Справа № 805/217/15-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 р. Справа № 805/217/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області

до Відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області

про визнання дій протиправними, скасування постанови від 29.12.2014 року №35003068 та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дій протиправними, скасування постанови від 29.12.2014 року №35003068 та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Управлінням Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області отримано 05.01.2015 року постанову ВДВС Першотравневого районного управління юстиції Донецької області «Про повернення виконавчого документа стягувачеві» від 29.12.2014 року ВП №35003068, якою встановлено, що 12.11.2014 року позивачем була отримана вимога №5698 від 11.11.2014 року про забезпечення представника Пенсійного фонду для виходу (виїзду) до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання починаючи з 19.11.20214 року та кожну наступну середу та п'ятницю, попередивши про повернення виконавчих документів у разі перешкоджання провадженню виконавчих дій, а саме невиконання вимоги. Постановою зазначено, що представник Пенсійного фонду не з'явився для виходу (виїзду) до боржників з метою перевірки їх майнового стану, у зв'язку з чим, керуючись п.4 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем прийнято постанову ВП №35003068 про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.12.2014 року. Позивач вважає такі дії відповідача необґрунтованими та незаконними, тому просить суд визнати їх протиправними та скасувати спірну постанову від 29.12.2014 року №35003068, зобов'язавши відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого документа.

Позивач 28.01.2015 року надав через канцелярію суду клопотання в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути без участі його представника.

Відповідач 29.01.2015 року надав через канцелярію суду письмові заперечення на позову заяву відповідно до яких просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі та справу розглянути без участі його представника.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд дослідивши наявні матеріали справи встановив наступне.

Згідно Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року №202/98-ВР державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України. Органом державної виконавчої служби, зокрема, є районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідачем 11 листопада 2014 року була прийнята вимога №5698 у відношенні позивача, відповідно до якої зазначено, що починаючи з 19.11.2014 року та кожну наступну середу та п'ятницю забезпечити виїзд до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання та подальшого вилучення і передачі арештованого майна на зберігання стягувачу.

Листом від 18 листопада 2014 року №3405/09 позивач надав відповідь, в якій зазначив, що у відповідності до п.7 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за згодою власника використовувати приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна. Крім того, позивач зазначив, що на даний час не має фінансових видатків на ці дії.

29 грудня 2014 року Відділом Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області прийнята постанова ВП №35003068 про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до якої постановлено виконавчий документ: вимогу №Ф106 видану 11.09.2012 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ Першотравневого району заборгованість у сумі 1670 грн. за виконавчим документом - вимогою № Ф106 від 11.09.2012 року, у зв'язку із тим, що представник управління пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області не з'явився для виходу (виїзду) до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчих документів, тим самим порушив пункт 4 частини 1 статі 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (надалі - Закон № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону № 606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 7 частини 3 статті 11 Закону № 606 встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна.

Пунктами 1, 8 частини 2 статті 17 Закону № 606 закріплено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону № 606 витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому

Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 частини 1 статті 47 Закону № 606 передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Частиною 1 статті 59 Закону № 606 встановлено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач у процесі здійснення виконавчого провадження має право тільки за згодою стягувача використовувати транспортні засоби для перевезення майна боржника. Крім того, Законом визначено, що на майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Тобто, законом не покладено обов'язок на позивача (стягувача) надавати транспортні засоби відповідачу для перевезення майна боржника, також законом не визначено, що позивач (стягувач) є однією особою якій передається на зберігання вилучене і арештоване майно боржника, а тому суд не вбачає, що стягувач перешкоджав провадженню виконавчих дій.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при прийнятті спірної постанови відповідач не врахував положення статей Закону України «Про виконавче провадження», а тому спірна постанова відповідача від 29.12.2014 року ВП №35003068 про повернення виконавчого документу стягувачеві підлягає скасуванню та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними, суд зазначає наступне.

Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії є процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків. Правові наслідки для позивача несуть акти індивідуальної дії, а саме - постанова про повернення виконавчих документів. Саме вона мають вплив на його права та інтереси. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 51 Закону № 606 передбачено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, суд відмовляє у задоволені позовних вимог в цій частині.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області до Відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дії щодо винесення постанови від 29.12.2014 року ВП №35003068 про повернення виконавчого документа стягувачеві протиправними, скасування постанови від 29.12.2014 року ВП №35003068 про повернення виконавчого документу стягувачеві, зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого документу (вимога № Ф106 від 11.09.2012 р.) у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» - задовольнити частково.

Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області від 29.12.2014 року ВП №35003068 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Повний текст постанови складено та підписано 3 лютого 2015 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.