Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/3662/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської області міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання виплатити грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2009 року позов задоволено частково: зобов'язано УПСЗН провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_5 недоплачену щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.08.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.09.2008 року з урахуванням виплачених сум.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково: визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо не проведення нарахування і виплати на користь ОСОБА_4 недоплаченої щомісячної державної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, визначеному ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», за період з 26.05.2008 року по 17.09.2009 року включно, із врахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на відповідний рік; зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради провести нарахування і виплату на користь ОСОБА_4 недоплаченої щомісячної державної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, визначеному ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», за період з з 26.05.2008 року по 17.09.2009 року включно, із врахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на відповідний рік та проведених виплат за вказаний період.

Вважаючи, що рішення судів прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, у задоволені позову відмовити.

Від позивача письмових заперечень до касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України не надходило.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007р. №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі Закон № 2811-ХII), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (далі Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №107-VI були внесені відповідні зміни до Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону №2240-III було виключено статті 40- 44.

Конституційний Суд України рішенням від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону №107-VI щодо виключення статей 40- 44 Закону №2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення Рішення №10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону №2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №2811-ХІІ.

Разом з цим, статтею 46 Закону України від 26.12.2008р. №835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» передбачено, що у 2009р. допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону №2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 46 Закону №835-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону №2240-III на виконання статті 46 Закону №835-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися.

Отже, на відносини щодо виплати з 23.09.2008р. допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, поширюються норми Закону № 2240-III, відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, помилково застосував до зазначених правовідносин статтю 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», згідно з якою право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має незастрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною, а її розмір дорівнює встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, замість статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Крім того, колегія Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про пропуск позивачем строку на звернення з цим адміністративним позовом до суду апеляційний суд вірно застосував положення статті 99 КАС України в редакції, що була чинною на час такого звернення.

При цьому, допустився помилки при розгляді та вирішення вказаного питання, адже в грудні 2013 року (час винесення постанови апеляційного суду), була чинна норма 100 КАС України, яка визначала право суду залишати позов (в даному випадку частину позовних вимог) без розгляду, а не відмовляти у задоволенні позову по суті (чи в частині).

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської області міської ради задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець