Справа № 813/2622/14
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 876/8002/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Корнієнко О.А.,

представника відповідача Шпака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія електромагнітних інновацій» до державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Лабораторія електромагнітних інновацій» (далі - ТОВ «ЛЕМІ») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Франківському р-ні) від 06 грудня 2013 року № , яким йому зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 116965,97 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі № 813/2622/14 позов було задоволено.

У своїй апеляційній скарзі ДПІ у Франківському р-ні просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЛЕМІ».

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ДПІ у Франківському р-ні проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «ЛЕМІ» з питань підтвердження відображення у податкових деклараціях з ПДВ податкового зобов'язання та податкового кредиту по взаємовідносинах із ТОВ «Континент Профі» у березні, квітні, червні 2013 року, за результатами якої складено акт від 29.11.2013 року № 347/15-10/36026840.

У процесі проведення перевірки встановлено, що в порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ТОВ «ЛЕМІ» завищено суми податкового кредиту в деклараціях з ПДВ за березень, квітень, червень 2013 року на 116965,97 грн. та винесено оспорюване податкове повідомлення-рішення від 06.12.2013 року № .

Перевіркою встановлено, що між ТОВ «ЛЕМІ» (замовник) та ТОВ «Континент Профі» (виконавець) було укладено договір від 04.02.2013 року № 4021, за яким виконавець зобов'язувався за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги по виконанню монтажу блоків до приладів LEMI різних конфігурацій.

Однак, позивачем не було доведено наявність працівників у ТОВ «Континент Профі», які мали достатній рівень знань та виконували дані роботи.

Згідно з інформацією ДПІ у Франківському р-ні, наданої листом від 13.01.2014 року №2229/8/15-01, ТОВ «ЛЕМІ» не надано підтверджуючих документів щодо транспортування блоків електроніки. В акті прийому-передачі не зазначено місце передачі комплектуючих приладів для монтажу.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що згідно з актом виконаних робіт не можна встановити що є об'єктом здачі-прийому: роботи (послуги) чи прилади LEMI з вмонтованим блоками, та за що здійснювалась оплата замовником виконавцю вказаної суми. В акті прийому-передачі не зазначено місце передачі блоків для здійснення монтажу. В договорі, в актах виконані робіт не зазначено місце надання послуг (виконання робіт).

При перевірці використано акти ДПІ у Печерському районі м. Києва від 08.08.2013 року №728/26-55-22-07/38544090 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Континент Профі» щодо підтвердження господарських відносин платника податків за період з 01.02.13 по 30.06.13» та від 26.09.2013 року №1316/26-55-22-01/38544090 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Континент Профі» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.02.13 по 30.08.13», де зазначено, що на дату складання акту перевірки від 08.08.2013 року №728/26-55-22-07/38544090 місцезнаходження ТОВ «Континент Профі» не встановлено. Жодних первинни документів бухгалтерського обліку щодо фінансово-господарської діяльності ТОВ «Континент Профі» за період з 01.02.2013 року по 31.08.2013 року до перевірки не надано.

За результатами аналізу документів, які є в обліковій справі підприємства, даних податкової звітності встановлено відсутність трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортних засобі та торгівельного обладнання, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання задекларованого основного виду діяльності.

Отож, надання послуг оформлене лише документально та н спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, та просив скасувати постанову суду першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову ТОВ «ЛЕМІ».

Представник позивача на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ЛЕМІ» 04.02.2013 року було укладено договір з ТОВ «Континент Профі» про надання послуг № 4021 з виконання монтажних робіт.

Відповідно до наявних у позивача актів виконаних робіт від 27.03.2013 pоку, 22.04.2013 року, 01.06.2013 pоку, 03.06.2013 pоку, 06.06.2013 pоку, 07.06.2013 pоку, 10.06.2013 pоку, 11.06.2013 pоку, 14.06.2013 pоку монтажні роботи ТОВ «Континент Профі» було виконано в повному обсязі.

Позивач здійснив оплату за виконані ТОВ «Континент Профі» роботи у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями.

ТОВ «Континент профі» надано позивачу податкові накладні № 236 від 18.03.2013 pоку, № 281 від 22.04.2013 pоку, №2 , № 38 від 03.06.2013 року, № 223 від 06.06.2013 pоку, № 253 від 07.06.2013 pоку, № 283 від 10.06.2013 pоку, № 313 від 11.06.2013 року, № 402 від 14.06.2013 року, до оформлення яких податковий орган зауважень не має.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження реальності зазначених господарських операцій.

При цьому суд погодився з позицією позивача про те, що для передачі блоків виконавцю не було необхідності застосовувати спеціальний транспорт, враховуючи їх малі габарити, а тому товарно-транспортні накладні або шляхові листі не складались.

Окрім того, позивачем надано докази поставки виготовлених з участю ТОВ «Континент Профі» виробів закордонним покупцям.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців с.АГ № 900975 підтверджується, що ТОВ «Континент Профі» з 25.12.2012 року перебуває на обліку в ДПІ у Франківському районі м. Львова і зареєстроване за адресою м. Львів вул. Героів УПА, 71 , а акт «Про неможливість проведення зустрічної звірки» складено ДПІ у Печерському районі м. Києва 08.08.2013 року, тобто в цей час ТОВ «Континент Профі» могло і не перебувати у м. Києві.

Таким чином, на думку суду першої інстанції, відповідач не навів достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, а отже не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Франківському р-ні проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «ЛЕМІ» з питань підтвердження відображення у податкових деклараціях з ПДВ податкового зобов'язання та податкового кредиту по взаємовідносинах із ТОВ «Континент Профі» у березні, квітні, червні 2013 року, за результатами якої складено акт від 29.11.2013 року № 347/15-10/36026840.

У процесі проведення перевірки податковим органом зроблено висновок про порушення позивачем п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та завищення суми податкового кредиту в деклараціях з ПДВ за березень, квітень, червень 2013 року на 116965,97 грн.

На підставі вказаних висновків ДПІ у Франківському р-ні винесено оспорюване податкове повідомлення-рішення від 06.12.2013 року № .

На переконання апеляційного суду, суть даного адміністративного спору зводиться до обґрунтованості висновків податкового органу про нереальність (безтоварність) господарських відносин ТОВ «ЛЕМІ» з ТОВ «Континент Профі», а отже безпідставність відображення їх наслідків у податковому обліку позивача.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами п.1.2 ст. 1, п.2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.3.2 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Приписами пп. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно із п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Положеннями п. 198.6. ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ЛЕМІ» 04.02.2013 року укладено договір з ТОВ «Континент Профі» про надання послуг № 4021 з виконання монтажних робіт.

У підтвердження реальності вказаних господарських відносин позивачем надано відповідні акти виконаних робіт, а оплата за надані послуги була проведена шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Зауваження податкового органу щодо оформлення актів виконаних робіт між контрагентами, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими, оскільки вказані первинні документи дають можливість у повній мірі встановити суть та характер відповідних правовідносин між позивачем ТОВ «ЛЕМІ» та його контрагентом ТОВ «Континент Профі», а отже за своєю формою і змістом відповідають встановленим законом вимогам.

Окрім того, у позивача наявні видані ТОВ «Континент Профі» податкові накладні, до оформлення яких у податкового органу не було зауважень.

Одночасно апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що з огляду на малі габарити виробів ТОВ «ЛЕМІ» об'єктивних підстав для використання спеціального транспорту не було, а тому не було потреби у оформленні товарно-транспортних накладних або шляхових листів. При цьому ненадання таких документів не може бути єдиною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково має бути підтверджено факт здійснення послуг з перевезення вантажу, а не факт придбання товару.

Додатково про реальність спірних господарських операцій свідчить те, що роботи, що проводились в їх межах, відповідали видам діяльності контрагентів, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців с.АГ № 900975, відповідно до якого ТОВ «Континент Профі» здійснює діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування у цих сферах, а для проведення відповідних робіт ТОВ «ЛЕМІ» була розроблена спеціальна інструкція та завдання.

Окрім того, у позивача наявні докази постачанням на експорт виробів, виготовлених за участю ТОВ «Континент Профі».

На переконання суду апеляційної інстанції, результати зустрічної перевірки контрагента позивача, який на той час виявилися відсутніми за місцем реєстрації, за результатами його податкової звітності та автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України не можуть бути безумовними свідченнями правомірності оспорюваних висновків податкового органу.

Чинне законодавство України не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту.

Покликання податкового органу на відсутність посадових осіб контрагентів позивача за юридичною адресою, відсутність складських приміщень, засобів та устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності не обмежує можливість укладати угоди найму та оренди, залучати до господарської діяльності активи та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання. Сам факт відсутності посадових осіб за юридичною адресою не є безумовною підставою для висновку про те, що суб'єкт господарювання не веде господарської діяльності, а укладені ним угоди є безтоварними.

Відповідач не звертався до суду із позовом про визнання недійсними правочинів, укладених позивачем ТОВ «ЛЕМІ» та ТОВ «Континент Профі»та не довів того, що правочини було вчинено позивачем з метою безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ і витрат та отримання бюджетного відшкодування.

При цьому відповідно до п.п. 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів. Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007р. Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Отже платника податку не може бути позбавлено відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що припускаючи, що певні роботи були виконані іншими контрагентами позивача за спірний період, придбані в необлікованому порядку чи здійснені власними силами за рахунок робочої сили власних працівників, відповідач не вказав якими саме суб'єктами господарювання здійснено таке постачання товарів і виконання робіт, якими ідентичними по кількості, сумі і характеристиці бухгалтерськими документами із іншими постачальниками і контрагентами сформовано податковий облік позивача на спірну суму податкового кредиту з ПДВ.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі № 813/2622/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 13 лютого 2015 року.