Справа № 826/13119/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2015 року № 826/13119/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН»
до Фонду державного майна України
за участюПрокуратури міста Києва
провизнання протиправним та скасування нормативно-правового акту в частині, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Кримський ТИТАН» (далі - ПрАТ «Кримський ТИТАН», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування пункту 11 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07 серпня 1997 року № 847 (в редакції наказу Фонду державного майна України від 28 серпня 2014 року № 2200).

В обґрунтування позовних вимог ПрАТ «Кримський ТИТАН» зазначає, що є орендарем цілісних майнових комплексів, строк дії договорів оренди яких закінчується 05 вересня 2014 року.

Зауважує, що внаслідок внесення пункту 11 до Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди відповідач допускає повернення орендованого майна цілісних майнових комплексів без проведення інвентаризації та без участі позивача.

Зазначене, на думку позивача, свідчить про порушення законних інтересів ПрАТ «Кримський ТИТАН».

Відповідач - Фонд державного майна України просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, обґрунтовуючи тим, що наказом Фонду державного майна України від 28 серпня 2014 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції 28 серпня 2014 року за № 1039/25816, було приведено у відповідність до чинного законодавства Порядок повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди.

Водночас, підкреслює, що зазначені дії Фонду відповідають вимогам чинного законодавства та спрямовані на неухильне виконання завдань, поставлених Урядом.

У зв'язку із поданою заявою представника позивача про розгляд справи за його відсутності та не прибуттям в судове засідання, на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Наказом Фонду державного майна України від 28 серпня 2014 року № 2200, зареєстрованим у Міністерстві юстиції 28 серпня 2014 року за № 1039/25816, внесено зміни до Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, а саме: доповнено Порядок після пункту 10 новим пунктом 11.

Незгода із зазначеними змінами нормативно-правового акту обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується з доводами Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН», виходячи з наступного.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулює Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII (далі - Закон № 2269-XII), відповідно до статті 2 якого орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як передбачено частиною другою статті 2 Закону № 2269-XII, державну політику у сфері оренди щодо державного майна здійснюють Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, згідно зі статтею 5 Закону № 2269-XII, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства.

Статтею 10 Закону № 2269-XII передбачені істотні умови договору оренди:

- об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

- термін, на який укладається договір оренди;

- орендна плата з урахуванням її індексації;

- порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством;

- відновлення орендованого майна та умови його повернення;

- виконання зобов'язань;

- забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо;

- порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди;

- відповідальність сторін;

- страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

- обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (стаття 17 Закону № 2269-XII).

З метою удосконалення правового регулювання орендних відносин і захисту майнових інтересів держави, а також реалізації окремих положень законодавства про оренду, наказом Фонду державного майна України від 07 серпня 1997 року № 847 затверджено Порядок повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди (далі - Порядок № 847), який забезпечує реалізацію положень статей 26, 27, 28 і 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і регулює здійснення комплексу заходів і процедур, пов'язаних з поверненням орендованого державного майна: інвентаризації і оцінки майна орендованих підприємств, визначення часток держави і орендаря у цьому майні, врахування заборгованості орендарів по орендних платежах, приймання-передавання майна, вибору організаційно-правової форми підприємства, заснованого на поверненому після оренди державному майні і, при необхідності та за згодою орендаря, майні орендаря.

Зазначений Порядок поширюється на випадки повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій, їх структурних підрозділів, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів (далі - орендовані підприємства) після припинення (внаслідок закінчення строку) договору оренди, розірвання договору оренди за погодженням сторін або за рішенням суду.

Інвентаризація та оцінка майна орендованого підприємства здійснюються до дати закінчення договору оренди.

Зміст і послідовність процедур припинення або розірвання договору оренди і реорганізації орендованого підприємства визначаються цим Порядком (якщо інше не передбачено актом Кабінету Міністрів України), договором оренди та досягнутою між орендодавцем і орендарем не пізніше як за три місяці до визначеної дати припинення (розірвання) договору оренди домовленістю, яка може бути оформлена відповідною угодою. Якщо договір оренди розірвано за рішенням суду, то угода укладається протягом 5 днів після того, як це рішення набрало законну силу.

Угодою може передбачатися:

а) створення спільної комісії сторін по розмежуванню і оцінці майна орендованого підприємства (протягом 5 днів);

б) проведення повної інвентаризації майна орендованого підприємства (протягом 15 днів);

в) оцінка майна орендованого підприємства та державної і орендарської часток у ньому (протягом 15 днів після затвердження результатів інвентаризації);

г) погашення орендарем заборгованості по орендній платі;

ґ) реорганізація орендованого підприємства.

На підставі досягнутої домовленості орендодавець своїм наказом утворює спільну комісію по розмежуванню і оцінці майна орендованого підприємства (надалі - Комісія). До складу Комісії входять представники орендодавця і орендаря. На вимогу однієї з сторін до роботи в Комісії можуть залучатися і представники органу управління відповідним державним майном.

Повна інвентаризація майна орендованого підприємства проводиться інвентаризаційною комісією, утвореною орендодавцем, станом на останнє число місяця в період, що настає не раніше ніж за три місяці до дати закінчення строку дії договору оренди та завершується не пізніше зазначеної дати. Дата інвентаризації збігається з датою оцінки.

При проведенні повної інвентаризації інвентаризаційна комісія керується Положенням про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1993 року № 158. Для проведення повної інвентаризації інвентаризаційна комісія може створювати на орендованому підприємстві робочі групи тощо.

За даними інвентаризації складаються зведений акт інвентаризації та протокол розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем, які Комісія подає на погодження орендарю і затвердження орендодавцю. На основі протоколу про результати інвентаризації складаються передавальний і розподільчий баланси з виділенням по кожному рядку часток держави і орендаря.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2004 року між Фондом державного майна України (за договором - орендодавець) та позивачем (за договором - орендар) укладено договір № 586 оренди цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат».

Крім того, 06 вересня 2004 року між Фондом державного майна України (за договором - орендодавець) та позивачем (за договором - орендар) укладено договір № 587 оренди цілісного майнового комплексу ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат».

Зазначені договори укладені строком на 5 років (до 05 вересня 2009 року включно).

Згідно умов додаткових договорів, дію вказаних договорів продовжено до 05.09.2014 року включно. При цьому, сторони домовилися, що моментом продовження договору оренди є 06.09.2009 року.

Таким чином, позивач є суб'єктом правовідносин на якого поширюються вимоги нормативно-правового акту частина якого оскаржується.

Наказом Фонду державного майна України від 28 серпня 2014 року № 2200 було внесено зміни до Порядку № 847 та доповнено його п. 11.

Зокрема, вказаним пунктом відповідачем було врегульовано правовідносини у випадку перешкоджання орендарем проведенню інвентаризації, а також настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Так, у разі надіслання орендарю письмового повідомлення про непродовження або розірвання договору оренди та неможливості проведення інвентаризації і відповідно оцінки майна у зв'язку з ненаданням орендарем представників до складу інвентаризаційної комісії, відмовою утворювати робочі інвентаризаційні групи, допускати членів інвентаризаційної комісії на об'єкт оренди та надавати достовірну і в повному обсязі інформацію, а також настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) повернення (передача) майна здійснюється в такому порядку:

- орендодавець приймає рішення про згоду на передачу орендованого цілісного майнового комплексу уповноваженому органу управління шляхом видання відповідного наказу та повідомляє про це уповноважений орган управління;

- уповноважений орган управління, у тому числі визначений Кабінетом Міністрів України, визначає державне підприємство, у повне господарське відання якого буде передано цілісний майновий комплекс, що повертається з оренди;

- орендодавець та уповноважений орган управління приймають рішення про передачу орендованого цілісного майнового комплексу зазначеному органу управління шляхом видання наказу, якщо інше не визначено Кабінетом Міністрів України;

- уповноважений орган управління видає наказ щодо приймання зазначеним державним підприємством у повне господарське відання цілісного майнового комплексу, що повертається з оренди, та проведення державним підприємством інвентаризації самостійно протягом трьох місяців після прийняття ним майна на баланс;

- на виконання наказу уповноваженого органу управління державне підприємство здійснює комплекс заходів щодо:

- приймання цілісного майнового комплексу у повне господарське відання;

- прийняття майна на баланс за даними останньої інвентаризації майна;

- здійснення інвентаризації майна протягом трьох місяців після прийняття його на баланс.

Аналіз вказаного пункту свідчить про те, що у разі неможливості продовження договору оренди, повернення майна здійснюється орендодавцем без участі орендаря.

У той же час, позивач обґрунтовуючи свій позов вказує на те, що відповідно до п. 1.2 Додаткового договору № 742 від 05.11.2004 року до Договору оренди цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» від 06.09.2004 року № 586, майно вартістю 2 419 806, 00 грн., склад якого визначено відповідно до переліку, що додається до передавального акта, передає Орендарю на утримання.

Пунктом 1.3 вказаного Додаткового договору передбачено, що оборотні матеріальні засоби вартістю 12 390 695,00 грн. визначені відповідно до розділу 4 акту оцінки, Орендар викуповує на підставі договору купівлі-продажу, що укладається одночасно з цим Договором.

Факт передачі позивачу вказаних оборотних матеріальних засобів підтверджується актом оцінки цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат, затвердженого начальником регіонального відділення ДФМ у Житомирській області 25.10.2004 року.

Окрім цього, відповідно до п. 1.2 Додаткового договору № 740/237 від 05.11.2004 року до Договору оренди цілісного майнового комплексу ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» від 06.09.2004 року, маймо вартістю 9 701 300, 00 грн. склад якого визначено відповідно до переліку, що додається до передавального акта, передається Орендарю на утримання.

Пунктом 1.3 вказаного Додаткового договору передбачено, оборотні матеріальні засоби вартістю 43 626 500, 00 грн., визначені відповідно до розділу 4 акту оцінки, Орендар викуповує на підставі договору купівлі-продажу, що укладається одночасно з цим Договором.

Факт передачі позивачу вказаних оборотних матеріальних засобів підтверджується актом оцінки цілісного майнового комплексу ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат», затвердженого першим заступником начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області 05.11.2004 року та договором купівлі-продажу № 741 від 05.11.2004 року.

Отже, внесення відповідачем змін до нормативно-правового акту в частині, яка оскаржується, порушує право власності позивача, зокрема, на оборотні матеріальні засоби, що пов'язані з функціонуванням цілісних майнових комплексів, які перебувають у нього в оренді.

Вирішуючи дану адміністративну справу суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічну норму містить і Цивільний кодекс України, відповідно до ч. 1 ст. 321 якого право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Окрім цього, як було зазначено вище порядок проведення інвентаризації майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), та оформлення її результатів регулюється Положенням про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1993 року № 158.

Відповідно до п. 4 вказаного Положення передбачено, що головною метою інвентаризації є визначення фактичної наявності й стану майна з даними бухгалтерського обліку, врегулювання інвентаризаційних різниць та відображення результатів інвентаризації у передаточному балансі.

Одночасно, суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року № 2269-XII (далі - Закон № 2269-XII) право власності на майно, придбане орендарем за рахунок амортизаційних відрахувань, належить власнику орендованого майна.

Згідно п. 8 Порядку № 847 під час проведення інвентаризації Комісія має вирішити такі задачі:

а) здійснити розмежування майна, що належить державі, і майна орендаря;

б) документально засвідчити джерела придбання нових основних засобів та капітального ремонту орендованих державних основних засобів за час від початку оренди до дати інвентаризації;

в) документально підтвердити наявність згоди орендодавця на здійснення орендарем невідокремлюваних поліпшень орендованого майна.

Таким чином, передача орендованого майна цілісних майнових комплексів без проведення інвентаризації, тобто без розмежування майна державної та недержавної форм власності, фактично свідчить про передачу на баланс державного підприємства майна, що належить орендарю (позивачу), що прямо суперечить вимогам Конституції України та Цивільному кодексу України, в частині, що регулюють право приватної власності.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 26 Закону № 2269-XII одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Договір оренди припиняється в разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря);

банкрутства орендаря;

загибелі об'єкта оренди;

ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

При цьому, відповідно до ст. 27 вказаного Закону у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди.

Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

У разі припинення договору оренди за обставин, зазначених у частині першій цієї статті, орендар окремого індивідуально визначеного майна зобов'язаний повернути це майно відповідному підприємству, господарському товариству, створеному в процесі приватизації (корпоратизації), або його правонаступнику.

У разі припинення за цих же обставин договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає об'єкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном. Зазначений орган або його правонаступник зобов'язаний протягом тридцяти днів прийняти об'єкт оренди в своє управління.

У разі якщо правонаступник органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном, не визначений, об'єкт оренди, не заборонений до оренди чи приватизації, може бути переданий в оренду орендодавцем, зазначеним в абзацах другому і третьому статті 5 цього Закону, або приватизований в установленому законом порядку, якщо вивчення попиту не виявило потенційних орендарів.

Суд також зазначає, що захист права орендаря на орендоване майно передбачено ст. 28 вказаного Закону, відповідно до якої Орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Окрім цього, ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Таким чином, оскільки п. 11 Порядку допускає повернення орендованого майна цілісних майнових комплексів без проведення інвентаризації та без участі орендаря у процесі передачі, він прямо суперечить вказаним вище нормам чинного законодавства.

При цьому, суд звертає увагу, на той факт, що ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачає повернення орендованого майна орендодавцю або уповноваженому органу управління, в той час як п. 11 Порядку зазначається про передачу майна державному підприємству.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що п. 11 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07 серпня 1997 року № 847 із змінами, внесеними наказом Фонду державного майна України від 28 серпня 2014 року № 2200 не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку із чим підлягає визнанню незаконним і нечинним з 02 вересня 2014 року, тобто дати набрання ним чинності.

За правилами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 11 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивачів всі здійснені ними документально підтверджені витрати по сплаті судового збору з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 171, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та нечинним пункт 11 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07 серпня 1997 року № 847 із змінами, внесеними наказом Фонду державного майна України від 28 серпня 2014 року № 2200, з 02 вересня 2014 року.

3. Зобов'язати Фонд державного майна України, відповідно до частини 11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання постановою суду законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину даної постанови суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» понесені ними витрати по сплаті судового збору у розмірі 73, 08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко
Судді: І.О. Іщук
В.П. Шулежко