Справа № 816/3253/14
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р. Справа № 816/3253/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Запара Е.В.

представника позивача Кішко Д.О.

представника відповідача Клименко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" та Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2014р. по справі № 816/3253/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод"

до Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

14 серпня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" /надалі - позивач; ТОВ "Оржицький цукровий завод"/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області /надалі - відповідач; Лубенська ОДПІ/ про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2014 № , № , № , № , № , № , № та від 18.07.2014 № .

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 29 квітня 2014 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками" за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 170 грн. (сто сімдесят гривень).

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 29 квітня 2014 року № , в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" суми грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 42132 грн. 50 коп. (сорок дві тисячі сто тридцять дві гривні п'ятдесят копійок), у тому числі: за основним платежем - в сумі 33706 грн. (тридцять три тисячі сімсот шість гривень) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в сумі 8426 грн. 50 коп. (вісім тисяч чотириста двадцять шість гривень п'ятдесят копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, ТОВ "Оржицький цукровий завод", зазначає, що оскаржувана постанова в частині відмови в задоволенні позову прийнята без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, в порушення норм матеріального та процесуального права, є необгрунтованою та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляійній скарзі. Просить суд апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову прийняти нову постанову, якою позов задовольнити та скасувати податкові повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області № від 29.04.2014р., № від 29.04.2014р., № від 29.04.2014р., від 18.07.2014р. та від 29.04.2014р., а в іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі відповідач, Лубенська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області, зазначає, що оскаржувана постанова в частині задоволення позову прийнята без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, в порушення норм матеріального та процесуального права, є необгрунтованою та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляійній скарзі. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Лубенської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ "Оржицький цукровий завод" підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ТОВ "Оржицький цукровий завод", ідентифікаційний код 05463791, є юридичною особою, перебуває на податковому обліку в Лубенській ОДПІ з 21.06.2006 року, та у перевіряємому періоді було зареєстровано платником податку на додану вартість, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 06.05.2010 року № 100281604.

У термін з 12.03.2014 по 08.04.2014 посадовими особами Лубенської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Оржицький цукровий завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 15.04.2014 року № 752/22-05463791 /том 2 а.с. 116-149/.

За висновками перевірки встановлено наступні порушення:

- п. 135.1 ст. 135, п. 138.3, п.п. "г" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138, ст. 159 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік в сумі 1261658 грн;

- п. 135.1 ст. 135, п. 138.3, п.п. "г" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138, ст. 159 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік в сумі 1845760 грн.;

- п.п. 192.1.1 п. 192.1, п. 192.3 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у перевіряємому періоді на суму 38703 грн., у тому числі: за листопад 2012 року в сумі 2139 грн. та за вересень 2013 року в сумі 36564 грн.;

- п. 49.1 ст. 49, п. 286.2 ст. 296 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного подання податкового розрахунку земельного податку до Лубенської ОДПІ по Остапівській сільській раді на 2013 рік;

- п. 49.1 ст. 49, п. 286.2 ст. 296 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного подання податкового розрахунку земельного податку до Лубенської ОДПІ по Духівській сільській раді на 2013 рік;

- п. 49.1, п. 49.2, п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 313.2 ст. 313 Податкового кодексу України в частині не подання податкового розрахунку збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну і теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками за грудень 2013 року.

29.04.2014 Лубенською ОДПІ на підставі акту перевірки від 15.04.2014 № 752/22-05463791 винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № , яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в сумі 1577072 грн. 50 коп., у тому числі: за основним платежем у розмірі 1261658 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 315414 грн. 50 коп. /том 1 а.с. 47/;

- № , яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1845760 грн. /том 1 а.с. 48/;

- № , яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 48378 грн. 75 коп., у тому числі: за основним платежем у розмірі 38703 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 9675 грн. 75 коп. /том 1 а.с. 49/;

- № , яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "земельний податок з юридичних осіб" в розмірі 170 грн., у тому числі, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 170 грн. /том 1 а.с. 50/;

- № , яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "земельний податок з юридичних осіб" в розмірі 170 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 170 грн. /том 1 а.с. 51/;

- № , яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками" в розмірі 170 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 170 грн. /том 1 а.с. 52/;

Позивач оскаржив дані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів у Полтавській області.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 09.07.2014 № 1418/10/16-31-10-04-12 про результати розгляду скарги залишено без змін податкові повідомлення рішення від 29.04.2014 № , № 1, № 1, № 1, № 1 та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29.04.2014 № в частині грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 71830 грн., в тому числі: основного платежу - 57464 грн. та штрафних санкцій - 14366 грн., в іншій частині залишено без змін /том 2 а.с. 154-162/.

На підставі акта перевірки від 15.04.2014 № 752/22-05463791 та рішення про результати розгляду скарги від 09.07.2014 № 1418/10/16-31-10-04-12 Лубенською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 18.07.2014, яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в розмірі 1505242 грн. 50 коп., у тому числі: за основним платежем у розмірі 1204194 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 301048 грн. 50 коп. /том 2 а.с. 153/.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 № 674/6/99-99-10-01-02-15 про результати розгляду скарги залишено без змін податкові повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ від 29.04.2014 № , № 1, № 1, № 1, № 1, № з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги, а скаргу - без задоволення /том 2 а.с. 163-166/.

Позивач не погодився з зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями від 29.04.2014 № , № , № , № , № , № та від 18.07.2014 № , у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.04.2014 № , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п.п. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Пунктом 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України передбачено, що у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Судом встановлено, що рішенням Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 09.07.2014 № 1418/10/16-31-10-04-12 про результати розгляду скарги залишено без змін податкові повідомлення рішення від 29.04.2014 № , № 1, № 1, № 1, № 1 та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29.04.2014 № в частині грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 71830 грн., в тому числі: основного платежу - 57464 грн. та штрафних санкцій - 14366 грн., в іншій частині залишено без змін /том 2 а.с. 154-162/.

На підставі акта перевірки від 15.04.2014 № 752/22-05463791 та рішення про результати розгляду скарги від 09.07.2014 № 1418/10/16-31-10-04-12 Лубенською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 18.07.2014, яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в розмірі 1505242 грн. 50 коп., у тому числі: за основним платежем у розмірі 1204194 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 301048 грн. 50 коп. /том 2 а.с. 153/.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.04.2014 № вважається відкликаним та не тягне для позивача жодних негативних правових наслідків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.04.2014 № необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку податковим повідомленням-рішенням від 29.04.2014 № та № , суд дійшов наступних висновків.

Перевіркою встановлено та зафіксовано в акті перевірки від 15.04.2014 № 752/22-05463791, що ТОВ "Оржицький цукровий завод" не своєчасно подано податкові розрахунки земельного податку до Лубенської ОДПІ по Остапівській сільській раді та Духівській сільській раді на 2013 рік /том 2 а.с. 140/.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Судом встановлено, що позивачем у порушення вимог п. 49.1 ст. 49 та п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України подано до Лубенської ОДПІ податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2013 рік № та № - 21.02.2013, що підтверджується податковими деклараціями ТОВ "Оржицький цукровий завод" з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2013 рік № та № , у яких зазначено дату їх заповнення 21.02.2013 /том 2 а.с. 70-72, 74-76/, витягами з Аналітичної інформаційної системи "Податковий блок", у яких зафіксовано дату реєстрації вказаних податкових декларацій - 21.02.2013 /том 2 а.с. 73, 77/ та витягом із журналу приймання електронної звітності /том 1 а.с. 165/.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Таким чином, податкове повідомлення - рішення № , яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "земельний податок з юридичних осіб" в розмірі 170 грн., у тому числі, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 170 грн., та податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "земельний податок з юридичних осіб" в розмірі 170 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 170 грн., - винесені Лубенською ОДПІ на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України та з врахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття рішень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2014 № та від 29.04.2014 № , - необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 29.04.2014 № , суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з акту перевірки, перевіряючими встановлено, що ТОВ "Оржицький цукровий завод" не подано розрахунок збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну і теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками за грудень 2013 року, у зв'язку з чим податковим повідомленням - рішенням від 29.04.2014 № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками" за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 170 грн.

Відповідно до п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з п. 313.1 ст. 313 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період для збору дорівнює календарному місяцю.

Відповідно до п. 313.2 ст. 313 Податкового кодексу України податкові декларації збору подаються платниками збору контролюючим органам у строки, визначені для місячного податкового (звітного) періоду, за місцем податкової реєстрації.

Згідно п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

При цьому, згідно з пунктом 310.1 ст. 310 Податкового кодексу України платниками збору є оптовий постачальник електричної енергії та виробники електричної енергії, які мають ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії і продають її поза оптовим ринком електричної енергії, та теплової енергії (далі - юридичні особи).

Разом з тим, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1416 від 07.11.2013 "Про анулювання ліцензій з виробництва електричної енергії та з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом, виданих ТОВ "Оржицький цукровий завод" анульовано на підставі заяв ліцензіата ліцензії АВ № 507783 на право провадження діяльності з виробництва електричної енергії та АВ № 507784 на право провадження діяльності з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом, видані ТОВ "Оржицький цукровий завод" /том 2 а.с. 213/.

Таким чином, ТОВ "Оржицький цукровий завод" у грудні 2013 року не було платником збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну і теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками у розумінні пункту 310.1 ст. 310 Податкового кодексу України, а відтак, не мало обов'язку подавати до контролюючого органу податкову декларацію збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну і теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками за грудень 2013 року.

З огляду на вищевикладене, висновки Лубенської ОДПІ про порушення позивачем вимог п. 49.1, п. 49.2, п.п. 49.18 ст. 49, п. 313.2 ст.313 Податкового кодексу України в частині не подання розрахунку збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну і теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками за грудень 2013 року є помилковими.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення - рішення від 29.04.2014 № , винесене Лубенською ОДПІ без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішення.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, та згідно з частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд першої інстанції обгрунтовано згідно частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийшов за межі позовних вимог про скасування податкового повідомлення - рішення від 29.04.2014 № , натомість визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 29 квітня 2014 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками" за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 170 грн.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 29.04.2014 № , суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з розрахунку Лубенської ОДПІ /том 2 а.с. 28/ та акту перевірки /том 2 а.с. 135/, позивачем двічі включено до складу податкового кредиту жовтня 2012 року суму податку на додану вартість а розмірі 583 грн. на підставі податкової накладної № 42 від 31.10.2012, отриманої від ТОВ "Дон-Прес".

Крім того, у акті перевірки зафіксовано, що відповідно до даних детальної інформації по платнику податку на додану вартість АІС "Полатковий блок" Перегляд результатів співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів по взаємовідносинах ТОІ "Оржицький цукровий завод" з ТОВ "Дон-Прес" за жовтень 2012 року наявне відхилення по податковому кредиту декларації з податку на додану вартість за жовтень 2012 року в сумі 583 грн.

З огляду на вищевикладене, контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту за жовтень 2012 року на 583 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "Дон-Прес".

При цьому контролюючий орган не ставить під сумнів реальність господарського операції по податковій накладній, виписаній ТОВ "Дон-Прес" № 42 від 31.10.2012.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту " а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем двічі включено до реєстру отриманих податкових накладних за жовтень 2012 року за № 117 та за № 124 одну й ту ж саму податкову накладну, виписану ТОВ "Дон-Прес" № 42 від 31.10.2012 на суму 3500 грн., у тому числі ПДВ - 583,33 грн. /том 3 а.с. 107-108/, та як наслідок включено до складу податкового кредиту жовтня 2012 року суму податку на додану вартість по ТОВ "Дон-Прес" у подвійному розмірі 1166,67 грн. замість 583,33 грн. /том 3 а.с. 102-103/.

Таким чином колегія суддів погоджується з висноками суду першої інстанцїі про порушення позивачем вимог п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що полягає у завищенні ТОВ "Оржицький цукровий завод" суми податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за жовтень 2012 року на суму 583 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "Дон-Прес".

За результатами перевірки відповідачем встановлено, що позивачем включено до складу податкового кредиту січня 2013 року суму податку на додану вартість в розмірі 2858,33 грн. на підставі податкової накладної № 12 від 06.09.2012, виписаної ТОВ "Дон-прес". Оскільки позивачем до перевірки не надано документів на підтвердження переміщення товару від ТОВ "Дон-Прес" до ТОВ "Оржицький цукровий завод", відповідач зазначає про неможливість встановлення місця навантаження та місця розвантаження товару, неможливість встановлення автомобіля, що здійснював перевезення, осіб, які здійснювали приймання товару та відповідали за його зберігання. Зазначає, що позивачем до перевірки не надано сертифікатів на продукцію. Крім того, посилається на акт перевірки ДПІ у Печерському районі Головного управління Мндоходів у м. Києві № 230/7/16-18-22-01-16 від 17.03.2014, зазначаючи, що господарська діяльність ТОВ "Дон-Прес" має ознаки нереальності здійснення господарських операцій.

Відтак, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту декларації з податку на додану вартість в сумі 2858 грн. по взаємовідносинам із ТОВ "Дон-Прес", в тому числі, за січень 2013 року в сумі 2858 грн. /том 2 а.с. 135/.

Крім того, перевіркою встановлено, що позивачем включено до складу податкового кредиту жовтня 2012 року суму податку на додану вартість в розмірі 1085 грн. на підставі податкової накладної № 31 від 31.10.2012, виписаної ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон", а також включено до складу податкового кредиту листопада 2012 року суму податку на додану вартість в розмірі 470,84 грн. на підставі податкової накладної № 4 від 02.11.2012, виписаної ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон".

У акті перевірки зафіксовано, що позивачем не надано до перевірки документів на підтвердження переміщення товару від ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон" до ТОВ "Оржицький цукровий завод", тому неможливо встановити місце навантаження та місце розвантаження товару, неможливо встановити автомобіль, що здійснював перевезення, осіб, які здійснювали приймання товару та відповідали за його зберігання; позивачем до перевірки не надано сертифікатів на продукцію.

Контролюючий орган зазначає про відсутність у позивача документів, які достовірно засвідчують фактичне отримання труб: товарно-транспортних накладних, які свідчать про фактичну передачу товару та фактичне перевезення товарно-матеріальних цінностей; документів, з яких можливо встановити місце відвантаження товару, осіб, які здійснювали приймання та відвантаження цього товару, не підтверджено реальність проведення господарських операцій, які можуть бути об'єктом оподаткування ПДВ. Крім того, посилається на акт перевірки ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 02.10.2013 № 1092/2201/37078580, зазначаючи, що перевіркою ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон" встановлено неможливість підтвердження фактичного здійснення, отримання, приймання-передачі, оприбуткування товарно-матеріальних цінностей до ТОВ "Оржицький цукровий завод".

Відтак, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту декларації з податку на додану вартість в сумі 1556 грн. по взаємовідносинам із ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон", у тому числі: за жовтень 2012 року в сумі 1085 грн. та за листопад 2012 року в сумі 471 грн. /том 2 а.с. 133/.

Надаючи правову оцінку вище викладеному, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність належних доказів реальності постачання товару від ТОВ "Дон-Прес" за податковою накладною №12 від 06.09.2012р. та від ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон" за податковими накладними №4 від 02.11.2012 та №31 від 31.10.2012, як наслідок про правомірність висновків контролюючого органу щодо завищення позивачем суми податкового кредиту за січень 2013р. та відповідно заниження позивачем податку на додану вартість за січень 2013р. на суму 2858 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "Дон-прес" та завищення суми податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон" за жовтень 2012 року на суму 1085 грн. та за листопад 2012 року на суму 471 грн. та відповідно заниження суми податку на додану вартість за жовтень 2012 року на суму 1085 грн. та за листопад 2012 року на суму 471 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, які підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ "Дон-прес" було укладеного договір поставки на товар "ярлики 5х9 з нумерацією" на суму 17150 грн., у тому числі ПДВ - 2858,33 грн. Окремої угоди, як єдиного документу не укладалось, натомість постачальником товару ТОВ "Дон-прес" було надано рахунок № 184 від 31.08.12р. який було зазначено в якості договору у податковій накладній №12 від 06.09.2012р..

На виконання умов договору, контрагентом позивача було передано у власність позивача товарно-матеріальні цінності (ярлики 5х9 з нумерацією), про що свідчать надані позивачем та долучені до матеріалів справи копії наступних документів:

- рахунок-фактура від 31.08.2014 № ДП-00184;

- податкова накладна № 12 від 06.09.2012, виписаної ТОВ "Дон-Прес" на товар "ярлики 5х9 з нумерацією" на суму 17150 грн., у тому числі ПДВ - 2858,33 грн.

- видаткова накладна від 17.09.2012 № ДП-0000154;

- прибутковий ордер від 17.09.2012;

- банківська виписка /том 2 а.с. 204-206, 210/.

- копія витягу з картки рахунку 204 за вересень 2012-грудень 2012 та копія витягу з журналу реєстрації ввоза-вивоза майна /том 2 а.с. 207-209, 211-212/.

Доказів того, що вказаний у первинних документах товар не отримувався, ані акт перевірки, ані матеріали даної адміністративної справи не містять.

Оплата за отриманий товар проведена в безготівковій формі, про що свідчать надані копії виписок із особового рахунку у банку.

Під час розгляду справи встановлено, що отриманий товар (ярлики 5х9 з нумерацією) обліковувався на бухгалтерському рахунку 204 «Тара й тарні матеріали».

Отриманий товар був використаний у власній господарській діяльності, а саме при фасуванні цукру в мішки, що підтверджується витратною документацією.

Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що надана позивачем видаткова накладна № ДП-0000154 від 17.09.2012р. не є належним доказом на підтвердження факту реальності господарської операції через відсутність у ній інформації про посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення від отримувача, оскільки сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон" укладено договір поставки № 00005/1-110 від 07.05.2012, за умовами якого постачальник ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон" зобов'язується передати у власність покупця ТОВ "Оржицький цукровий завод" для використання його у виробничій господарській діяльності, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього грошові кошти на умовах договору.

На підтвердження факту здійснення господарських операцій за вказаним договором поставки позивач надав до суду першої інстанції наступні документи:

- податкові накладні, виписані ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Еталон":

№ 4 від 02.11.2012 на товар "труба 89 х 3,5 ГОСТ 8732-78" на загальну суму 2825,04 грн., у тому числі ПДВ - 470,84 грн.

№ 31 від 31.10.2012 на товар "труба 89 х 3,5 ГОСТ 8732-78" на загальну суму 6510 грн., у тому числі ПДВ - 1085 грн.

- копії специфікацій,

- копію видаткової накладної,

- копію прибуткового ордеру,

- копію рахунку на оплату,

- копії банківських виписок, копію витягу з Журналу реєстрації ввозу-вивозу майна та копію картки рахунку 201 за листопад 2012

Доказів того, що вказаний у первинних документах товар не отримувався, ані акт перевірки, ані матеріали даної адміністративної справи не містять.

Оплата за отриманий товар проведена в безготівковій формі, про що свідчать надані копії виписок із особового рахунку у банку.

Під час розгляду справи встановлено, що отриманий товар оприбутковано до центрального складу позивача згідно прибуткового ордера.

Придбана труба передана до бурякопереробного цеху згідно вимоги на врутрішнє переміщеня №468 від 07.11.2012р. та використана для ремонту трубопроводу жомокислих вод, що підтверджується актом сисання від 08.11.2012р.

Посилання відповідача на відсутність сертифікату відповідності, санітарно-гігієнічного висновку на товар, сертифікату якості на поставлену продукцію суд вважає помилковими, з огляду на таке.

Сертифікати не фіксують факт здійснення господарської операції, а лише підтверджують, що продукція відповідає встановленим вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.1 та 2 ст. 666 ЦК України єдиними правовими наслідками невиконання продавцем обов'язку передати покупцеві документи, що стосуються товару, є право (а не обов'язок) покупця відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар покупцеві.

Колегія суддів вважає необгрунтованими висновки суду першої інстанції про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами через відустність ТТН з огляду на наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, оскільки ТТН призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак, враховуючи належне оприбуткування та підтверджене використання позивачем у своїй діяльності придбаного у ТОВ "Дон-прес" товару (ярлики 5х9 з нумерацією), факт відсутності товарно-транспортних накладних не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність документального підтвердження сплати податку на додану вартість попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару через неможливість проведення зустрічних перевірок не впливає на право позивача (покупця) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість при придбанні товару, оскільки Податковий кодекс України не ставить таке право платника податку в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання усіма постачальниками у ланцюгу постачання своїх податкових зобов'язань зі сплати ними сум податків до державного бюджету.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 29.04.2014р. № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 5517 грн., у тому числі: за основним платежем у розмірі 4414 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1103 грн.

Враховуючи допущені судом першої інстанції допущено помилку при застосуванні норм матеріального права, що призвело до необгрутнтованої відмови в задоволенні позову, в цій частині постанова суду першої інсатанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про здоволення позову в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 29.04.2014р. № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 5517 грн., у тому числі: за основним платежем у розмірі 4414 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1103 грн.

Перевіркою встановлено та зафіксовано в акті перевірки, що у вересні 2013 року СТОВ "Зоря" здійснено повернення ТОВ "Оржицький цукровий завод" суми попередньої оплати у розмірі 202235,82 грн., у тому числі ПДВ - 33707,97 грн. відповідно до платіжного доручення № 1685 від 12.09.2013. ТОВ "Оржицький цукровий завод" не проведено коригування податкового кредиту декларації з ПДВ за вересень 2013 року на суму поверненої попередньої оплати, у тому числі ПДВ - 33705,97 грн. Коригування податкового кредиту по даній операції не проводилося й в наступних звітних (податкових) періодах та уточнюючих розрахунках до них.

З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.п. 192.1.1 п. 192.1, п. 192.3 ст. 192 Податкового кодексу України та завищення суми податкового кредиту декларації з податку на додану вартість на суму 33706 грн., у тому числі за вересень 2013 року на суму 33706 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 12.09.2013 СТОВ "Зоря" перераховано позивачу кошти в розмірі 202235,82 грн. із призначенням платежу "повернення оплати по договору б/н від 01.01.2007, у тому числі ПДВ 20% - 33705,97 грн." /том 3 а.с. 143/.

Відповідно до п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Підпунктом 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України визначено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Згідно з п. 192.3 ст. 193 Податкового кодексу України результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому, відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" /чинного до 01.01.2011/ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, у платника податків виникає право, а не обов'язок включити суму ПДВ до складу податкового кредиту, зокрема, у разі списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг).

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що позивач не включав до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 33705,97 грн. по взаємовідносинам з СТОВ "Зоря" у період з 01.01.2007 по вересень 2013 та не збільшував податковий кредит на суму ПДВ 33705,97 грн. у зв'язку з перерахування коштів СТОВ "Зоря".

У свою чергу відповідачем під час перевірки не встановлено та у ході судового розгляду справи не надано суду будь-яких доказів того, що позивач включав суму ПДВ у розмірі 33705,97 грн. до складу свого податкового кредиту у зв'язку зі списанням коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг).

З огляду на частину 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем п.п. 192.1.1 п. 192.1, п. 192.3 ст. 192 Податкового кодексу України та завищення суми податкового кредиту декларації з податку на додану вартість на суму 33706 грн., у тому числі за вересень 2013 року на суму 33706 грн.

Надаючи оцінку податковим повідомленням-рішенням від 29.04.2014 № та від 18.07.2014 № , суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача /том 3 а.с. 75/ перевіркою встановлено, що позивачем на порушення п. 138.3, абз. "г" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138, ст. 159 Податкового кодексу України включено до складу інших витрат (інших витрат звичайної діяльності та інших операційних витрат) суму списаної безнадійної дебіторської заборгованості в 2013 році в розмірі 8450690 грн., що виникла по господарських операціях, проведених у 2010 році, та включених до складу витрат платника податків в попередніх податкових періодах.

Перевіркою встановлено та зафіксовано в акті, що сума дебіторської заборгованості ТОВ "Оржицький цукровий завод" виникла у 2010 році на підставі реалізації продукції (цукру-піску та мішків) відповідно до укладених з ТОВ "Центр українсько - китайського співробітництва" договорів комісії від 01.02.2010 № С/10/К-01/2 та від 30.04.2010 № КС 2003/2010 на суму 10140828,52 грн., у тому числі ПДВ - 1690138,09 грн.

Встановлене порушення контролюючий орган обґрунтовує тим, що позивач не звертався до суду з позовом про стягнення дебіторської заборгованості як з покупця, так із комісіонера або із заявою про порушення справи про їх банкрутство, відтак, у підприємства відсутні підстави для списання безнадійної дебіторської заборгованості відповідно до приписів п.п. 159.1.1 п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України. Зазначає, що у звітах комісіонера ТОВ "Центр українсько - китайського співробітництва" у порушення вимог ч. 1 ст. 1022 Цивільного кодексу України відсутні дані щодо фактичного покупця продукції, переданої по договорах комісії, відомості про укладені договори та реквізити первинних документів, що підтверджують витрати, які понесені комісіонером на виконання договору комісії, що підлягають компенсації. До перевірки позивачем не надано документи, що підтверджували би транспортування цукру, видаткових документів на продукцію, договорів зберігання товару, переданого згідно актів приймання-передачі, хоча такі документи запитувалися контролюючим органом. Позивачем не було заявлено вимог про погашення дебіторської заборгованості в процесі банкрутства боржника ТОВ "Центр українсько - китайського співробітництва" та не вчинено будь-яких заходів та дій щодо стягнення дебіторської заборгованості чи повернення переданого на комісію цукру.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2010 між ВАТ "Оржицький цукровий завод" /комітент/ та ТОВ "Центр українсько-китайського співробітництва" /комісіонер/ укладено договір комісії № С/10/К-01/2, за умовами якого комітент доручає, а комісіонер зобов'язується від свого імені та за рахунок комітента за винагороду заключати договори на реалізацію цукру-піску в мішках по 50 кг, в кількості 1607,450 тн. по ціні 4593 грн. 42 коп. за 1 тону без ПДВ на суму 7383692 грн. 98 коп. без ПДВ та мішки п/п в кількості 32147 штук за ціною 2 грн. 05 коп. без ПДВ на загальну суму 65905 грн. 45 коп. без ПДВ. Загальна сума даного договору становить 8939518 грн. 12 коп., в т.ч. ПДВ - 1489919 грн. 69 коп. /том 2 а.с. 89/.

За змістом акту № 1 від 01.02.2010 приймання-передачі до договору комісії від 01.02.2010 №С/10/К-01/2 в смт. Новооржицьке ВАТ "Оржицький цукровий завод" передало, а ТОВ "Центр українсько-китайського співробітництва" прийняло для реалізації цукор - пісок в мішках по 50 кг в кількості і по ціні, наведеній у таблиці /том 2 а.с. 90/.

За змістом акту № 2 від 02.02.2010 приймання-передачі до договору комісії від 01.02.2010 №С/10/К-01/2 в смт. Новооржицьке ВАТ "Оржицький цукровий завод" передало, а ТОВ "Центр українсько-китайського співробітництва" прийняло для реалізації цукор - пісок в мішках по 50 кг в кількості і по ціні, наведеній у таблиці /том 2 а.с. 91/.

У вказаних актах приймання - передачі зазначено, що товар знаходиться на складі ВАТ "Оржицький цукровий завод" (Полтавська область. Оржицький р-н, смт. Новооржицьке).

Крім того, 30.04.2010 між ТОВ "Оржицький цукровий завод" /комітент/ та ТОВ "Центр українсько-китайського співробітництва" /комісіонер/ укладено договір комісії № КС 2003/2010, за умовами якого комітент доручає, а комісіонер зобов'язується від свого імені та за рахунок комітента за винагороду укласти провочини на реалізацію товару в асортименті, кількості та по ціні, зазначеній у заявці - дорученні, яка видається комітентом комісіонеру та є невід'ємною частиною договору /том 2 а.с. 93/.

Позивачем не надано до перевірки та до суду заяви - доручення, що є невід'ємною частиною вказаного вище договору.

За змістом акта № 1 від 30.04.2010 приймання-передачі до договору комісії № КС 2003/2010 від 30.04.2014 в с. Вознесенське-1 ТОВ "Оржицький цукровий завод" передало, а ТОВ "Центр українсько-китайського співробітництва" прийняло цукор - пісок білий в кількості і по ціні, наведеній у таблиці /том 2 а.с. 94/.

У вказаному акті приймання - передачі зазначено, що товар знаходиться на складі за адресою с. Вознесенське-1, Золотоношський район, Черкаська область, ВАТ "Пальмирський цукровий завод".

Відповідно до ч. 1 ст. 1022 Цивільного кодексу України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Позивачем надано до перевірки копії звітів комітенту № 2 від 02.02.2010 до договору № С/10/К-01/2 від 01.02.2010 на суму 8939518,12 грн., у тому числі, ПДВ - 1489919,69 грн. та № 7 від 12.07.2010 до договору № КС 2003/2010 від 30.04.2010 на суму 1201310,4 грн., у тому числі, ПДВ - 200218,40 грн. /том 2 а.с. 92, 95/.

Листом ТОВ "Оржицький цукровий завод" № 17 від 21.03.2014 на запит контролюючого органу від 18.03.2014 № 1391/10/16-18-22-01-12 /том 2 а.с. 87/ повідомлено, що під час інвентаризації дебіторської заборгованості згідно ПСБО на її суму створено резерв сумнівних боргів станом на 30.12.2011, а при аналізі заборгованостей Дт та Кт станом на 30.09.2013, звернувшись з запитом до ЄДР виявлено інформацію, що підприємство визнано банкрутом станом на 25.10.2012. Згідно норм ст. 159 та п. 14.1.11 ПК України вказана заборгованість відображена в декларації на прибуток за 2013 рік /том 2 а.с. 88/.

Згідно п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

До набрання чинності Податкового кодексу України врегулювання безнадійної заборгованості здійснювалося відповідно до вимог ст. 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Порядок урегулювання безнадійної та сумнівної заборгованості встановлено статтею 159 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 159.1.1 п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України платник податку - продавець товарів, робіт, послуг має право зменшити суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг у поточному або попередніх звітних податкових періодах у разі, якщо покупець таких товарів, робіт, послуг затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсації їх вартості). Таке право на зменшення суми доходу виникає, якщо протягом звітного періоду відбувається будь-яка з таких подій:

а) платник податку звертається до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна;

б) за поданням продавця нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості з покупця або стягнення заставленого майна (крім податкового боргу).

Платник податку - продавець, який зменшив суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до абзацу першого цього підпункту зобов'язаний одночасно зменшити суму витрат цього звітного періоду на собівартість таких товарів, робіт, послуг.

Згідно п.п. 159.1.2 п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України платник податку - покупець зобов'язаний зменшити витрати на вартість заборгованості, визнану судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає день набрання законної сили рішення суду про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Платник податку - продавець у разі якщо суд не задовольняє позов (заяву) такого продавця або задовольняє його частково чи не приймає позов (заяву) до провадження (розгляду) або задовольняє позов (заяву) покупця про визнання недійсними вимог щодо погашення заборгованості або її частини (крім припинення судом провадження у справі повністю або частково, у зв'язку з погашенням покупцем заборгованості або її частини після подання продавцем позову (заяви)), зобов'язаний збільшити:

дохід відповідного податкового періоду на суму заборгованості (її частини), попередньо віднесеної ним до зменшення доходу згідно з підпунктом 159.1.1 цього пункту;

витрати відповідного податкового періоду на собівартість (її частину, визначену пропорційно сумі заборгованості, включеної до доходу відповідно до цього підпункту) товарів, робіт, послуг, за якими виникла така заборгованість, попередньо віднесену ним до зменшення витрат згідно з підпунктом 159.1.1 цього пункту.

Пунктом 5 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України визначено, що норми пункту 159.1 статті 159 цього Кодексу не поширюються на заборгованість, що виникла у зв'язку із затримкою в оплаті товарів, виконаних робіт, наданих послуг, якщо заходи щодо стягнення таких боргів здійснювалися до набрання чинності розділом III цього Кодексу. З метою оподаткування відображення в обліку продавця та покупця такої заборгованості здійснюється до повного погашення чи визнання такої заборгованості безнадійною у такому порядку: порядок урегулювання сумнівної заборгованості, щодо якої заходи із стягнення розпочато до набрання чинності розділом III цього Кодексу.

Платник податку - продавець зобов'язаний збільшити дохід відповідного податкового періоду на суму заборгованості (її частини), попередньо віднесеної ним до складу витрат або відшкодованої за рахунок страхового резерву і у разі, якщо протягом такого податкового періоду відбувається будь-яка з таких подій:

а) суд не задовольняє позову (заяви) продавця або задовольняє його частково чи не приймає позову (заяви) до провадження (розгляду) або задовольняє позов (заяву) покупця про визнання недійсними вимог щодо погашення цієї заборгованості або її частини;

б) сторони договору досягають згоди щодо продовження строків погашення заборгованості чи списання всієї суми заборгованості або її частини (крім випадків укладення мирової угоди в межах процедур відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, визначених законом);

в) продавець, який не отримав відповіді на претензію протягом строків, визначених законом, або отримав від покупця відповідь про визнання наданої претензії, але не отримує оплати (інших видів компенсацій у рахунок погашення заборгованості) протягом визначених у такій претензії строків та при цьому протягом наступних 90 днів не звертається до суду (господарського суду) із заявою про стягнення заборгованості або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ТОВ "Центр українсько-китайського співробітництва" підтверджено, що до ЄДР 08.05.2012 було внесено судове рішення про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, а 25.10.2012 до ЄДР внесено запис про припинення ТОВ "Центр українсько-китайського співробітництва" за судовим рішенням про припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом від 09.10.2012 № 15/165-б, господарський суд м. Києва /том 2 а.с. 20-23/.

ТОВ "Оржицький цукровий завод" не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з ТОВ "Центр українсько-китайського співробітництва" або покупця або із заявою про порушення справи про їх банкрутство .

Позивачем не здійснювалися будь-які заходи щодо стягнення такого боргу і до набрання чинності розділом III цього Кодексу.

Позивачем також не надано суду доказів того, що ним зменшувалася сума доходів у порядку, встановленому статтею 159 Податкового кодексу України.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що для відображення витрат згідно абз. "г" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України не потрібно здійснювати заходи із стягнення боргів, виходячи з наступного.

Відповідно до положень абз. "г" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на створення резерву сумнівної заборгованості визнаються витратами з метою оподаткування в сумі безнадійної дебіторської заборгованості з урахуванням підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Однак, сам порядок урегулювання безнадійної та сумнівної заборгованості визначено статтею 159 Податкового кодексу України та пунктом 5 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, які є спеціальними нормами.

Відповідно до п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг). Згідно з п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Із письмових пояснень представника відповідача встановлено, що позивачем до складу валових доходів у 2010 році віднесено дохід від продажу товарів, реалізованих відповідно до договорів комісії від 01.02.2010 № С/10/К-01/2 та від 30.04.2010 № КС 2003/2010 у 1 та 3 кварталах 2010 року та до складу валових витрат віднесено витрати по виготовленню готової продукції цукру-піску і мішків, які реалізовано відповідно до договорів комісії в попередніх податкових періодах по даті їх виникнення /том 3 а.с. 76/.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що у цілях цього розділу суми, відображені у складі витрат платника податку, у тому числі в частині амортизації необоротних активів, не підлягають повторному включенню до складу його витрат.

Таким чином, оскільки ТОВ "Оржицький цукровий завод" по господарській операції з реалізації продукції згідно договорів комісії від 01.02.2010 № С/10/К-01/2 та від 30.04.2010 № КС 2003/2010 включено як дохід від продажу товарів, так і понесені витрати, тому суми, відображені у складі витрат платника податку не підлягають повторному включенню до складу його витрат.

Крім того, слід зазначити, що у звітах комітенту взагалі відсутні дані щодо фактичного покупця продукції, переданої по договорах комісії, та відомості про укладені договори.

Позивачем не надано до перевірки та до суду документів, що свідчили би про повідомлення комісіонером комітента про порушення контрагентами умов договорів, пов'язаних зі строками та порядком проведення розрахунків, хоча умовами договорів комісії передбачено обов'язок комісіонера відразу повідомити комітента про порушення контрагентами умов виконання договорів, пов'язаних зі строками та порядком проведення розрахунків. Більш того, пунктами 2.3.3 вказаних договорів комісії встановлено обов'язок комісіонера у випадку порушення контрагентами умов договорів поставки, пов'язаних зі строками і порядком проведення розрахунків, передати комітенту по першій його вимозі усі права по таким договорам.

Однак, позивачем не надано суду доказів заявлення вимог ТОВ "Центр українсько - китайського співробітництва" про передачу йому прав по договорам поставки.

Позивачем не заявлено вимог про погашення дебіторської заборгованості в процесі банкрутства боржника ТОВ "Центр українсько - китайського співробітництва" та не вчинено будь-яких заходів та дій щодо стягнення дебіторської заборгованості чи повернення переданого на комісію цукру.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками про порушення позивачем п. 138.3 абз. "г" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138, ст. 159 Податкового кодексу України та завищення у рядку 06.4 податкової декларації про податок на прибуток підприємства "Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати" показників в сумі 8450690 грн., внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток за 2013 рік на суму 1204194 грн. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік в сумі 1845760 грн.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення від 29.04.2014 № та від 18.07.2014 № , - винесені Лубенською ОДПІ на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України та з врахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття рішень.

Відтак, позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2014 № та від 18.07.2014 № , - необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2014р. по справі № 816/3253/14 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 29.04.2014р. № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4414 грн. та штрафні санкції на суму 1103 грн. Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 29.04.2014р. № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4414 грн. та штрафні санкції на суму 1103 грн.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Калитка О.М.
Повний текст постанови виготовлений 15.02.2015 р.