Справа № 2а-0470/4258/11
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2015 рокусправа № 2а-0470/4258/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2011 року у справі № 2а-0470/4258/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про відшкодування компенсації та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 03.08.2011 року, просив стягнути з Криворізького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області компенсацію за понаднормово відпрацьований час, включаючи компенсацію втраченого доходу у відповідності до приросту індексу інфляції на квітень 2011 року, у розмірі 44436,86 грн., а також 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначав, що з 01.01.2005 року працював на посаді оперативного чергового чергової частини Криворізького РВ УМВС України в Дніпропетровській області, з 31.10.2005 року - на посаді помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини Криворізького РВ УМВС України в Дніпропетровській області. Наказом начальника УМВС України в Дніпропетровській області № 122 о/с від 12.08.2008 року звільнений зі служби за віком і має статус пенсіонера. За час роботи на вказаній посаді (42 місяці) ОСОБА_1 вважає, що ним відпрацьовано 420 змін або 10080 годин при місячній нормі у 240 годин. Понаднормативна праця відповідачем не оплачена і складає за період з січня 2005 року по травень 2008 року 24458,84 грн.. Загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з січня 2005 року по квітень 2011 року складає 44436,86 грн. Також ОСОБА_2 вимагає відшкодувати йому моральну шкоду, завдану відповідачем внаслідок відмови у спалі заборгованості, розмір якої визначений ним у 100000 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2011 року позовні вимоги задоволені частково. Суд, застосувавши положення статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вийшов за межі позовних вимог, визнавши протиправними дії Криворізького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за несення служби в надурочний час та нічний час з 01.01.2005 року по 12.08.2008 року та зобов'язавши здійснити розрахунок і виплату компенсації за несення служби в надурочний час та нічний час з 01.01.2005 року по 12.08.2008 року, а також стягнув з відповідача 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції було оскаржено відповідачем в апеляційному порядку і постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2012 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. В решті постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2011 року залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2013 року постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2012 року скасована в частині задоволення позовних вимог щодо визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити розрахунок і виплату компенсації за несення служби в надурочний час та нічний час з 01.01.2005 року по 12.08.2008 року. Справа в цій частині направлена на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Скасовуючи в частині задоволення позовних вимог постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2012 року, Вищий адміністративний суд України зазначив на необхідність при новому розгляді справи встановити фактичну кількість понаднормованого часу позивача, яка підлягає оплаті, яка фактична заборгованість, якщо така є, підлягає відшкодуванню. Також, апеляційний суд має дослідити письмовий наказ, підписаний керівником органа внутрішніх справ, і табель обліку понаднормового виходу, затвердженого керівником органа внутрішніх справ.

Відповідно до частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасоване судове рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Колегія суддів, перевіривши оскаржене рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для його скасування, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 01 січня 2005 р. проходив службу на посаді оперативного чергового чергової частини Криворізького районного відділу управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, з 31.10.2005 р. був призначений на посаду помічника начальника відділу оперативного чергового частини Криворізького районного відділу управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, відповідно до наказу Управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області № 208. Згідно наказу Управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області № 122 о/с від 12.08.2008 р. звільнений з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - за віком. 22 жовтня 2008 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо компенсації у грошовому еквіваленті відповідної суми за службу понад установлений законодавством робочій і нічний час, а 25 жовтня 2008 р. отримав відповідь від Криворізького районного відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на свою заяву в якій повідомлялось про відсутність підстав для виплати йому вказаної компенсації.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні" від 14 вересня 1991 року №197 при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі. Відповідно до положень пункту 2.2 Інструкції по організації роботи чергової частини міського, районного відділу (управління) внутрішніх справ, лінійного відділу (відділення) внутрішніх справ на транспорті, міського, селищного відділу (відділення) міліції, затвердженої наказом МВС України "Про заходи щодо подальшого вдосконалення діяльності чергової служби органів внутрішніх справ України" від 18 серпня 1992 року №485, служба добових нарядів чергової частини організується в чотири зміни тривалістю 24 години кожна. Після зміни штатним працівникам чергової частини надається відпочинок тривалістю 72 години, іншим працівникам, які чергували по міськрайліноргану, - 48 годин, а тим, хто чергував два і більше рази підряд - також 72 години.

Відповідно до пункту 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства. На реалізацію положень постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року № 197 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 1991 року № 530 була затверджена Інструкція про порядок залучення працівників органів внутрішніх справ України до несення служби понад установлений законодавством час, в дні щотижневого відпочинку та святкові дні і надання відповідних компенсацій. Згідно пункту 3 Інструкції підставою залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи служби в дні щотижневого відпочинку й у святкові дні є письмовий наказ, що видається і підписується начальником відповідного районного, міського відділу внутрішніх справ. Підставою до обліку й оплати понаднормового часу служби є письмовий наказ, підписаний керівником органа внутрішніх справ і табель обліку понаднормового виходу, затвердженого керівником органа внутрішніх справ.

Колегія суддів апеляційного суду, переглядаючи постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2011 року з урахуванням приписів частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, вжила процесуальних заходів щодо витребування належних та допустимих доказів несення позивачем служби у визначений ним період в надурочний та нічний час, направивши на адресу відповідача відповідні ухвали від 22 липня 2014 року та 25 листопада 2014 року. Апеляційний суд зобов'язав відповідача надати письмовий наказ, підписаний керівником органа внутрішніх справ, табель обліку понаднормового виходу, затвердженого керівником органа внутрішніх справ, виданих відповідно до Інструкції Міністерства внутрішніх справ України № 530 від 17.12.1991 року, які підтверджують понаднормово відпрацьований час ОСОБА_1 з 01.01.2005 року по 12.08.2008 року; - документи, які підтверджують фактичну кількість понад нормованого часу ОСОБА_1, яка підлягає оплаті, яка фактична заборгованість наявна за вказаний період, а також книги видачі, зберігання зброї та спецзасобів за 2005-2008 роки.

Згідно довідки № 29/4614 від 10.10.2014 року за підписом начальника Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області накази щодо нарахування компенсації за службу в надурочний час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні колишньому помічнику начальника відділу - оперативному черговому Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області майору міліції ОСОБА_1 не видавались. Також відповідач повідомив суд про те, що надати витребувані письмові докази не можливо у зв'язку з тим, що відповідно до вимог наказу МВС України від 04.06.2002 року № 519, книги постової відомості РВ, графіки чергувань, книги рапортів прийому - передачі чергування та журнали обходу території РВ за 2005-2008 роки знищені. На вимогу позивача судом також витребувані книги видачі, зберігання зброї та спецзасобів за 2005-2008 роки з яких можливо би було, як стверджував позивач, встановити дати отримання ним зброї для несення служби в надурочний час. Представниками відповідача у судове засідання надана засвідчена вірності оригіналу копія акту № 29/3944 від 30.04.2009 року про знищення закінчених провадженням справ, журналів та інших документів. Зі змісту акту вбачається, що журнали обліку видачі та прийому озброєння, спецзасобів № 407 від 29.10.2004 року, № 668 від 03.08.2006 року, № 701 від 22.02.2007 року, № 788 від 17.05.2008 року знижені.

Позивач у судовому засіданні звернув увагу колегії суддів на незаконне знищення відповідачем вказаних книг та журналів, які, на його думку, мають зберігатися більш тривалий час. Однак, суд оцінює докази на предмет їх належності та допустимості.

Так, статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Вказаний акт № 29/3944 від 30.04.2009 року є належним та допустимим доказом на підтвердження обставини знищення закінчених провадженням справ, журналів та інших документів, оскільки одержаний з дотриманням порядку, встановленого процесуальним законом, містить інформацію щодо предмету доказування, виданий уповноваженою особою. Докази порушення порядку складання цього акту відсутні, а перевірка наявності підстав для складання такого акту (у тому числі дотримання термінів зберігання документів) до кола процесуальних повноважень суду не входить.

Щодо поданих позивачем письмових доказів на підтвердження обставини несення служби у надурочний час - журнал прийому-передачі чергувань № 667, постова відомість № 662 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно акту № 29/3944 від 30.04.2009 року зазначені журнал та постова відомість знищені (порядкові номери 107,108 акту). Позивач пояснив суду, що ці журнали йому передав стажист, який знайшов їх за територією райвідділу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що загальний характер допустимості доказів означає необхідність безумовного дотримання вимоги про отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з дотриманням порядку збирання, представлення і дослідження доказів, тобто дотримання процесуальної форми доказування .

На думку колегії суддів, надані позивачем журнал прийому-передачі чергувань № 667 та постова відомість № 662 не можуть вважатись допустимими доказами, оскільки отримані з порушенням порядку їх збирання. Крім того, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12 грудня 2013 року зазначив про помилковість висновків апеляційного суду щодо необхідності здійснення компенсації позивачу за службу в понаднормовий час за відсутності наказів керівника органу внутрішніх справ про залучення позивача до надурочних робіт. Проте, наявність цих наказів є обов'язковою умовою здійснення нарахування компенсації та її виплати. Відсутні також і належні та допустимі докази, які підтверджують фактичну кількість понадноромового часу.

Листом від 25.10.2008 року начальник Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомив позивача про відсутність підстав для виплати компенсації за службу в надурочний час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні за 132 зміні, оскільки письмові накази (вказівки) щодо позивача не видавались, подання та рапорти щодо виплати компенсацій з боку начальника штабу та оперативних чергових чергової частини штабу не подавались (т. 1 а.с.216). Згідно особової картки про нарахування заробітної плати, починаючи з 2005 по 2008 роки за час роботи у нічний час згідно наданих до бухгалтерії табелів позивачу було виплачено 596,6 грн., що складає 35 % посадового окладу, про що позивача повідомило також Головне управління МВС України в Дніпропетровській області листом від 21.11.2008 року (т. 1 а.с. 217) та Міністерство внутрішніх справ України листом від 22.12.2008 року (т. 1 а.с.218-219).

Статтею 159 цього ж Кодексу передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки письмовими доказами, які не можуть вважатись належними за наведених вище підстав, не вживши заходів щодо витребування доказів фактичного залучення позивача до несення служби в надурочний час. Крім того, судом не враховано, що між сторонами виник спір з приводу проходження позивачем публічної служби, який є різновидом трудового спору. Предметом позову є вимога про стягнення коштів, який має розглядатись і вирішуватись по суті шляхом встановлення обставин на підставі дослідження наявних та допустимих доказів з урахуванням принципу змагальності сторін. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, змінивши тим самим предмет спору.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших законодавчих приписів, ніж ті, про які зазначає позивач. Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: - лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; - вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Застосувавши приписи статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції не зазначив, чому визначений у позові позивачем спосіб захисту шляхом стягнення суми компенсації є неможливим. Крім того, позов пред'явлений, у даному випадку, до відповідача як до роботодавця, тому враховуючи норми трудового законодавства спір про стягнення суми вирішується судом саме в межах пред'явленого позову.

Колегія суддів, виконавши приписи частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення та прийняття нового про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі, оскільки під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо наявності заборгованості по виплаті компенсації до службу в понаднормативний час, а відтак - і підстави для її стягнення та відшкодування моральної шкоди у розмірі, заявленому позивачем.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Криворізького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2011 року у справі № 2а-0470/4258/11 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.А. Проценко