Справа № 804/98/15
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 р. Справа № 804/98/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
при секретаріВербному Д.С.
представника позивача представника відповідача Чаговець С.О. Бузунова К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білайф" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Відповідач проти позову заперечував, обґрунтовуючи свою доводи тим, що під час проведення перевірки не було підтверджено реальність здійснення господарських операцій позивача із постачальниками ТОВ «Білдінг контракт», ТОВ «Дніпропром», ТОВ «Елста», ПАТ «Плазматекс», ТОВ «Гєніус» та покупцями ТОВ «Іншаат-інвест», ТОВ «Ле Гран», ТОВ фірма «Вуглемашкомплект», у зв'язку з чим встановлено заниження податку на додану вартість та заниження податку на прибуток.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріали справи свідчать, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Білайф» зареєстроване як юридична особа 19.07.2005р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та з 19.07.2005р. перебуває на податковому обліку в ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська.
Судом встановлено, що у період з 16.07.2014р. по 05.08.2014р. на підставі направлень від 11.07.2014 року №№904, 905, 909, 907, 908, 906 згідно з п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок посадовими особами ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Білайф» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011р. по 31.12.2013р., за результатами якої складено Акт №5636/22-01/33669264 від 12.08.2014р.
Перевіркою встановлено порушення:
1. п.п.14.1.36, п.п.14.1.191, п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14, ст.44, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.2, п.138.4, п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся на загальну суму 1388007 грн., в тому числі по періодам: в 3 квартали 2011 року на суму 238 грн., в 4 кварталі 2011 року на суму 160413 грн., в 3 кварталі 2012 року на суму 935 грн., в 4 кварталі 2012 року на суму 147000 грн., в 2013 році на суму 1079659 грн.;
3. абз. «б» п.185.1 ст.185, 187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, не підтверджено господарські операції з придбання та реалізації ТМЦ на загальну суму податку на додану вартість 116840 грн.;
4. п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 752,27 грн.;
5. п.п. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, в результаті чого підприємством при заповнення та наданні до ДПІ податкових розрахунків за ф.№1 ДФ за 4 квартал 2011 року відображено недостовірні дані;
На підставі Акта перевірки №5636/22-01/33669264 від 12.08.2014р. ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська 06.10.2014р. прийняті податкові повідомлення-рішення:
Розділом 3.0.1 Акту №5636/22-01/33669264 від 12.08.2014р. податковим органом наведено опис взаємовідносин з підприємствами-постачальниками по яких відсутній факт реального вчинення господарських операцій, а саме: ТОВ «Білдінг контракт», ТОВ «Дніпропром», ЗАТ «Елста», ПрАТ «Плазматекс», ТОВ «Гєніус».
Так, судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Білайф» (орендар) та ПрАТ «Плазматекс» (орендодавець) укладено договір оренди частини нерухомого приміщення №01-11-2011 від 01.11.2011р., за умовами якого орендодавець передає в тимчасове платне користування частину нерухомого приміщення, розташованого в деревопереробному корпусі за адресою вул. Г.Сталінграда, 139-ж.
Актом приймання-передачі об'єкту оренди від 01.11.2011р. засвідчено факт передачі частини нерухомого приміщення в користування орендарю ТОВ «Білайф» загальною площею 420 кв.м.
28.10.2011р. між ТОВ «Білайф» (покупець) та ЗАТ «Елста» (продавець) укладено договір №2810-11/5, предметом якого є виготовлення та передача у власність покупця продукції виробничо-технічного призначення, найменування, кількість, ціна, вартість та терміни поставки якої наведені в специфікаціях. Поставка товару здійснюється на умовах «Франко-склад продавця» EXW (м. Дніпропетровськ, вул. Г.Сталінграда, 139-ж).
Специфікаціями №1 та №2 до укладеного договору обумовлено поставку злитків із сталі марки 45, 35, 09Г2С, 40Х, 40ХН, на суму 195874 грн. (з ПДВ) та 504102,00 грн. (з ПДВ).
Фінансово-господарські операції з придбання ТОВ «Білайф» товару оформлені відповідними документами, а саме: виписаними постачальником видатковими накладними від 01.11.2011р. та від 30.11.2011р.
Слід зазначити, що на момент вчинення господарських операцій між ТОВ «Білайф» та ЗАТ «Елста» підприємство ТОВ «Білайф» фактично знаходилось за тією ж адресою що і продавець - ЗАТ «Елста» на підставі договору, що виключає необхідність виписання товарно-транспортних накладних при умовах переміщення товару в межах одного приміщення.
Також 01.10.2013р. між ТОВ «Білайф» (покупець) та ТОВ «Білдінг контракт» (постачальник) укладено договір поставки шлаку №01/10, за умовами якого постачальник передає у власність покупця товар - шлак відвальний ДСТУ БВ2.7-35-95 відповідно специфікацій. Доставка товару здійснюється зі складу (м. Дніпропетровськ) автомобільним транспортом, залученим постачальником.
Транспортування придбаного товару здійснено ТОВ «Білдінг контракт», про що свідчать складені товарно-транспортні накладні.
Як вбачається з акту перевірки, відповідачем встановлено взаємовідносини позивача з ТОВ «Дніпропром» щодо придбання електродів у серпні 2011 року на загальну суму 1035 грн.
Так, представником позивача в судовому засіданні надано копії видаткової накладної від 08.09.2011р. №050 на придбання від ТОВ «Дніпропром» електродів, що свідчить про реальність взаємовідносин із ТОВ «Дніпропром» у серпні 2011 року з приводу придбання електродів.
Також актом перевірки зазначено, що позивачем у 4 кварталі 2011 року віднесено до складу витрат суму з придбання у ЗАТ «Елста» електродів на загальну суму 583333,33 грн. та у 3 кварталі 2012 року віднесено до складу витрат суму з придбання у ПрАТ «Плазматекс» електродів на загальну суму 583333,33 грн., проте представником позивача в судовому засіданні зазначено, що жодних взаємовідносин із ЗАТ «Елста» у 4 кварталі 2011 року з приводу придбання електродів не відбувалось.
Розділом 3.0.2 Акту №5636/22-01/33669264 від 12.08.2014р. податковим органом наведено опис взаємовідносин з підприємствами-покупцями по яких відсутній факт реального вчинення господарських операцій, а саме: ТОВ «Іншаат-інвест», ТОВ «Ле гран», ПП «Фірма «Вуглемашкомплект».
Досліджуючи взаємовідносини ТОВ «Білайф» з підприємствами-покупцями ТОВ «Іншаат-інвест», ТОВ «Ле гран», ПП «Фірма «Вуглемашкомплект», судом встановлено наступне.
З матеріалів справи слідує та податковим органом підтверджено, що ТОВ «Білайф» на підставі Договору купівлі-продажу (відпуску) матеріальних цінностей державного реєстру №юр-2в/31п-2013 від 16.09.2013р. та Договору купівлі-продажу (відпуску) матеріальних цінностей державного реєстру №юр-2в/38п-2013 від 16.09.2013р., укладених з ДА резерву України на підставі Закону України «Про державний матеріальний резерв», Порядку реалізації матеріальних цінностей державного резерву та за результатами аукціону з реалізації матеріальних цінностей державного резерву, придбано матеріальні цінності державного резерву на умовах EXW «Франко-склад» - цукор 3 категорії ДСТУ 4623:2006 розфасований у поліпропіленові мішки 1/50 кг. у кількості 500 тонн.
Прийняття придбаного товару засвідчено вписаними накладними та товар (цукор-пісок) за жовтень 2013 року, копії яких наявні в матеріалах справи.
Придбаний товар в подальшому реалізовано на підставі договорів поставки:
1. №29/10-01 від 29.10.2013р., укладеного з ПП «Фірма «Вуглемашкомплект», за умовами якого постачальник зобов'язується поставити цукор ДСТУ 4623:2006. Кількість, асортимент та ціна товару визначається сторонами у видаткових накладних на кожну партію товару. Поставка товару здійснюється самовивозом - автотранспортом покупця на умовах EXW (Склад постачальника - м.Смела, вул..І.Франка, 18).
Фінансово-господарські операції з реалізації товару оформлені відповідними документами, а саме: виписаними постачальником видатковими накладними від 30.10.2013р. №№ РН-0000108, РН-0000109,РН-0000110, РН-0000111,РН-0000112, РН-0000113, від 31.10.2013р. №№ РН-0000114, РН-0000115, РН-0000116, РН-0000117, РН-0000118, РН-0000119, від 01.11.2013р. №№ РН-0000124, РН-0000125, РН-0000126, РН-0000127.
Товар передано представнику ПП «Фірма «Вуглемашкомплект» на підставі виписаних довіреностей на отримання товару - цукор, копія якої міститься в матеріалах справи.
Розрахунок за договірними зобов'язаннями сплачено у безготівковій формі, про що свідчать виписки з банківського рахунку позивача.
2. №08/10-01 від 08.10.2013р., укладеного з ТОВ «Іншаат-інвест», за умовами якого постачальник зобов'язується поставити цукор ДСТУ 4623:2006. Кількість, асортимент та ціна товару визначається сторонами у видаткових накладних на кожну партію товару. Поставка товару здійснюється самовивозом - автотранспортом покупця на умовах EXW (Склад постачальника - м.Смела, вул.І.Франка, 18, м.Київ, бул.І.Лепсе, 24).
Фінансово-господарські операції з реалізації товару оформлені відповідними документами, а саме: виписаними постачальником видатковими накладними від 16.10.2013р. № РН-0000058, від 17.10.2013р. № РН-0000064, від 31.10.2013р.№ РН-0000104, РН-0000105, РН-0000121, від 11.10.2013р. № РН-0000049, від 10.10.2013р. № РН-0000042, РН-00000435, від 09.10.2013р. № РН-0000036.
Товар передано представнику ТОВ «Іншаат-інвест» на підставі виписаних довіреностей на отримання товару - цукор, копії яких містяться в матеріалах справи.
Розрахунок за договірними зобов'язаннями сплачено у безготівковій формі, про що свідчать виписки з банківського рахунку позивача.
3. №08/10-01 від 08.10.2013р., укладеного з ТОВ «Ле гран», за умовами якого постачальник зобов'язується поставити цукор ДСТУ 4623:2006. Кількість, асортимент та ціна товару визначається сторонами у видаткових накладних на кожну партію товару. Поставка товару здійснюється самовивозом - автотранспортом покупця на умовах EXW (Склад постачальника - м.Смела, вул.І.Франка, 18, м.Київ, бул.І.Лепсе, 24).
Фінансово-господарські операції з реалізації товару оформлені відповідними документами, а саме: виписаними постачальником видатковими накладними від 09.10.2013р. № РН-0000033, № РН-0000037, від 15.10.2013р. № РН-0000055, № РН-0000056, РН-0000059 від 16.10.2013р., № РН-0000065 від 17.10.2013р., № РН-0000106 від 31.10.2013р., №№ РН-0000122 та РН-0000123 від 01.11.2013р.
Товар передано представнику ТОВ «Ле гран» на підставі виписаних довіреностей на отримання товару - цукор, копії яких містяться в матеріалах справи.
Розрахунок за договірними зобов'язаннями сплачено у безготівковій формі, про що свідчать виписки з банківського рахунку позивача.
Слід зауважити, що транспортування товару здійснювалось покупцями самостійно, що виключає наявність у продавця товаоросупровідних документів, а тим більше не може свідчити про нереальність господарських операцій з продажу товару.
Крім того, відсутність факту подальшої реалізації придбаного товару (цукор ДСТУ 4623:2006), що має місце на думку податкового органу, суперечить сутності та меті ведення господарської діяльності - отримання прибутку.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини.
1. Рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
2. Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
Зокрема, підлягає встановленню статус постачальника товарів (послуг), придбання яких є підставою для формування податкового кредиту та/або сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
В даному випадку в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо. Слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Розділом ІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.
Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не включаються до складу витрат, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Отже, норми Податкового кодексу України в якості підстави для не включення до складу валових витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Суд зазначає, що за результатами перевірки порушення під час оформлення позивачем податкових накладних не виявлено, досліджені судом податкові накладні оформленні у відповідності до вимог ст. 201 ПК України, МФУ від 01.11.2011 року №1379 «Про затвердження форми податкової накладної та порядок заповнення податкової накладної», заповнені особою, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.
Відповідно до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Водночас, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 р. № 1936/11/13-11: «документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».
Аналізуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій та добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.
Суд погоджується з думкою податкового органу щодо можливої сумнівності реальності здійснених платником податків операцій, проте відповідно ст.62 Конституції України судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
А також суд звертає увагу, що на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем до суду були надані первинні документи, які містять всю необхідну інформацію щодо кількості, вартості отриманих та реалізованих товарів.
Суд зазначає, що чиним законодавством не передбачено залежності виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання та не встановлює обов'язку для підприємства здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.
Також з огляду на підтвердження позивачем первинними документами реальності здійснення, описаних в Акті перевірки, операцій, суд не приймає до уваги посилання податкового органу на наявні відомості із баз даних із зазначенням даних стосовно контрагентів позивача, з урахуванням наступного.
Чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.
Таким чином, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.
Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Навіть за наявності беззаперечних доказів порушення контрагентом позивача чинного в Україні законодавства, зокрема, податкового законодавства, то це тягне за собою правові наслідки у вигляді відповідальності виключно для зазначеного суб'єкта господарювання.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи. Діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.
Суд звертає увагу, що згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Отже податковий орган безпідставно, без належного обґрунтування підмінює факт реалізації придбаного товару на адресу ТОВ «Іншаат-інвест», ТОВ «Ле гран», ПП «Фірма «Вуглемашкомплект» та отриманого за реалізацією товару прибутку поняттям безповоротної фінансової допомоги, як інших доходів, та додатково нараховує податок на прибуток на суму отриманого від реалізації товару прибутку.
На підставі викладеного, з огляду на встановлену реальність придбання та реалізації товарів за укладеними договорами, обґрунтованість та доцільність здійснених витрат, економічну вигоду укладення договорів реалізації з кінцевою метою отримання прибутку, що підтверджено відповідними первинними документами, суд визнає необґрунтованими висновки ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська, викладені в акті перевірки №5636/22-01/33669264 від 12.08.2014р., та задовольняє адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Білайф» повністю.
Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 86, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Білайф» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2015 року

Суддя Р.З. Голобутовський