Справа № 2а-9429/11/2070
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/67898/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Єгоровій І.В.

за участю представників сторін: від позивача - ОСОБА_4

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 р.

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 р.

та касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м.Харкова Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 р.

у справі № 2а-9429/114/2070

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФО-П ОСОБА_4.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова), в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.07.2011 р. № та № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 р. адміністративний позов залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 р. постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 р. скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ФО-П ОСОБА_4 про скасування податкового повідомлення-рішення № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 49 096 грн., в тому числі основний платіж - 39 277 грн., штрафні санкції - 9 819 грн. та податкового повідомлення-рішення р. № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на дохід фізичних осіб у розмірі 31 421 грн., та прийнято рішення про задоволення позовних вимог в цій частині; в іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 р. - залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 р. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 р. в частині відмови від задоволення позовних вимог і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У свою чергу відповідач, не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 р. та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 р.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб на ІІІ квартал 2010 року, податковим органом у вересні 2010 року було заплановано проведення документальної виїзної перевірки ФО-П ОСОБА_4 з питань дотримання виконання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 р. по 30.06.2010 р.

Зазначене рішення доведено до ФО-П ОСОБА_4 листом відповідача від 20.09.2010 р. № 96/10/17-221.

У запланований період перевірка позивача не була проведена у зв'язку з повідомленням останнього податковий орган про його знаходження поза межами м. Харкова.

Під час проведення перевірки у січні 2011 року (наказ № 36 від 31.01.2011 р.) податковим органом позивачу була направлена вимога щодо надання на перевірку документів, які фіксують результат господарської діяльності. Такі документи позивачем не були надані з посиланням на те, що частина таких документів вилучена правоохоронними органами, а інша частина втрачена.

Листом від 01.02.2011 р. платника податку повідомлено про необхідність виконання вимог пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, зокрема, щодо зобов'язання відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення та про перенесення терміну проведення перевірки.

На звернення податкового органу щодо наданих копій документів, вилучених у ФО-П ОСОБА_4, ОВС СУ ГУ МВС України в Харківській області повідомило ДПІ про те, що 12.01.2011 р. вилучені документи повернуті ФО-П ОСОБА_4

31.05.2011 р. позивачу були вручені копії наказу № 598 від 31.05.2011 р. та направлення № 333 від 31.05.2011 р. про проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання ФО-П ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 р. по 30.06.2010 р.

В період з 31.05.2011 р. по 14.06.2011 р., на підставі пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України, посадовою особою ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова була проведена документальна планова виїзна перевірка ФО-П ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 р. по 30.06.2010 р., за результатами якої складено акт від 21.06.2011 р. № 1025/17-214/НОМЕР_3 та встановлено порушення позивачем вимог: - підпункту 19.1а пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: не ведення обліку доходів та витрат; - статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб, за перевіряємий період, у сумі 795 339,97 грн., в тому числі за 2009 рік - 518 196,11 грн., за 2010 рік - 277 143,86 грн.; - підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету, за перевіряємий період на загальну суму 1 397 179 грн., в тому числі за 2009 рік - 911 952 грн., за І півріччя 2010 року - 485 227 грн.; - пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, а саме: не надання в повному обсязі всіх документів, що належать до предмета перевірки.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 05.07.2011 р. винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 795 339,97 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1 746 473,75 грн., з яких 1 397 179 грн. - за основним платежем та 349 294,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як вбачається з акту перевірки № 1025/17-214/НОМЕР_3 від 21.06.2011 р. підставами для донарахування позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували твердження перевіряючого про неправомірність формування позивачем валових витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця та податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціях за період, що перевірявся.При цьому податковий орган посилався на неможливість документального підтвердження позивачем відповідних валових доходів та валових витрат пов'язаних з веденням господарської діяльності, та сум податкового кредиту, у зв'язку з ненаданням таких документів перевіряючому під час проведення перевірки.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки щодо порушення позивачем положень податкового законодавства в частині формування витрат та податкового кредиту за період, що перевірявся, враховуючи ненадання позивачем необхідних документів на підтвердження відповідних сум валових витрат та податкового кредиту під час проведення податкової перевірки, є обґрунтованими, а тому спірні податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню.

Скасовуючи в частині рішення окружного адміністративного суду та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вірно встановивши обставини справи та застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції залишив поза увагою неналежне виконання податковим органом вимог законодавства щодо вчинення дій на отримання доступу до вилучених у позивача правоохоронними органами документів чи отримання копій цих документів необхідних для проведення податкової перевірки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів, вважаючи їх передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Як слідує з матеріалів справи на обґрунтування правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень податковий орган послався на неможливість документального підтвердження позивачем відповідних валових витрат пов'язаних з веденням господарської діяльності та сум податкового кредиту.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне наголосити, що для правильного вирішення цього спору судам слід було дослідити, за якими саме операціями у податковому обліку позивача виникло право на податковий кредит та сформовано суми валових витрат, перевірити реальність виконання цих операцій, порядок їх документального оформлення та факт дотримання позивачем умов формування податкових зобов'язань та податкового кредиту, визначених відповідними нормами податкового законодавства України.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та формування витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та на формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб або податкового кредиту з податку на додану вартість судам необхідно з'ясувати, зокрема: - рух активів у процесі здійснення господарської операції; - установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; - установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. В обов'язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо.

Ухвалюючи судові рішення по справі, суди попередніх інстанцій посилались на докази, які є обов'язковими але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій (виконання робіт, придбання товарів), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та показника витрат позивача, який, між іншим, безпосередньо впливає на об'єкт оподаткування.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

В даному випадку, позивачем до суду першої інстанції були подані документи, які на його думку підтверджують показники, відображені у його податковій звітності за період, що перевірявся. Разом з тим, суди попередніх інстанцій залишили без дослідження подані документи, вважаючи їх неналежним доказом з огляду на ненадання цих документів під час проведення податкової перевірки та їх неналежне засвідчення.

Однак, вказана позиція судів попередніх інстанцій є неправомірною та свідчить про те, що судами попередніх інстанцій не в повній мірі досліджено обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та його контрагентами; не розглянуто належним чином докази, що містяться в матеріалах справи, а саме запит ДПІ до правоохоронних органів та повідомлення ОВС СУ ГУ МВС України в Харківській області про повернення раніше вилучених документів; факт отримання позивачем вилучених документів та можливість їх надання під час проведення перевірки. Суди обмежившись дослідженням лише акту податкової перевірки, без фактичного дослідження обставин, що стосуються питання формування спірних сум податкових зобов'язань та податкового кредиту.

Для правильного вирішення цього спору судам слід було дослідити, за якими саме операціями у податковому обліку позивача було сформовано витрати та податковий кредит в оспорюваній сумі, перевірити реальність виконання цих операцій, порядок їх документального оформлення та факт дотримання позивачем умов формування витрат та податкового кредиту, визначених податковим законодавством України.

Відповідні обставини попередніми судовими інстанціями не досліджувалися взагалі.

Касаційна ж інстанція згідно з частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 р. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 р. у справі № 2а-9429/114/2070 - скасувати.

Справу № 2а-9429/114/2070 направити на новий судовий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді підпис І.О. Бухтіярова
підпис М.І. Костенко