Справа № 806/334/15
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Житомир справа № 806/334/15

категорія 10.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Коростені про стягнення 750,00 грн.,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Коростені невідшкодовані суми з виплати основного розміру пенсії на ОСОБА_1 в загальній сумі 750,00 грн. за серпень - грудень 2014 року. У обґрунтування своїх позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області посилається на те, що відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженому спільною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4, витрати по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплачені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем за серпень - грудень 2014 року в сумі 750,00 грн.

Представник позивача до суду не прибув, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надіслав заяву з проханням розгляд справи здійснювати без участі представника управління. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача прибув до суду, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, подав заяву з проханням розглядати справу в порядку письмового провадження.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до частини 6 статті 128 КАС України, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що при підписанні актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих (а.с. 5-7, 18,20), яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, за серпень - грудень 2014 року, які були подані Управлінням Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Коростені, останнім не було прийнято до заліку частини витрат Пенсійного фонду, що підлягають відшкодуванню за серпень - грудень 2014 року в загальній сумі 750,00 грн., внаслідок чого відповідачем були складені таблиці розбіжностей до вказаних актів (а.с. 8-11, 17).

Відповідно до вказаних таблиць відповідачем не було прийнято до заліку для відшкодування, виплачених позивачем ОСОБА_1 пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за серпень - грудень 2014 року в загальному розмірі 750,00 грн., оскільки акт Н-1 не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи), загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Згідно із статтею 4 Основ, залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Пунктом 4 частини 1 статті 25 Основ визначено, що за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків визначено статтею 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон 1105-XIV).

В силу приписів частини 1 цієї статті Закону 1105-XIV, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

За таких обставин та враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Між тим, статтею 81 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

У частині 4 статті 26 Основ зазначено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічні положення закріплені у статті 24 Закону 1105-XIV, зокрема, у пункті 5 частини 1 вказаної статті встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено і виплачується позивачем пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, підставою для призначення якої слугував акт про нещасний випадок на виробництві № 6 (форми Н-1).

Як видно із акту про нещасний випадок на виробництві (форми Н-1) № 6 від 30.04.1993 року, нещасний випадок із ОСОБА_1, який працював на ПО "Станкозавод", стався 28.04.1993 року при виконанні ним трудових обов'язків (а.с. 16).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що витрати, понесені органами Пенсійного фонду України у зв'язку з виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань як належного страхувальника від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного суду України №№ 21-129а13 від 21.05.2013 року та 21-150а13 від 04.06.2013 року.

Згідно із частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Суд критично оцінює посилання відповідача на невідповідність акту про нещасний випадок вимогам законодавству, оскільки у встановленому законом порядку він не оскаржений, не дійсним не визнаний та не скасований.

Разом з цим, суд зазначає, що обов'язок відшкодувати витрати Пенсійного фонду України у Фонду соціального страхування від нещасних випадків виникає не на підставі акту про нещасний випадок, а виходячи з факту призначення та виплати ПФУ потерпілим пенсії по інвалідності внаслідок отриманого каліцтва на виробництві. Правомірність призначення пенсії по інвалідності та правомірність її виплати відповідачем не оспорюється.

Частиною 1 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 1 ст. 70 КАС України).

Згідно із положеннями статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належних доказів на спростування вищевказаних обставин суду надано не було.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Коростені суми основного розміру пенсії за серпень - грудень 2014 року у загальному розмірі 750,00 грн. є обґрунтованими, відтак позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України,

постановив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Коростені на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області невідшкодовані суми з виплати основного розміру пенсії на ОСОБА_1 в загальній сумі 750,00 грн. (сімсот п'ятдесят гривень) за серпень - грудень 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос