Справа № 813/7066/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року Справа № 813/7066/14

14 год. 57 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О. Р.,

секретар судового засідання Небесна М. В.,

від позивача Василик І.О.,

від відповідача Шевчук І.З.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина» про скасування податкових повідомлень-рішень Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Родина» (далі - позивач, ТОВ «Родина») з адміністративним позовом до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - відповідач, Миколаївська ОДПІ ), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення № від 29.04.2014 року та № від 29.04.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що викладені в акті перевірки від 26.05.2014 року висновки, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам чинного податкового законодавства, а тому, податкові повідомлення-рішення контролюючого орану прийняті на підставі вказаного акту є неправомірними та слід скасувати.

Зазначено, що твердження про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Ерідл», Товариством з обмеженою відповідальністю «Інверт» (далі - контрагенти, ТОВ «Ерідл», ТОВ «Інверт»), зокрема, у зв'язку з відсутністю товарно-транспортних накладних на товар, є лише припущеннями контролюючого органу, на переконання позивача, нічим не обґрунтованими. Зокрема, позивачем на підтвердження факту реальності таких операцій подано усю необхідну первинну документацію, долучену до матеріалів справи, та такі є достатньою підставою для відображення як у бухгалтерському, так і податковому обліку вчинених операцій позивача з контрагентами. Крім того, акцентовано на тому факті, що в момент вчинення оподатковуваних операцій усі контрагенти позивача зареєстровані належним чином та як платники податку на додану вартість.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях /Т.ІІ, а.с.3-5/, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю із підстав, викладених у письмових запереченнях /Т.І, а.с.168-170/ та додаткових поясненнях до заперечення /Т.І, а.с.222-223/.

Пояснив, що підприємством порушено п. 1, 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Внаслідок безпідставного віднесення до витрат послуг по транспортуванню вантажів, завищено витрати, що враховуючи при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 286000,00 грн. Крім того, на переконання контролюючого органу, позивачем безпідставно сформовано податковий кредит за рахунок сум ПДВ, що не підтверджені податковими накладними на суму 80139,00 грн. З врахуванням викладеного позовні вимоги вважає безпідставними, а тому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та, -

в с т а н о в и в :

ТОВ «Родина» зареєстроване як юридична особа Жидачівською районною державною адміністрацією Львівської області 27.11.2000 року з присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи 31206598 та взяте на податковий облік 12.12.2000 року /Т.І, а.с.11, 12, 13/.

Відповідно до свідоцтва № 18402842 зареєстроване платником податку на додану вартість з 27.06.2003 року /Т.І, а.с.14/.

Миколаївською ОДПІ проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.08.2012 року по 31.12.2013 року, про що складено акт № 344/2200/31206598 від 18.04.2014 року /Т.І, а.с.19-54/.

Вищевказаним актом перевірки, зокрема, встановлено, зокрема, порушення вимог:

- п. 138.1 ст.138, підп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на загальну суму 54340,00 грн., в т.ч. за 1 квартал 2013 року на суму 23180,00 грн., за 2 квартал 2013 року на суму 22420,00 грн., за 3 квартал 2013 року на суму 8740,00 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість всього на суму 137339,00 грн., в т.ч. січень 2013 року - 8400,00 грн., лютий 2013 року - 8000,00 грн., березень 2013 року - 8000,00 грн., квітень 2013 року - 8800,00 грн., травень 2013 року - 7600,00 грн., червень 2013 року - 7200,00 грн., липень 2013 року - 9200,00 грн., вересень 2013 року - 10343,00 грн., жовтень 2013 року - 11903,00 грн., листопад 2013 року - 14284,00 грн., грудень 2013 року - 43609,00 грн. /Т.І, а.с.53/

На підставі вищевикладеного, відповідачем прийнято, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення № від 29.04.2014 року за платежем податок на додану вартість на суму 206009,00 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 68670,00 грн.) /Т.І, а.с.17/;

- податкове повідомлення-рішення № від 29.04.2014 року за платежем податок на прибуток на суму 81510,00 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 27170,00 грн.) /Т.І, а.с.18/.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, необґрунтованим та такими що підлягають скасуванню, ТОВ «Родина» звернулося з адміністративним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно Конституцією встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник щодо реальності господарських операцій між ТОВ «Родина» та ТОВ «Ерідл», ТОВ «Інверт».

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів з 01.01.2011 року регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до підп. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Слід зазначити, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1. ст. 44 ПК України).

Крім того, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п. 44.3 ст. 44 ПК України).

Згідно з підп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Згідно з п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

Згідно з п. 138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку.

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за Договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як зазначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з Договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Варто зазначити, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відтак, необхідною умовою для віднесення платником податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду сум податку на додану вартість, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно із п. 203.2 статті 203 ПК України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно п. 201.1ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках наступні обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця)) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового Договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна, згідно з п. 201. 6. ст. 206 ПК України, є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п. 201. 7. та п. 201. 10 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем як умову для формування податкового кредиту. Тому аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З врахуванням викладеного, спірні правовідносини виникли щодо правомірності формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ «Родина» за результатами господарських операцій з ТОВ «Ерідл» та ТОВ «Інверт».

Щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ерідл», судом встановлено наступне.

ТОВ «Ерідл» зареєстроване як юридична особа 13.09.2012 року з присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи 38370808 /Т.І, а.с.60/ та відповідно до свідоцтва № 200078712 зареєстроване платником податку на додану вартість з 24.10.2012 року /Т.І, а.с.61/.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Ерідл» (виконавець) укладено договір про надання транспортних послуг № 02/01-2013 від 03.01.2013 року /Т.І, а.с.55-59/, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором , виконавець зобов'язується надати замовникові транспортні послуги, пов'язані з обслуговуванням вантажів замовника, а замовник зобов'язується у відповідності до умов дійсного договору, приймати та своєчасно сплачувати надані послуги. В підтвердження наданих виконавцем транспортних послуг за договором, складаються акти прийому передачі виконаних робіт (п.3.1, 3.2 Договору).

Виконавець завантажує транспортний засіб до перевезення на складі замовника, що знаходиться за адресою: 79000, м. Львів, вул. Городоцька, 286/203.

Завантаження товару відбувається по кількості місць і цілісності пакування на підставі усного погодження обсягів транспортних послуг. Надання транспортних послуг, згідно умов договору, передбачає переміщення отриманого виконавцем від замовника вантажу (п.4.1, 4.2, 4.3 Договору).

Послуги за даним договором передаються виконавцем та приймаються замовником по акту приймання-передачі наданих послуг, що складається один раз в місяць по результатах наданих транспортних послуг на протязі попереднього місяця (п. 7.1 Договору).

Вартість наданих послуг на протязі місяця, згідно умов договору, узгоджується сторонами та фіксується в аті прийому-передачі. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п. 8.1, п. 8.5 Договору).

На підтвердження реальності операцій за договором позивачем до матеріалів справи долучено копії:

- актів приймання-передачі робіт: №2212/01 від 31.01.2013 року: № 1961/02 від 28.02.2013 року; № 2322/03 від 31.03.2013 року; № 1723/04 від 30.04.2013 року; № 1603/05 від 31.05.2013 року; № 1984/06 від 30.06.2013 року; № 2268/07 від 31.07.2013 року /Т.І, а.с.62-68/;

- податкових накладних: № 2212 від 30.01.2013 року на суму 50400,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8400,00 грн.); № 1961 від 28.02.2013 року на суму 48000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8000,00 грн.); № 2322 від 31.03.2013 року на суму 48000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8000,00 грн.); № 1723 від 30.04.2013 року на суму 52800,00 грн. (в т.ч. 8800,00 грн.); № 1603 від 31.05.2013 року на суму 45600,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7600,00 грн.); № 1984 від 30.06.2013 року на суму 43200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7200,00 грн.); № 2266 від 31.07.2013 року на суму 55200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9200,00 грн.) /Т.І, а.с.69-75/;

- рахунків-фактур: № 2212/01 від 31.01.2013 року на суму 50400,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8400,00 грн.); № 1961/02 від 28.02.2013 року на суму 48000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8000,00 грн.); № 2322/03 від 31.03.2013 року на суму 48000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8000,00 грн.); № 1723 від 30.04.2013 року на суму 52800,00 грн. (в т.ч. 8800,00 грн.); № 1603/05 від 31.05.2013 року на суму 45600,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7600,00 грн.); № 1984 від 30.06.2013 року на суму 43200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7200,00 грн.); № 2266 від 31.07.2013 року на суму 55200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9200,00 грн.) /Т.І, а.с.76-82/;

- розшифровок транспортних послуг, виконаних, згідно рахунків: № 2212/01 від 31.01.2013 року; № 1961/02 від 28.02.2013 року; № 2322/03 від 31.03.2013 року; № 1723 від 30.04.2013 року; № 1603/05 від 31.05.2013 року; № 1984 від 30.06.2013 року; № 2268 від 31.07.2013 року /Т.І, а.с.83-89/;

- виписки з рахунку, про перерахування коштів контрагенту на загальну суму 343200,00 грн. /Т.І, а.с.90-91/;

- актів здачі-прийняття робіт: № 1961/02; № 2322/03; 2212/01; № 1603/05; № 1984/06; № 1723/04; № 2268/07 /Т.І, а.с.172-178/.

Актом перевірки зафіксовано, що за період з 01.08.2012 року по 31.12.2013 року встановлено завищення задекларованих позивачем показників у рядку 06.3 Декларацій з податку на прибуток «витрати на збут» на загальну суму 286000,00 грн. Зокрема, без укладеного договору ТОВ «Родина» одержало послуги по транспортуванню вантажів від ТОВ «Ерідл» на загальну суму 286000,00 грн., відповідно до вищевказаних актів здачі-прийняття робіт . Оплату за отримані послуги проведено в безготівковій формі; в бухгалтерському обліку відображено проведеннями ДТ рах. 93 «витрати по збуту»; Кт рах. 685 «розрахунки з іншими кредиторами»; Дт рах. 791 «фінансові результати», Кт рах. 93 «витрати на збут». Станом на 31.12.2013 року по балансовому рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» за контрагентом ТОВ «Ерідл» заборгованість відсутня. Зазначено, що на вимогу надати документи від 09.04.2014 року /Т.І, а.с.171/ (укладеного договору та актів наданих послуг по транспортуванню вантажів, отриманих податкових накладних, банківських розрахункових документів, інших документів, що підтверджують факт отримання послуг по перевезенню вантажів, щодо проведених взаєморозрахунків з контрагентом постачальником за період з 01.08.2012 року по 31.12.2013 року) не надано договору та товарно-транспортних накладних /Т.І, а.с.25/.

Однак, як пояснив представник позивача, вказані документи, а саме: договір та товарно-транспортні накладні визначають лише умови співпраці позивача з контрагентом та порядок перевезення товару, в жодному випадку такі не є такими, що б підтверджували відомості, відображені позивачем у податкових деклараціях тому і не були наданими одразу до перевірки. Пояснив, що на вимогу податкового органу такі одразу ж були йому надані.

Щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Інверт» судом встановлене наступне.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Інверт» (постачальник) укладено договір поставки № 49 від 01.02.2011 року /Т.І, а.с.187-188/, відповідно до якого на умовах даного договору постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товари, а саме: кондитерські вироби та іншу продукцію (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. Товар, вказаний в п. 1.1 договору поставляється партіями. Кожна партія товару визначається накладною, в якій зазначається найменування товару, кількість товару, що повинен постачатися в конкретній партії, часткове співвідношення. Накладна є невід'ємною частиною договору.

Ціни на товар визначаються в прайс-листі постачальника та можуть змінюватися постачальником в залежності від складових, що обумовлюють ціну товару. Вартість кожної партії товару, що поставляється згідно з цим договором визначається у накладній, яка є невід'ємною частиною договору. Розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковій формі розрахунків в національній валюті протягом 21 календарних днів з моменту отримання товару. Датою оплати вважається дата фактичного надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.1.1, 1.2, 1.3, 2.1, 2.3, 2.4, 2.5 Договору).

Постачання товару може здійснюватися партіями згідно заздалегідь пред'явлених покупцем заявок, що передаються покупцем нарочно по факсимільному зв'язку або електронного зв'язку, а в разі відсутності таких - телефонограмою, за встановленою формою (Додаток № 1) та згідно графіку подання (Додаток № 2). Постачання товару здійснюється, згідно затвердженого постачальником графіку поставок, на умовах DAP поставка в місце призначення (поставлені на склад покупця) за усною домовленістю з покупцем - EXW Франко - завод (передача товару на складі постачальника). Місце призначення поставки зазначення поставки зазначається в заявці. Приймання товару здійснюється покупцем відповідно до Інструкцій П-6, П-7 (зі змінами і доповненнями) (п.3.1, 3.3, 3.4 Договору).

Датою виконання постачальником зобов'язань по постачанню продукції (датою постачання) є оформлення стороною накладної (п. 3.11 Договору).

Якість товару, що поставляється за цим договором повинна відповідати ДСТУ, ТУ У та іншим нормам чинного законодавства України, що підтверджується посвідченням про якість. Вартість упаковки входить до ціни товару (п. 4.1, 4.5 Договору).

До матеріалів справи долучено копію протоколу № 1/11 до договору поставки № 49 від 01.02.2011 року від 01.02.2011 року /Т.І, а.с.189-190/.

Слід зазначити, що до договору № 49 від 01.02.2011 року укладено додаткову угоду від 01.01.2012 року /Т.І, а.с.191/.

На підтвердження реальності вказаних операцій за договором № 49 до матеріалів справи долучено копії:

- видаткових накладних: № ІН-0001460 від 21.09.2013 року на суму 62058,05 грн. (в т.ч. ПДВ 10343,00 грн.); № ІН-0001524 від 08.10.2013 року на суму 71419,28 грн. (в т.ч. ПДВ 11903,21 грн.); № ІН-0001622 від 06.11.2013 року на суму 85701,90 грн. (в т.ч. ПДВ 14283,65 грн.); № ІН-0001784 від 14.12.2013 року на суму 123250,84 грн. (в т.ч. ПДВ 20541,80 грн.); № ІН-0001774 від 21.12.2013 року на суму 138406,58 грн. (в т.ч. ПДВ 23067,77 грн.) /Т.І, а.с.102-106/;

- податкових накладних: № 88 від 21.09.2013 року; № 19 від 05.10.2013 року; № 30 від 08.11.2013 року; № 58 від 14.12.2013 року; № 81 від 21.12.2013 року /Т.І, а.с.107-111/;

- банківських виписок за жовтень, листопад, грудень 2013 року, січень 2014 року /Т.І, а.с.112-113, 114-115, 116-117, 118-120, 121-123, 124-125, 126-127, 128-129, 130-131, 132-133, 134-135, 136-137, 138-139, 140-141, 142-143, 144-145, 146, 147, 148-149, 150, 151-152, 153-154, 155-156/;

- копії товарно-транспортних накладних: № ІН-0001460 від 21.09.2013 року; № ІН-0001524 від 05.10.2013 року; № ІН-0001622 від 08.11.2013 року; № ІН-0001754 від 14.12.2013 року; № ІН-0001774 від 21.12.2013 року /Т.І, а.с.162-166/.

Також, до матеріалів справи долучено копію договору поставки № 38/12 від 05.02.2012 року /Т.І, а.с.95-98/ та договір поставки № 13/14 від 02.01.2014 року /Т.І, а.с.198-204/, з істотними умовами аналогічними до договору поставки № 49.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено протоколи узгодження № 1/12 до договору поставки 38/12 від 05.02.2012 року /Т.І, а.с.99-101/ та № 1/14 від 02.01.2014 року до договору поставки № 13/14 від 02.01.2014 року /Т.І, а.с.205-208/.

Слід зазначити, що представником позивача до матеріалів справи долучено копії додатків до договору № 49 від 01.02.2011 року та № 13/14 від 02.01.2014 року, що визначають довірених осіб, які мають право одержувати товарно-матеріальні цінності за товарно-транспортними накладними /Т.І, а.с.215, 216/, а саме: право ОСОБА_3, ОСОБА_4 на вчинення вказаних дій, а також копію журналу реєстрації виданих довіреностей за 2013 рік /Т.І, а.с.217-221/.

Як пояснив представник відповідача одним із основних аргументів щодо нарахування грошових зобов'язань, зокрема, була відсутність в актах наданих послуг об'єктивного кількісного аналізу всієї сукупності достовірної інформації про фактичне перевезення вантажів та внутрішні умови здійснення діяльності відповідно до встановлених норм, правил діючого законодавства, прийнятої методології визначення вартісних та натуральних показників, не вказано обсяги перевезень в натуральному вимірі, акти не містять інформації про економічний ефект для підприємства від використання даних послуг.

Звернув особливу увагу на той факт, що акти здачі-приймання робіт, які представлені до перевірки протилежні тим, що долучені до матеріалів справи.

Суд не бере до уваги вказані покликання представника відповідача з огляду на наступне.

Представник позивача пояснив, що акти здачі приймання складалися у примірниках для позивача та його контрагента. Акти, надані до перевірки, це ті акти, що складалися для контрагента та передавалися йому одразу після оформлення операцій.

Зазначив про те, що жодні показники відображені в примірниках актів здачі-приймання робіт (номер акту, номер рахунку-фактури, ціна робіт, сума ПДВ, найменування робіт, послуг) між собою не відрізняються, окрім самого оформлення таких актів. Пояснив, що фактично акт здачі-приймання робіт (примірник контрагента) підписувався та пропечатувався одразу в момент передачі товару, пояснив, що після цього у нього була можливість більш деталізувати форму самого акту, не змінюючи при цьому відображені у ньому якісні та кількісні показники.

Суд зазначає, що сторонами жодних застережень до таких первинних документів не висловлено, такі підписано уповноваженими особами позивача та його контрагента та містять відтиски печаток підприємств із кодами ЄДРПОУ підприємств, оглянувши такі документи, дійшов висновку про тотожність таких актів між собою та відображених у них кількісних та якісних показників. На переконання суду, оскільки прямої заборони, щодо відмінності форми акту здачі-приймання робіт, крім його змістовного наповнення, не має, суд не вбачає невідповідності таких ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, представником позивача до матеріалів справи долучено копію листа № 06/05-14 від 06.05.2014 року /Т.І, а.с.93-94/, відповідно до якого ТОВ «Ерідл» надало інформацію наступного змісту.

Усі відносини між позивачем та ТОВ «Ерідл» здійснювалися на підставі договору про надання транспортних послуг № 02/01-2013 від 03.01.2013 року, відповідно до умов якого надано транспортні послуги за перевезення вантажу відповідно до актів здачі-прийняття робіт. Розрахунки проведено у повному обсязі, безготівково, згідно банківської виписки 14.08.2013 року. ТОВ «Ерідл» підтверджує реальність вчинених операцій між контрагентом та позивачем, відповідно до Договору № 02/01-2013 від 03.01.2013 року про надання транспортних послуг за період 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, згідно з актами здачі-приймання, рахунків на оплату послуг, податкових накладних, включених до реєстру виданих податкових накладних, розшифровок транспортних послуг, виконаних згідно рахунків.

З пояснень представника відповідача, встановлено, що одним із аргументів, на які покликається відповідач щодо донарахування сум податків за платежами податок на прибуток та податок на додану вартість ТОВ «Родина», є відсутність у позивача товарно-транспортних накладних як основного документу, що впливає на формування витрат, які включаються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Щодо вищевказаного суд зазначає наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п.п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 зазначених Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку Товариство здійснювало операції з придбання товару та не виступало в якості замовника за договором перевезення, у зв'язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій

Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення. А тому, безпідставним є твердження відповідача, що внаслідок відсутності товарно-транспортних накладних господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей не мали місце (не здійснювалися).

Вищевказане підтверджується і судовою практикою Вищого адміністративного суду України, зокрема, у справах К/800/15892/13 від 26.02.2014 року, К/9991/14582/12 від 26.02.2014 року, К/800/61508/13 від 06.03.2014 року, К/9991/67732/12 від 04.12.2014 року та інших.

Щодо ненадання оригіналів податкових накладних за результатами господарських операцій ТОВ «Родина» з ТОВ «Інверт» до перевірки, представник позивача надав пояснення, що операції між ними відбувалися таким чином, що одразу, продавцем факсимільним зв'язком надсилалися копія податкової накладної, а оригінал надавався після прибуття товару. Станом на момент перевірки оригінали були наявними у позивача, однак, у зв'язку із великою кількістю документів бухгалтерської звітності та кількістю господарських операцій, ним помилково надано копії таких податкових накладних контролюючому органу до перевірки. На вказаний недолік контролюючий орган не вказав позивачу, а про вказане ТОВ «Родина» дізналося лише після ознайомлення з актом перевірки.

З огляду на те, що усі оригінали податкових накладних за результатами господарських операцій з ТОВ «Інверт» за відповідний період надані для огляду у судовому засіданні, суд змушений прийняти такі до уваги, та дійшов переконання, що включення сум, вказаних у таких податкових накладних до грошових зобов'язань у відповідних деклараціях, було правомірним.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи податкові повідомлення-рішення Миколаївської ОДПІ на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що таке прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

Суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів реальність господарських операцій між ним та ТОВ «Інверт» та ТОВ «Ерідл». На думку суду, вищевказані первинні документи в повній мірі відображають зміст, обсяги та вартісні показники господарських операцій позивача.

Натомість відповідач не довів суду обґрунтованості висновку про не підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Ерідл» та ТОВ «Інверт», як це зазначено в акті перевірки від 18.04.2014 року.

Таким чином, сукупність встановлених вище обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними доказами у справі, і такими, що належить задовольнити, а саме визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Миколаївської ОДПІ № 0 та № від 24.04.2014 року.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у виді судового збору.

До матеріалів адміністративної справи долучено платіжне доручення № 6734 від 15.10.2014 року, відповідно до якого позивачем сплачено судовий збір за подання позову до Львівського окружного адміністративного суду у сумі 487,20 грн., що з врахуванням вищевикладеного, підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 29.04.2014 року.

3. Визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 29.04.2014 року

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина» (Львівська область, м. Жидачів, вул. Шашкевича, 9; ) судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 грн.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09.02. 2015 року.

Суддя Кравців О.Р.