Справа № 826/16698/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна»

до

Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів – Центрального офісу з обслуговування великих платників податків

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.09.2014 №000953901 та від 14.09.2014 №000943901,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів – Центрального офісу з обслуговування великих платників податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.09.2014 №000953901 та від 14.09.2014 №000943901.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів – Центральним офісом з обслуговування великих платників податків на підставі хибних висновків акту перевірки від 30.07.2014 №36/28-10-39-10/32424255 щодо відсутності факту реальності фінансово-господарських операцій між позивачем та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД» та товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерхім», необґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.09.2014 №000953901 та від 14.09.2014 №000943901. За посиланням позивача, він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 30.07.2014 №36/28-10-39-10/32424255 та відповідно, податкових повідомлень-рішень від 14.09.2014 №000953901 та від 14.09.2014 №000943901 з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини справи, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд –

ВСТАНОВИВ:

Міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів – Центральним офісом з обслуговування великих платників податків проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» по фінансово-господарським відносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД» та товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерхім» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна»:

- пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 82 529,00 грн.;

- пункту 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 9 939,00 грн..

За наслідками перевірки Міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів – Центральним офісом з обслуговування великих платників складено акт від 30.07.2014 №36/28-10-39-10/32424255 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 14.09.2014 №000953901, яким позивачеві визначено грошове зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 12 424,00 грн. у тому числі: 9 939,00 грн. – основний платіж, 2 485,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

від 14.09.2014 №000943901, яким позивачеві визначено грошове зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 123 794,00 грн. у тому числі: 82 529,00 грн. – основний платіж, 41 265,00 грн. – штрафні (фінансові) санкції.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів – Центрального офісу з обслуговування великих платників податків від 30.07.2014 №36/28-10-39-10/32424255 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» та його контрагентами:

товариством з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД» за договорами від 16.01.2012 №224, від 13.02.2012 №238/1, від 15.02.2012 №240, від 24.02.2012 №246, від 05.03.2012 №243, від 17.02.2012 №327, від 25.07.2012 №329, від 25.07.2012 №329/1, від 25.07.2012 №329/2, від 06.08.2012 №342;

товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерхім» за договорами від 19.09.2012 №364, від 03.09.2012 №356, від 21.09.2012 №370.

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерхім» (виконавець) укладено типові договори підряду від 19.09.2012 №364, від 03.09.2012 №356, від 21.09.2012 №370, відповідно до яких замовник доручає, а виконавець зобов’язується на власний ризик та власними засобами виконати відповідно до умов даного договору, в повному обсязі та в строк роботи, які замовник зобов’язується прийняти та оплатити.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договорів договори підряду від 19.09.2012 №364, від 03.09.2012 №356, від 21.09.2012 №370; кошториси за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди; актів виконаних робіт за відповідні періоди.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД» (виконавець) укладено типові договори підряду від 16.01.2012 №224, від 13.02.2012 №238/1, від 15.02.2012 №240, від 24.02.2012 №246, від 05.03.2012 №243, від 17.02.2012 №327, від 25.07.2012 №329, від 25.07.2012 №329/1, від 25.07.2012 №329/2, від 06.08.2012 №342, відповідно до яких замовник доручає, а виконавець зобов’язується на власний ризик та власними засобами виконати відповідно до умов даного договору, в повному обсязі та в строк роботи, які замовник зобов’язується прийняти та оплатити.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договорів договори підряду від 16.01.2012 №224, від 13.02.2012 №238/1, від 15.02.2012 №240, від 24.02.2012 №246, від 05.03.2012 №243, від 17.02.2012 №327, від 25.07.2012 №329, від 25.07.2012 №329/1, від 25.07.2012 №329/2, від 06.08.2012 №342; кошториси за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди; актів виконаних робіт за відповідні періоди.

У свою чергу, Міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів – Центральним офісом з обслуговування великих платників податків на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД» та товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерхім» вказано на:

постанову слідчого СВ ФР державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 30.05.2014, в якій встановлено неможливість реального здійснення товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерхім» господарських операцій по наданню послуг товариству з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна».

Так, під час судового розгляду справи контролюючим органом надано суду податкову звітність товариства з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД», з якої вбачається, що товариство не декларувало свої податкові зобов’язання.

Також контролюючим органом надано відомість, що на товаристві з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД» працювала лише одна особа.

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно витягів з ЄДРПОУ по контрагентам позивача, у товариства з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД» основним видом діяльності є пасажирський наземний транспорт, а у товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерхім» - виробництво лаків та фарб.

Так, предметом договорів від 16.01.2012 №224, від 13.02.2012 №238/1, від 15.02.2012 №240, від 24.02.2012 №246, від 05.03.2012 №243, від 17.02.2012 №327, від 25.07.2012 №329, від 25.07.2012 №329/1, від 25.07.2012 №329/2, від 06.08.2012 №342, від 19.09.2012 №364, від 03.09.2012 №356, від 21.09.2012 №370 є виконання різного виду будівельних робіт.

Враховуючи, що на виконання будівельних робіт необхідна наявність у товариств ліцензій, технічна можливість та кваліфікаційний штат працівників, то позивачем не доведено можливість контрагента виконання робіт визначених у вище зазначених договорах.

Отже позивачем не доведено суду економічної та ділової доцільності господарських взаємовідносин із його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД» та товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерхім».

Враховуючи відсутність доведеної позивачем наявності ділової мети та економічної доцільності здійснених правочинів, відсутність руху активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин, суд погоджується і доводами контролюючого органу та вважає їх доведеними щодо створення позивачем уявності господарських операцій з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, а відтак порушення фіскальних інтересів держави.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про правомірність винесених відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14.09.2014 №000953901 та від 14.09.2014 №000943901, а тому позовні вимоги про скасування вказаних податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з частиною першою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 272,44 грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі у розмірі 2 451,92 грн. (2724,36 грн. – 272,44 грн.).

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.