Справа № 2а/1770/263/2012
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р. м. Київ К/9991/69171/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Блажівської Н.Є.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року

у справі № 2а/1770/263/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Гощанської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2012 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) до Гощанської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби (далі - Гощанська МДПІ Рівненської області ДПС; відповідач) задоволено. Визнано нечинними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 21 грудня 2011 року та № від 21 грудня 2011 року. Присуджено на користь ФОП ОСОБА_3 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 32,19 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року апеляційну скаргу Гощанської МДПІ Рівненської області ДПС задоволено. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2012 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, позивач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року та залишення без змін постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2012 року.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову документальну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 20 травня 2011 року по 07 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт № 632/1742/НОМЕР_3 від 12 грудня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21 грудня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 680,00 грн. (0,00 грн. - основний платіж, 680,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 21 грудня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 020,00 грн. (0,00 грн. - основний платіж, 1 020,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.2, 183.3, 183.4 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) з огляду на неподання декларацій з податку на додану вартість за період з вересня 2011 року по грудень 2011 року, тобто за період, коли ФОП ОСОБА_3 повинна була зареєструватись платником податку на додану вартість, але не звернулась до Гощанської МДПІ Рівненської області ДПС з відповідною заявою.

Також, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, пункту 171.1 статті 171, пункту 176.2 статті 176 ПК України внаслідок неподання до податкового органу розрахунків за формою 1-ДФ та неповідомлення останнього про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку (фізичних осіб) протягом другого - третього кварталів 2011 року.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції про задоволення позову та відмовляючи в його задоволенні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність прийнятих контролюючим органом оскаржуваних актів індивідуальної дії.

Колегія суддів із вказаними доводами погодитись не може, виходячи з таких підстав.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податковою декларацією є документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 10 розділу І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 25 січня 2011 року № 41 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що податкова звітність подається до органу державної податкової служби особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість згідно з вимогами розділу V Кодексу.

За загальними принципами юридичної відповідальності заходи відповідальності можуть застосовуватись до особи лише в разі існування в неї об'єктивної можливості уникнути протиправності діяння. Таким чином, оскільки в особи, яка не зареєстрована платником податку на додану вартість, відсутнє право (а відтак і об'єктивна можливість) подавати звітність з цього податку, то штрафні санкції за неподання декларацій з податку на додану вартість у такому випадку до цієї особи не застосовуються.

Згідно з пунктом 18.1 статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема, подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Таким чином, обов'язок подання податкового розрахунку за формою 1-ДФ обумовлений нарахуванням доходів фізичним особам та утриманням податку з таких доходів.

Відповідно до пункту 177.8 статті 177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від операцій, здійснюваних у межах обраних ним видів діяльності, суб'єкт господарювання, який нараховує (виплачує) такий дохід, не утримує податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою-підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

Як з'ясовано судом першої інстанції у даній справі та не спростовано судом апеляційної інстанції, контрагенти позивача, вказані в акті перевірки № 632/1742/НОМЕР_3 від 12 грудня 2011 року, були зареєстровані як фізичні особи-підприємці та перебували на загальній або спрощеній системах оподаткування, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про державну реєстрацію та свідоцтв про сплату єдиного податку.

Враховуючи зазначене, ФОП ОСОБА_3 не є податковим агентом стосовно таких осіб і звільнена від обов'язку подання розрахунків за формою 1-ДФ щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на їх користь.

А відтак, суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, яка є законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Блажівська Н.Є.

Карась О.В.