Справа № 425/2224/14-а
Суддя: Компанієць І.Д.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мирошникова О.Ш.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року справа №425/2224/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д.,суддів: Васильєвої І.А., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в місті Рубіжному Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2014 року у справі №425/2224/14-а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в місті Рубіжному Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі позивач) просила визнати незаконною відмову Управління Пенсійного Фонду України в місті Рубіжному Луганської області (надалі відповідач) у виплаті грошової винагороди та зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком, а також нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачеві допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу допомогу, яке не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовлено.

Відповідачем на судове рішення подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно Порядку обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізму виплати цієї допомоги, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Стверджує, що навчально-реабілітаційний центр, в якому працювала ОСОБА_3 зазначеним переліком не передбачений.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії трудової книжки позивач з 01.10.1980 року була прийнята до Кремінського міськпрофтехучилища на посаду викладача, далі працювала на посаді викладача в різноманітних навчальних закладах освіти, з 10.01.1993 року прийнята на посаду вчителя обслуговуючої праці за переведенням до Рубіжанської санаторної школи-інтернату, яка неодноразово була реорганізована та змінювала назву. На час звернення до суду позивач працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи в Рубіжанському обласному навчально-реабілітаційному центрі, а вже під час розгляду справи судом першої інстанції заклад мав назву - Комунальний заклад «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа-інтернат I-III ступенів».

Рішенням №36/Л-14 від 01.09.2014 року відповідач відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій (а.с.34).

Пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального захисту при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджений у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про освіту» для дітей, які не мають необхідних умов для виховання і навчання в сімї, створюються загальноосвітні школи-інтернати; для дітей, які потребують тривалого лікування, створюються дошкільні навчальні заклади, загальноосвітні санаторні школи-інтернати, дитячі будинки; для осіб, які мають вади у фізичному чи розумовому розвитку і не можуть навчатися в масових навчальних закладах, створюються спеціальні загальноосвітні школи-інтернати, школи, дитячі будинки, дошкільні та інші навчальні заклади з утриманням за рахунок держави.

Відповідно до Положення про загальноосвітню школу-інтернат та загальноосвітню санаторну школу-інтернат, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 363 від 12.06.2003 року загальноосвітня школа-інтернат це загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ, І-ІІІ ступенів, що забезпечує реалізацію права дітей, які потребують соціальної допомоги, на загальну середню освіту; загальноосвітня санаторна школа-інтернат це загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ, І-ІІІ ступенів з відповідним медичним профілем, що забезпечує реалізацію права дітей, які потребують тривалого лікування та реабілітації, на загальну середню освіту.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» № 963 від 14.06.2000 року, викладачі всіх спеціальностей є педагогічними працівниками.

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.2003 року затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років працівникам освіти при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років, серед яких і викладачі загальноосвітніх навчальних закладів.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» від 23.11.2011 року № 1191, грошова допомога надається особам, які починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та які на день

досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до п. 6 цієї ж Постанови для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із ст.ст. 27, 28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.

За таких обставин, відповідно до вищенаведених норм законодавства, позивач має право при призначенні їй пенсії за віком на грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі та відповідні їм правовідносини, судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в місті Рубіжному Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2014 року у справі №425/2224/14-а - залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2014 року у справі №425/2224/14-а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в місті Рубіжному Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповіда І.Д. Компанієць

Судді В.А. Шальєва

І.А.Васильєва