Справа № 818/649/14
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 р.Справа № 818/649/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2014р. по справі № 818/649/14

за позовом ОСОБА_1

до Шосткинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№66) , Управління державної пенітенціарної служби України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

05.03.2014 року позивач - ОСОБА_1 - звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати бездіяльність відповідачів протиправною та зобов'язати їх солідарно виплатити на користь позивача грошове забезпечення за службу понад встановлений робочий час в сумі 6776 грн. 00 коп. та службу в нічний час - 772 грн. 45 коп.; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача моральну шкоду в сумі 27104 грн. 00 коп.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Шосткинської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№66) на користь ОСОБА_1 979 грн. 79 коп. за надурочні години.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції Шосткинська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№66) подала заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін. Також просила розгляд справи провести без участі представника колонії.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 в період з 21 грудня 2011 року до 31 липня 2013 року проходив службу на посаді моло дшого інспектора відділу охорони Шосткинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№66).

Наказом Шосткинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№66) №96 о/с від 31 липня 2013 року ОСОБА_1 звільнено 31.07.2013 р. у відставку Збройних Сил України за ст.65 п."а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за віком) (а.с.60).

Вважаючи, що відповідачем в неналежному розмірі виплачено грошове забезпечення за службу понад встановлений робочий час та службу в нічний час, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу при звільненні не були сплачені 979,79 грн. за понаднормово відпрацьований час у 2012 р., тому позов в цій частині є обгрунтованим.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу в належному розмірі виплачувалося додаткове грошове забезпечення у вигляді доплати за надурочні години у 2013 р., а також за службу в нічний час. Крім того, позивачем не зазначено та не доведено суду, в чому полягала моральна шкода, та якими доказами це підтверджується, тому вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством. На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дії статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про міліцію» для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.

Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 21 Розділу II "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114, передбачено, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41 - годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, відповідно до Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, то відповідно до підпункту 3.7.6 наказу МВС від 31.12.2007р. №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку загальною тривалістю 4 години, які не враховуються в робочий час.

Також, згідно до п.143 Інструкції з організації охорони кримінально-виконавчих установ закритого типу, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 08.12.2003 року №237 ДСК, у вартах споряджених на добу дозволено відпочивати, лежати (спати) не знімаючи спорядження начальникам варт та його помічникам - не більше 4 годин, вартовим - не менше 4 годин.

Згідно розрахунку оплати за понадурочно відпрацьовані години ОСОБА_1, наданого відповідачем (а.с.109). та витягу із табелю робочого часу ОСОБА_1 ( а.с. 57) у 2012 р. позивачем відпрацьовано понаднормово 251 годин, що є більше 120 годин на рік згідно законодавства, що в грошовому виразі складає 979,79 грн., за період з січня 2013 р. по липень 2013 року надурочно відпрацьовано 83,4 години, при встановленій нормі - 120 годин на рік .

Також, в письмових запереченнях на апеляційну скаргу, наданих до суду апеляційної інстанції, відповідач не заперечував, що згідно розрахунку понадурочних годин позивачем відпрацьовано понаднормово у 2012 році - 251 година, що є більше 120 годин на рік згідно законодавства, що в грошовому виразі складає 979,79 грн., та в 2013 році - 83,4 години, що є меншим за встановлену норму у 120 годин на рік.

Наведене свідчить про те, що відповідачем - Шосткинською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№66) - порушені права позивача при залученні його до несення служби понад установлений законодавством робочий час, оскільки години, відпрацьовані понад встановлений час, як надурочні йому не оплачені.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки у 2012 році позивачем відпрацьовано понаднормово 251 годин, то з урахуванням раніше виплачених коштів, існує заборгованість по вказаним виплатам у розмірі 979,79 грн., у зв'язку з чим позов в цій частині є обґрунтованим та доведеним матеріалами справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у 2013 році з боку установи не було порушення законодавства про працю в частині оплати надурочної роботи позивача, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення коштів за роботу у нічний час колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі по тексту - Постанова КМУ №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується у тому числі Державною пенітенціарною службою.

Пунктом 3 вказаної Постанови встановлені додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25 - 28, 33.

Так, додатком 28 до Постанови КМУ №1294 встановлені надбавки додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, у тому числі доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу, а також доплата за максимальний рівень безпеки в розмірі 15% від посадового окладу.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу щомісячно посадового окладу на кількість робочих годин, у цьому місяці, виходячи з норм тривалості робочого часу в годинах на місяць при 41 - годинному робочому тижні.

Службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів і установ службових обов'язків у період з 22 до 6 години.

Згідно з п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 ( в тому числі і доплата за службу в нічний час), їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.

Отже, вказаною нормою обмежено розмір додаткових видів грошового забезпечення, встановлених додатком 28 до цієї постанови та Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань 07.10.2009 р. № 222.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачу правомірно виплачувалося додаткове грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час у розмірі 17,5 відсотків (50% від 35 відсотків) посадового окладу за період з грудня 2011 року по липень 2013 року (включно) в розмірі 765 грн. 57 коп. (а.с.78)

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншими порушеннями прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно - правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно - правовий спір.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, позивачем не зазначено та не доведено, в чому полягала ця шкода, та якими доказами це підтверджується.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2014р. по справі № 818/649/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.