Справа № 2а-7334/12/2670
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ К/9991/68994/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :
У травні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Просив визнати неправомірними дії командира військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 строк навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби, провести перерахунок вислуги років, вважаючи початком військової служби 16 жовтня 1998 року, внести відповідні зміни в усі документи, провести перерахунок розміру щомісячної надбавки за вислугу років на військовій службі з 16 жовтня 2008 року до окладів за військовим званням і основною чи тимчасовою займаною посадою, встановленої пунктом 13.1 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 5 березня 2001 року № 75, та розміру щомісячної надбавки за безперервну військову службу, передбаченої пунктом 1.2 Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 26 травня 2003 року № 149.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2012 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 та зобов`язано відповідача зарахувати ОСОБА_1 строк навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 16 жовтня 1998 року по 21 червня 2002 року до загального строку військової служби та до безперервної служби, з урахуванням цього здійснити перерахунок вислуги років та внести про це відповідні зміни до документів позивача, провести перерахунок розміру щомісячної надбавки за вислугу років на військовій службі відповідно до пункту 13.1 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 5 березня 2001 року № 75, та перерахунок розміру щомісячної надбавки позивачу за безперервну військову службу відповідно до пункту 1.2 Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 26 травня 2003 року № 149. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції та зміну постанови суду першої інстанції підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до архівної довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 31 березня 2010 року № 2408 ОСОБА_1 з 16 жовтня 1998 року по 21 червня 2002 року навчався у Київському військовому ліцеї. Після закінчення навчання в названому ліцеї позивач безперервно перебуває на військовій службі та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

18 квітня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про зарахування йому строку навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна до загального строку військової служби та строку безперервної служби, внесення змін в усі відповідні документи та проведення перерахунку грошового забезпечення з урахуванням нового строку військової служби та строку безперервної служби.

Листом від 19 квітня 2012 року № 127 відповідач відмовив позивачу у задоволенні його рапорту у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач проходив навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 16 жовтня 1998 року по 21 червня 2002 року, а статтею 24 Закону України «Про загальновійськовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на цей час, передбачалось, що початком перебування на військовій службі вважається, зокрема, день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), то позивач має право на зарахування до строку військової служби строку його навчання у згаданому навчальному закладі.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

За правилами статті 24 Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Законом України Про внесення змін до Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу від 18 червня 1999 року внесено зміни до вказаного Закону.

У редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Частиною 1 статті 2 Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII визначено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни.

Тобто, необхідною умовою прийняття на військову службу є, зокрема, досягнення громадянином України відповідного віку, передбаченого статтею 15 цього Закону.

Видами такої служби згідно з частиною третьої вказаної статті другої Закону є строкова військова служба; військова служба за контрактом солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба осіб офіцерського складу за призовом; кадрова військова служба осіб офіцерського складу, зарахованих до Збройних Сил України та інших військових формувань до запровадження військової служби за контрактом.

Відповідно до частини першої статті 12 вищезазначеного Закону громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Враховуючи вищевказані норми Закону навчання у військовому (училищі) ліцеї не є навчанням у військовому навчальному закладі в розумінні Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, тому строк навчання позивача не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 цього Закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 16 квітня 2013 року (справа № 21-107а13).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та спростовуються висновками судів.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Вимоги про зміну постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки вона вже скасована судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк