Справа № 826/16565/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 грудня 2014 року № 826/16565/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Амельохіна В.В., Шулежко В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаврилівка»
до Державної інспекції України з контролю за цінами
про визнання протиправним та скасування рішення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Гаврилівка» (далі - позивач) з адміністративним позовом (з урахуванням зменшення про зменшення позовних вимог) до Державної інспекції України з контролю за цінами (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін від 30.07.2014р. № 179 в частині вилучення в дохід державного бюджету необґрунтовано одержаної виручки в сумі 131 528,72грн. та в частині застосованих штрафних санкцій в розмірі 131 528,72грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що висновки, викладені в акті перевірки від 28.07.2014 року № 268, які стали підставою для винесення оскаржуваного рішення, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не прибув, подав суду заперечення, в яких в задоволені адміністративного позову просив відмовити, посилаючись на законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державною інспекцією України з контролю за цінами, на підставі Наказу № 355-14 від 02.07.2014р. та направлення на перевірку № 307 від 02.07.2014р., проведено перевірку дотримання вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін Товариством з обмеженою відповідальністю «Гаврилівка».

За наслідками проведеної перевірки Державною інспекцією України з контролю за цінами складено акт №268, яким встановлено порушення ТОВ «Гаврилівка» вимог законодавства, а саме пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2007р. № 1222 «Про затвердження Порядку декларування зміни оптово - відпускних цін на продовольчі товари».

Відповідно до змісту акту перевірки, протягом періоду, що перевірявся (травень, червень 2014р.), ТОВ «Гаврилівка» реалізовувало супермаркетам ПП «Таврія Плюс», ТОВ «Таврія-В», ТОВ «Копійка-Р» та іншим суб'єктам господарювання тушки курчат-бройлерів 1 категорії за оптовими цінами, які збільшувались протягом місяця більш ніж на 1 % без здійснення процедури декларування їх змін. В результаті чого ТОВ «Гаврилівка» отримало необґрунтовану виручку, внаслідок допущених порушень встановленого Порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на тушки курчат-бройлерів 1 категорії, на загальну суму 149 907,82 грн. відповідно до доданого розрахунку.

30 липня 2014 року, на підставі вищевказаного акту перевірки, Державною інспекцією України з контролю за цінами винесено рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін №179, вилучено у ТОВ «Гаврилівка» в дохід державного бюджету необґрунтовано одержану виручку в сумі 149 907,82 грн. та накладено штраф в сумі 149 907,82 грн.

Незгода з вказаним рішенням суб'єкта владних повноважень обумовила позивача звернутися з позовом до адміністративного суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва не погоджується з доводами Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаврилівка», виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення визначає Закон України "Про ціни і ціноутворення" від 21.06.2012 № 5007-VI (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 5007-VI).

Відповідно до частини першої статті 16 Закон № 5007- VI органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами та інші органи, визначені законом.

Згідно пункту 1 Положення про Державну інспекцію України з контролю за цінами, затвердженого Указом Президента України від 30 березня 2012 року № 236/2012, Державна інспекція України з контролю за цінами є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України.

У відповідності до підпункту 1 пункту 3 Положення про Державну інспекцію України з контролю за цінами, основним із завдань Держцінінспекції України є здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про ціни та ціноутворення» державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Відповідно до пункту 12 додатка до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють) оптово-відпускні ціни на борошно пшеничне вищого, першого і другого сорту, борошно житнє обдирне, яловичину, свинину, м'ясо птиці, ковбасні вироби варені, молоко, сир, сметану, масло вершкове, яйця курячі, цукор, олію соняшникову шляхом декларування їх зміни.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 16.10.2008 № 837/А-2008 «Про запровадження регулювання оптово-відпускних цін на продовольчі товари шляхом декларування їх зміни» запроваджено регулювання оптово- відпускних цін, зокрема, на м'ясо птиці (тушка).

Відповідно до пункту 2 Порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2007 № 1222, декларуванню підлягають зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, зазначені у пункті 1 цього Порядку, у разі, коли такі ціни збільшуються протягом місяця більш як на 1 відсоток.

З аналізу наведених норм вбачається, що на позивача покладено обов'язок з декларування зміни оптово-відпускних цін на тушки курчат-бройлерів І категорії, коли такі ціни збільшуються протягом місяця більш як на 1 відсоток.

Як вбачається із змісту заявленого позову, а також наданої до матеріалів копії листа ТОВ «Гаврилівка» № 188 від 22.08.2014, позивачем не заперечується наявність у нього такого обов'язку, визнається допущення такого порушення та вказується на вжиття в подальшому заходів на недопущення у своїй діяльності таких порушень законодавства про ціни та ціноутворення.

Разом з тим, в обґрунтування заявленого позову, позивач вказує, що Державною інспекцією України з контролю за цінами, як при проведенні перевірки так і при винесенні спірного рішення невірно розраховано розмір необґрунтовано отриманої виручки, яка стала підставою для нарахування фінансово-господарських санкцій, зокрема, відповідач протиправно її розрахував на підставі даних відображених у видаткових накладних за травень та червень 2014 року, без дослідження первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про отриманий її розмір за період у якому проводилася перевірка.

Натомість такі доводи позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Так, зокрема, відповідно до змісту частини 1 статті 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення» встановлення допущення суб'єктом господарювання порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін є підставою для вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Також, на час винесення спірного рішення, порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами було врегульовано відповідною Інструкцією, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України та Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, від 03.12.2001, № 298/519 (надалі - Інструкція № 298/519).

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 Інструкції № 298/519 необґрунтовано одержана суб'єктом підприємницької діяльності сума виручки, що підлягає вилученню в дохід бюджету, обчислюється при порушенні порядку встановлення і застосування цін (тарифів), що регулюються уповноваженими органами, - як різниця між фактичною виручкою від реалізації продукції (послуг, робіт) та її вартістю за цінами і тарифами, сформованими згідно з вимогами законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем розрахунок додатково отриманої виручки було зроблено на підставі порівняння оптово-відпускної ціни з економічно обґрунтованою оптово-відпускною ціною реалізації продукції ТОВ «Гаврилівка».

Суд погоджується із доводами позивача, що під фактично отриманою виручкою від реалізації продукції слід розуміти фактичну отриману суб'єктом господарювання суму коштів від реалізації товарів, проте належним доказом отримання виручки можуть бути не лише платіжні документи, а й накладні виписані на виконання умов договорів із зазначенням вартості поставленого товару.

У той же час позивач не надав належних та допустимих доказів які б свідчили про неотримання ним виручки за поставлений контрагентам товар. Такі обставини не були встановлені і судом під час розгляду справи, натомість, позивач, як у позові так і поданій заяві про зменшення розміру позовних вимог зазначає, що контрагенти за поставлений ним товар розраховувалися у повному обсязі, однак із певним запізненням.

Крім того, з наданих позивачем виписок з особових рахунків відкритих у банківських установах вбачається, що контрагенти позивача фактично оплатили реалізований позивачем товар.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить висновку, що оскаржуване рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін від 30.07.2014р. № 179 ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому є правомірними.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Натомість, відповідачем доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Окрім цього, враховуючи сплату позивачем при подачі позовної заяви судового збору у повному обсязі, судовий збір з позивача відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» не стягується.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаврилівка» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді : В.В. Амельохін

В.П. Шулежко