Справа № 803/93/15-а
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 803/93/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області про зобов'язання вчинити дії - виправити помилку у Державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ №0308.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач приватизував присадибну земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1, в результаті чого отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ №0308. Згідно цього акта ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,0646 га для обслуговування житлових та господарських споруд

Позивач не погоджується з тим, що йому передано у приватну власність саме такий розмір земельної ділянки, адже відповідно до технічної документації на земельну ділянку, яка виготовлена державно-комунальним земельно-кадастровим підприємством "Селена", та на основі якої земельна ділянка передана позивачу у приватну власність, загальний розмір земельної ділянки становить 672 кв. м. (0,0672 га), де 203 кв. м. виділено під будівлі, 379 кв. м. - під город, 90 кв. м. - під двір.

На підставі наведеного ОСОБА_1 вважає, що в Державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ №0308 зроблена помилка у зазначенні розміру земельної ділянки. У зв'язку з цим позивач звернувся до Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області із заявою про виправлення площі земельної ділянки, яка зазначена у вищезгаданому акті на право приватної власності на землю. Проте відповідач листом від 11.12.2014 року №2270/01-18 відмовив у задоволенні його заяви, оскільки розмір земельної ділянки, який передавався у приватну власність позивачу, визначався рішенням органу місцевого самоврядування.

Позивач не погодився з таким рішенням відповідача, та просить виправити помилку у Державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ №0308, визначивши площу земельної ділянки, яка передавалась йому у приватну власність, в розмірі 672 кв. м.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, проте подав заперечення проти позову, в якому позовних вимог ОСОБА_1 не визнав з тих підстав, що Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області у відповідності до Земельного кодексу України та Положення про Управління не є розпорядником земель міста Луцька, а також не є виконавцем робіт технічної документації, а тому не може здійснювати внесення змін до площі земельної ділянки у АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ №0308 ОСОБА_1 19.04.1996 року рішенням Луцької міської ради передано у приватну власність 0,0646 га земельної ділянки для обслуговування житлових та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до технічної документації на цю земельну ділянку, яка виготовлена державно-комунальним земельно-кадастровим підприємством "Селена", та на основі якої земельна ділянка передана позивачу у приватну власність, загальний розмір земельної ділянки становить 672 кв. м. (0,0672 га), де 203 кв. м. виділено під будівлі, 379 кв. м. - під город, 90 кв. м. - під двір.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області про виправлення площі земельної ділянки у Державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ №0308 з 0,0646 га на 0,0672 га.

Листом №2270/01-18 від 11.12.2014 року відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача, оскільки він фактично не згідний з рішенням Луцької міської Ради народних депутатів №7/10 від 05.04.1996 року, на підставі якого йому передана у приватну власність згадана земельна ділянка із визначенням її розміру.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законодавчими актами.

Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими Законами.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначено повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

З аналізу даних норм законодавства можна зробити висновок, що управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно-правовою діяльністю органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Як слідує з архівного витягу від 19.06.2012 року №339/01.22 з рішення сьомої сесії Луцької міської Ради народних депутатів №7/10 від 05.04.1996 року, ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 646 кв. м., тобто розмір земельної ділянки визначався органом місцевого самоврядування. Вказаний розмір ділянки зазначений у Державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ №0308.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам на рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб не земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір земельної ділянки, яка була передана відповідачу у приватну власність, визначався згідно виготовленої державно-комунальним земельно-кадастровим підприємством "Селена", яке допустило арифметичну помилку у підрахуванні загальної площі земельної ділянки.

Таким чином, внаслідок допущення помилки при виготовленні технічної документації на земельну ділянки, набута ОСОБА_1 у порядку приватизації, було порушено право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй майном.

Відповідно до частини першої статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частини другої статті 158 Земельного кодексу України земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей вирішуються виключно судом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Критерії оцінки правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень зазначені у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, суд повинен перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; добросовісно; розсудливо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не порушив законних прав позивача, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про внесення змін щодо площі земельної ділянки у державний акт на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий державний акт. У зв'язку з цим суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області про зобов'язання вчинити дії - виправити помилку у Державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ №0308.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області про зобов'язання вчинити дії - виправити помилку у Державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ №0308, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 16 лютого 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук