Справа № 813/5025/14
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 р. Справа № 876/8259/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Дяковича В.П.,
суддів: Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2014 року по справі № 813/5025/14 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання неправомірними дій і скасування акту перевірки, -

В С Т А Н О В И В:

15.07.2014 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся в суд з позовом, яким просив визнати неправомірними дії Державної екологічної інспекції у Львівській області щодо оформлення результатів перевірки з порушенням вимог наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року №464 та скасувати акт перевірки №2638/06.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова постанову суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.
В апеляційній скарзі покликається на те, що результати перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами оформлені з порушенням Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного середовища України від 10 вересня 2008 року №464.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.
Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що на підставі наказу від 19.12.2013р. №875-і/п та направлення на перевірку від 20.12.2013р. №2638 відповідачем у період з 23.12.2013 р. по 14.01.2014 р. проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства КЕВ м. Львова. За результатами перевірки складено Акт №2638/06/280 (далі - Акт перевірки).
Вказаною перевіркою встановлено, що КЕВ м. Львова здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме в період з 26.03.2013 р. по 17.05.2013 р. здійснено викиди з таких стаціонарних джерел викиду: котельня В/ч НОМЕР_1 (с. Батятичі, Кам`янка - Бузького району); котельня В/ч НОМЕР_2 (с. Давидів, Пустомитівського району); котельня В/ч НОМЕР_2 (с. Зимна Вода, Пустомитівського району); котельня В/ч НОМЕР_3 (Кам`янка - Бузький район, с. Батятичі).
Відповідно з п.1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто, офіційний документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших публічно-правових відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативно-правові і такі, що не мають нормативно-правового характеру, тобто індивідуальні.
Нормативно-правові акти - це акти управління, які встановлюють, змінюють та припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані та тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях, і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застування.
Натомість, індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.
Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Вищого адміністративного суду України від 04.11.2010 року у справі № К-13106/07.
Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
З аналізу наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до п. 1.4 Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища N 464 від 10.09.2008 року «Про затвердження Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства», акт перевірки - документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.
Суд зазначає, що дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки заперечення, зауваження до акта перевірки (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов`язані з включенням до акта висновків, є обов`язковими, тоді як самі висновки такими не є.
Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.
З огляду на наведене суд вважає, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у Постановах від 10.09.2013 р. № 21-237а13, від 24.09.2013р. №21-255а13, які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов`язковими для всіх судів України, що зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.
Суд зазначає, що позивач фактично оскаржує акт перевірки, що унеможливлює розгляд такого спору в судовому порядку.
Позовні вимоги квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова за своєю суттю є вимогами про спростування висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки №2638/06, з метою створення правових передумов для оскарження винесеного за результатами такої перевірки рішення, тобто вимогами про оскарження акта перевірки.
Водночас, відповідно до ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні приписів КАС України, оскільки не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов`язків осіб чи суб`єктів владних повноважень, а, отже, не може порушити прав та інтересів позивача. З огляду на це, в задоволенні позову слід відмовити повністю.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2014 року по справі № 813/5025/14 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Р.Б. Хобор