Справа № 811/136/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м. Київ К/800/51132/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Блажівської Н.Є., Голубєвої Г.К., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуМаловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області
на постановуКіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2013
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014
у справі №811/136/13-а
за позовомФермерського господарства «Віола»
доМаловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області
провизнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Віола» звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати рішення Маловисківської МДПІ Кіровоградської області ДПС, правонаступником якої є Маловисківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, від 25.12.2012 №3 про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування та зобов'язати видати нове свідоцтво платника податку на додану вартість, як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2013 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано винесене Маловисківською міжрайонною державною податковою інспекцією Кіровоградської області державної податкової служби рішення від 25.12.2012 №3, про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування та зобов'язано поновити порушене право ФГ «Віола» шляхом видачі нового спеціального свідоцтва платника податку на додану вартість, як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 11.06.2010 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт від 28.11.2012 №147/2210/36951983 про порушення позивачем:

1) п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 209.6 та 209.11 ст. 209 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість в сумі 117284 грн. за вересень місяць 2012 року;

2) ст.ст. 185, 186, 188, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість в сумі 31667 грн. за лютий місяць 2012 року;

3) п.15 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податок на додану вартість по скороченій декларації в сумі 262500 грн. за вересень місяць 2012 року;

4) п.п. 209.6 та 209.11 ст.209 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податок на додану вартість по скороченій декларації в сумі 117284 грн. за вересень місяць 2012 року;

5) п. 49.2 ст.49 та п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, оскільки господарством не подано до органу ДПС податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2012 року;

6) п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, оскільки господарством не нараховано та не сплачено штраф за самостійне виправлення помилки - уточнення суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість за лютий 2012 року;

7) пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України від «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та Міністерства ядерної безпеки України, ДПА України від 19.07.1999 №162/379, через неподання господарством до органу ДПС розрахунку збору за забруднення навколишнього середовища стаціонарними засобами забруднення за 9 місяців 2010 року.

8) ст. 9 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та обов'язкових платежів до бюджету», п.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, через неподання до податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податків (розрахунків форми 1-ДФ).

Судами також було встановлено, що наведені вище порушення були наслідком висновків податкового органу про неправомірне перебування позивача в режимі сплати фіксованого сільськогосподарського податку та на спеціальному режимі оподаткування ПДВ у зв'язку з тим, що у вересні 2012 року реалізовано соняшник, який є товаром, що не належить до власного сільського господарства відповідно до вимог п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України (протягом попередніх 9 послідовних звітних податкових періодів, з січня 2012 року по вересень 2012 року, перевищено обсяг питомої ваги несільськогосподарських товарів).

На підставі акту перевірки від 28.11.2012 №147/2210/36951983 та службової записки від 20.12.2012, згідно пп. «б» п. 209.12 ст. 209 Податкового кодексу України відповідачем прийнято рішення №3 (№1896) від 25.12.2012 про виключення позивача з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування.

Задовольняючи позов, суди визнали необґрунтованим прийняття відповідачем спірного рішення з підстав не доведення ним реалізації позивачем продукції не власного виробництва.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент здійснення операцій) сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75% вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Відповідно до п. 209.12 ст. 209 Податкового кодексу України свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування підлягає анулюванню в разі, якщо: а) сільськогосподарське підприємство подає заяву про зняття його з реєстрації як суб'єкта спеціального режиму оподаткування та/або заяву про його реєстрацію як платника зазначеного податку на загальних підставах; б) сільськогосподарське підприємство підлягає реєстрації платником податку на загальних підставах; в) сільськогосподарське підприємство припиняється шляхом ліквідації або реорганізації; г) сільськогосподарське підприємство не подає податкової звітності з податку протягом останніх 12 послідовних звітних податкових періодів.

Наведена норма визначає виключний перелік підстав за наявності яких сільськогосподарське підприємство зобов'язане повернути органу державної податкової служби свідоцтво про реєстрацію як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

Надаючи оцінку обставинам справи, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно звернули увагу на те, що висновки органу контролю безпідставно були зроблені лише на аналізі співставлення даних про врожайність соняшника ФГ «Віола» та середньої врожайності соняшника в 2012 році, без врахування доказів про зібраний позивачем чистий врожай насіння соняшника у розмірі 5169 центнерів з орендованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, який згодом і був реалізований.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, які дослідивши договори суборенди та оренди земельних ділянок державної та приватної власності, акти прийому-передачі та звіт про підсумки збору врожаю станом на 01.12.2012, встановили, що позивач, здійснюючи увесь цикл виробництва сільськогосподарської продукції із застосуванням власних та орендованих виробничих потужностей, реалізовував продукцію власного виробництва.

Поруч з цим, судом апеляційної інстанції вірно оцінено, з дотриманням та врахуванням вимог ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, у справі Кіровоградського окружного адміністративного суду №811/137/13-а.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області відхилити.

2. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Н.Є.Блажівська
Г.К.Голубєва