаних рахунках відповідача.

Інших доказів відсутності коштів на розрахункових рахунках відповідача не надано.

Отже, враховуючи вище, суд приходить до переконання, що позивачем станом на час розгляду даної справи, не надано належних та допустимих доказів відсутності коштів на розрахункових рахунках відповідача, у зв'язку із чим підстави для надання дозволу на реалізацію майна ДП «Завод «Арсенал» (код за ), яке перебуває у податковій заставі згідно акту опису майна № 1/26-55-25-01-17 від 29.04.2014 року відсутні.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв'язку із чим в задоволені адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко