Справа № 640/15413/14-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р. Справа № 640/15413/14-а

Головуючий 1 інстанції: Сенаторов В.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова на постанову Київського районного суду м. Харкова від 22.12.2014р. по справі № 640/15413/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова

про визнання неправомірними дій посадових осіб в часті перерахування та виплати пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив: визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова щодо обмеження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час перерахунку розміру пенсії за вислугу років; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова провести перерахунок пенсії з 01.06.12 р. на підставі довідки Прокуратури Харківської області № 18-778 від 12.09.12 р., відповідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, та здійснити відповідні виплати зазначених коштів.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 22.12.14 р. по справі № 640/15413/14-а позов був задоволений: визнані неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова в частині перерахування пенсії ОСОБА_1 за вислугу років; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 05.03.14 р. на підставі довідки прокуратури Харківської області № 18-778 від 12.09.12 р., відповідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 23.12.10 р., виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, та здійснити відповідні виплати зазначених коштів.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 22.12.14 р. по справі № 640/15413/14-а та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював в органах прокуратури України з 31.07.90 р. по 16.10.13 р. та набув право на пенсію за вислугою років, у зв'язку з чим з 19.05.10 р. перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова та отримує пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про прокуратуру» довічно у розмірі 90% середнього заробітку.

Також в рішенні суду першої інстанції зазначено, що 31.05.12 р. набула чинності постанова КМУ № 505 від 31.05.12 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», відповідно до якої позивачу був зроблений перерахунок пенсії в розмірі 80% на основі довідки прокуратури Харківської області про заробіток № 18-778 від 12.09.12 р.

Не погоджуючись з проведеним перерахунком пенсії в розмірі 80% на основі довідки прокуратури Харківської області про заробіток № 18-778 від 12.09.12 р., позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку пенсії позивача застосуванню підлягає розмір, встановлений згідно ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого розмір пенсії позивача повинен становити 90% від суми місячного заробітку, отже відповідач неправомірно відмовив позивачу у здійсненні відповідного перерахунку.

Колегія суддів зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначені в ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (редакція зазначеної статті змінювалась), в ч. 1 якої в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, зазначалося, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у т.ч. зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Прокурорам і слідчим, що визнані інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.11 р., внесені зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права: «Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. (...) Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.11 р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії». Таким чином, з 01.10.11 р. положення ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють ч. 13, ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ змін не зазнали (змінилася лише нумерація частин цієї статті). Так, відповідно ч. 13 наведеної норми обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком; згідно ч. 18 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни, внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках, стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є ч. 13 та ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які змін у зв'язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не зазнали.

Крім того, згідно ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. Отже, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.99 р. № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.02 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.05 р. № 8-рп/2005, в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга). 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано та не може бути скасоване чи звужене.

Відповідно ч. 12 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України в постановах № 21-348а13 від 10.12.13 р., № 21-445а13 від 17.12.13 р.

В силу ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивачу, виходячи з розміру 90% від суми місячного (чинного) заробітку, оскільки позивач на час виходу на пенсію мав стаж роботи в органах прокуратури понад 13 років і пенсію йому було розраховано у розмірі 90% суми його заробітної плати, та обґрунтовано зобов'язав відповідача провести перерахунок пенсії, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, та здійснити відповідні виплати.

Наведені вище обставини стали підставою для висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Київського районного суду м. Харкова від 22.12.14 р. по справі № 640/15413/14-а прийнята в цій частині з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Разом з тим, в мотивувальній частині спірної постанови суд першої інстанції вказав на те, що суд виходить з вимог ст. 99 КАС України, згідно якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, та оскільки позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 05.09.14 р., тому перерахування пенсії позивача необхідно провести з 05.03.14 р.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, але при цьому, судом в резолютивній частині фактично не вирішені позовні вимоги за період з 01.06.12 р. по 04.03.14 р., що є порушенням вимог процесуального законодавства

Відповідно ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними). Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених вище приписів КАС України випливає, що адміністративний позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду визначеного цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Предметом адміністративного позову у цій справі є перерахунок пенсії, для звернення з яким чинним законодавством України спеціальних строків не встановлено, а тому такий позов має бути поданий в межах визначеного ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячного строку, перебіг якого починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (05.09.14 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 05.03.14 р.

Разом з тим, ст. 100 КАС України встановлено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала (ч. 1 ст. 100 КАС України). Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч. 2 ст. 100 КАС України).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Однак, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо відшкодування коштів. Позивачем не вказано жодних перешкод для звернення до суду протягом більше ніж два роки з моменту виникнення спірних правовідносин.

Відповідно ч. 2 ст. 107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при відкритті провадження та розгляді справи по суті порушені вимоги процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення цього питання по суті, оскільки позивач пропустив передбачений ст. 99 КАС України строк звернення до суду без поважних причин, що згідно вимог ст. 100 та ч. 2 ст. 107 КАС України є перешкодою для відкриття провадження у справі та розгляду позовних вимог по суті з винесенням постанови про задоволення чи відмову у задоволенні позову.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо, зокрема, останню подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Таким чином, пропуск строку звернення до суду відповідно до вказаних положень КАС України є підставою для залишення позову без розгляду.

Судом першої інстанції не були враховані вищенаведені обставини, що є підставою для зміни постанови Київського районного суду м. Харкова від 22.12.14 р. по справі № 640/15413/14-а шляхом доповнення резолютивної частини постанови абзацом з висновком суду щодо позовних вимог за період з 01.06.12 р. по 04.03.14 р.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 201, 205, 207, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова на постанову Київського районного суду м. Харкова від 22.12.14 р. по справі № 640/15413/14-а - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 22.12.14 р. по справі № 640/15413/14-а - змінити.

Доповнити резолютивну частину постанови Київського районного суду м. Харкова від 22.12.14 р. по справі № 640/15413/14-а абзацом першим наступного змісту: «Адміністративний позов ОСОБА_1 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова провести перерахунок пенсії за період з 01.06.12 р. по 04.03.14 р. на підставі довідки Прокуратури Харківської області № 18-778 від 12.09.12 р., відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку та здійснити відповідні виплати зазначених коштів ? залишити без розгляду».

В іншій частині постанову Київського районного суду м. Харкова від 22.12.14 р. по справі № 640/15413/14-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Бенедик А.П.