Справа № 826/16130/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі - Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Державної виконавчої служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство внутрішніх справ України звернулося до суду з позовом до Державної виконавчої служби України про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. від 02.10.2014 р., винесену у виконавчому провадженні №42037836, про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України витрат на провадження виконавчих дій у сумі 220 грн. 13 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2014 р. відповідачем відносно позивача було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42037836 з виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси №2а-437/08 від 05.02.2014 р.

05.05.2014р. відповідачем було винесено постанову про стягнення з відповідача виконавчого збору у розмірі 1360 грн.

Водночас, 02.10.2014 р. державним виконавцем ДВС України Юхименко О.С, було винесено постанову про стягнення з МВС України витрат на проведення виконавчих дій у сумі 220 грн. 13 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження»

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.17 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема такими документами є виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно ч. ст.27 ЗУ«Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 1 та 5 ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.4 ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Водночас, згідно положень абз.2 п.3.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 р. (надалі - Інструкція №512/5) про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду в десятиденний строк.

При цьому, відповідно до абз.3 п.3.13.1 Інструкції №512/5 про розмір витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець відповідно до розрахунку витрат, наданого фінансовою службою відповідного головного управління юстиції, складає акт про витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій (додаток 1), у якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій №42037836 від 02.10.2014 р. була винесена на підставі Акту державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій від 02.10.2014 р. (надалі - Акт від 02.10.2014 р.)

Відповідно до Акту від 02.10.2014 р. під час проведення виконавчих дій у виконавчому проваджені №42037836 державним виконавцем було здійснено наступні витрати: папір А4 у кількості 211 арк. на загальну суму 14,77 грн.; тонер використаний на 343 арк. на загальну суму 17,15 грн.; картридж з розрахунку на 343 арк. на загальну суму 37,73 грн.; заправка картриджа з розрахунку на 343 арк. на загальну суму 48,02 грн.; обкладинка "Виконавче провадження" на суму 2,46 грн.; оплата користування ЄДРВП у розмірі 12,72 грн.; маркувальна машина (22 листи) на загальну суму 58, 56 грн.; конверти 22 шт. на загальну суму 8,80 грн.

14.11.2014 р. відповідачем були надані суду першої інстанції додаткові пояснення (вх.№01-5/86257/14 від 14.11.2014 р.) в яких останнім було надано детальний розрахунок витрат на папір А4., що був використаний під час проведення виконавчих дій у виконавчому проваджені №42037836, відповідно до яких державним виконавцем було використано 214 арк. паперу, замість 211 арк. зазначених в Акті від 02.10.2014 р.

Таким чином, витрати на папір А4 у кількості 211 арк. є підтвердженими, а отже зазначена в Акті від 02.10.2014 р. сума у розмірі 14,77 грн. підлягає до сплати позивачем.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості нарахування витрат на тонер, картридж, та заправку картриджа із розрахунку на 343 арк., з огляду на те що відповідачем підтверджено використання лише 214 арк. паперу.

Таким чином, сплаті підлягає підтверджена Відповідачем частина витрат, а саме: за використання тонера у сумі 10,70 (214 арк. по 0,05 грн. за 1 арк.); за використання картриджа у сумі 23,54 (214 арк. по 0,11 грн. за 1 арк.) та за заправку картриджу у сумі 29,96 грн. (214 арк. по 0,14 грн. за 1 арк.).

Крім того, відповідачем надано підтвердження використання лише 9 конвертів, в той же час факт використання ще 13 конвертів підтверджено не було. Тобто, сума витрат яка підлягає сплаті за використання конвертів становить 3,60 грн. (9 конвертів по 0,40 грн. за 1 конверт), замість 8,80 грн., що були нараховані в Акті від 02.10.2014 р.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем було направлено 4 рекомендованих листи з повідомленнями про вручення, та 5 листів простою кореспонденцією, таким чином Відповідачем також не підтверджено суму витрат використання маркувальної машини на 13 листів простої кореспонденції.

Так, витрати за використання маркувальної машини для 3 рекомендованих листів з повідомленнями що становлять 29,88 грн. є підтвердженими та підлягають сплаті. Водночас, як вбачається з журналу реєстрації вихідної кореспонденції, відповідачем було направлено 3 прості листи до 20 г. витрати на які складають 7,20 грн. (3 листи по 2,40 грн.) та 2 прості листи 20-50 г., витрати на які складають 6 грн. (2 листи по 3,00 грн.).

Таким чином, витрати за використання маркувальної машини, що підлягають до сплати Позивачем складають 43,08 грн.

В той же час, з Акту від 02.10.2014 р. вбачається, що до витрат були включені витрати за користування ЄДРВП у сумі 12,72 грн.

Водночас, згідно положень Наказу Міністерства юстиції України №1293/5 від 25.07.2008 р. "Про встановлення розмірів плати за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень" вбачається вичерпний перелік послуг які є оплатними, а саме: плата за розміщення на веб-сайті з питань реалізації арештованого державними виконавцями майна повідомлень про прилюдні торги (аукціони) з реалізації арештованого державними виконавцями майна, інформації про майно, що реалізується, та результати проведених прилюдних торгів (аукціону) у розмірі 60,00 грн. за кожне повідомлення про прилюдні торги (аукціон); плата за отримання повного витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у розмірі 35,00 грн.; плата за отримання скороченого витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у розмірі 25,00 грн.

Більше того, позиція "оплата за користування ЄДРВП" відсутня в примірній калькуляції вартості витрат на проведення виконавчих дій від 06.05.2014 р., що була надана відповідачем.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, щодо необґрунтованості нарахування витрат у сумі 12,72 грн. за користування ЄДРВП.

Так, з огляду на вище зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість розрахунку витрат зазначених в Акті від 02.10.2014 р., а як наслідок і небгрунтованості Постанови №42037836 від 02.10.2014 р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, що була винесена Відповідачем на підставі Акту від 02.10.2014 р. в частині витрат у розмірі 92,02 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до положень ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з пп.2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду, сплачується 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до пп.1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, судовий збір за подання апеляційної скарги на позовну заяву майнового характеру становить не менше 913,5 грн.(1218*1,5 = 1827) і не більше 2 436 грн. (1218*4 = 4 872).

Оскільки сума майнових вимог по справі становить 220,13 грн., то за подання апеляційної скарги необхідно сплатити 913,5 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Державна виконавча служба України сплатила лише 36,54, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Державної виконавчої служби України недоплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 876,96 (913,5 грн. - 36,54).

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Державної виконавчої служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року - без змін.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі стягнути з Державної виконавчої служби України (адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 73, ) недоплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 876,96 грн. (вісімсот сімдесят шість гривень 96 копійок) за наступними реквізитами: Отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО): 820019, рахунок отримувача: 1007, код класифікації доходів бюджету: 22030001.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.