Справа № 2610/12385/2012
Суддя: Пономаренко Н. В.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/12/2014
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Пономаренко Н.В.

при секретарі Клим Т.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Чербар В.А.

представника третьої особи Чербар В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Шевченківської районної у м. Києві ради, заступника голови Шевченківської районної у м. Києві ради, треті особи: Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фелічіта", Товариство з обмеженою відповідальністю "ВДС Інвест" про визнання протиправним та скасування розпорядження та рішення, суд,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просив визнати протиправним і скасувати Розпорядження заступника голови Шевченківської районної у м. Києві ради №181 від 12.06.2008 "Про передачу в орендне користування нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м.Києва" в частині передачі в орендне користування підвального приміщення площею 100,00 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 під склад шляхом укладання договорів оренди, а саме п.п.1.25 п.1 Розпорядження - з моменту його прийняття.

А також просить визнати протиправним та скасувати рішення VІ сесії V скликання Шевченківської районної в м.Києві ради від 19.06.2008 №471 "Про приватизацію об"єктів комунальної власності Шевченківського району м.Києва", в частині затвердження Переліку об"єктів комунальної власності Шевченківського району м.Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу нежилого приміщення площею 100 кв.м по АДРЕСА_1, а саме п.79 Додатка 1 до зазначеного Рішення - з моменту його прийняття.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що він являється власником кв.НОМЕР_1 в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що у підвальному приміщенні вказаного будинку знаходяться комунікації по водовідведенню, водопостачанню, електропостачанню, газопостачанню, а також знаходиться бойлерна система нагріву води для обслуговування будинків АДРЕСА_1, тому вказаний підвал являється допоміжним приміщенням і позивач разом з іншими власниками квартир будинку є співвласником вказаного підвалу як допоміжного приміщення призначених для експлуатації будинку і не відносяться до категорії нежилих, належить до житлового фонду і не підлягає відчуженню за рішенням місцевого органу влади.

На підставі оскаржуваного Розпорядження №181 від 12.06.2008 вказані нежитлові приміщення були Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної в м.Києві ради були передані в оренду під склад ТОВ "Фелічита", а вже Шевченківська районна рада у м.Києві своїм Рішенням №471 від 19.06.2008 "Про приватизацію об"єктів комунальної власності Шевченківського району м.Києва", затвердила Перелік об"єктів комунальної власності Шевченківського району м.Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу нежилого приміщення площею 100 кв.м по АДРЕСА_1,( п.79 Додатка 1 до зазначеного Рішення). Після чого, 7.10.20109 був укладений договір купівлі-продажу вказаного приміщення на підставі якого ТОВ "Фелічіта" стало власником нежитлового приміщення (в літ.А) №1.2.3 (групи приміщень №9) по АДРЕСА_1 загальною площею 112,10 кв.м. Після чого 15.03.2010 ТОВ "Фелічіта" уклало договір купівлі-продажу вказаних приміщень з ТОВ "ВДС Інвест" яке на даний час являється його власником.

Позивач вважає, що оскільки він являється власником квартири у вказаному будинку, оспорюваним рішенням були порушені його права, оскільки відповідачі не мали права здавати в оренду та продавати підвальне приміщення, оскільки він з іншими співвласниками квартир в будинку в силу закону являються і співвласниками допоміжних приміщень, яким являється і вказаний підвал.

В судовому засіданні представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Шевченківської районної у місті Києві ради та третьої особи : Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Щевченківської районної у м.Києві ради позов не визнали і в письмових запереченнях вказали, що нежитлові приміщення не є допоміжними приміщеннями зазначеного житлового будинку, а отже щодо них не існувало законодавчої заборони на їх відчуження без згоди мешканців вказаного житлового будинку (т.2 а.с.147-150).

Відповідач - заступник голови Шевченківської районної у місті Києві ради (на час виникнення правовідносин) Федоренко О. в судові засідання жодного разу не з"являвся. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представники третіх осіб: ТОВ "Фелічіта" та ТОВ "ВДС Інвест" в судове засідання не з"являлись, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити виходячи із наступного.

Згідно з частиною першою ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 належить на праві власності квартира НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2006 (т.1 а.с.11).

Відповідно до п.7 ст.92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 143 Конституції України встановлює, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності.

Згідно з ч.2 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" встановлено, що з державної у комунальну власність передаються, зокрема, житлові будинки (разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями).

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" питання організації управління районами в місті Києві належить до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста.

Відповідно до рішень Київської міської ради від 6 вересня 2001 року №3/143 "Про районні у м. Києві ради", від 8 листопада 2001 року №71/1505 "Про хід адміністративно-територіальної реформи в м. Києві" та з метою забезпечення формування комунальної власності районів м. Києва Київською міською радою ІХ сесії ХХІІ скликання 27 грудня 2001 року було прийняте рішення №208/1642 "Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва", яке діяло на час спірних правовідносин, яким розмежовувалося комунальне майно м. Києва між новоутвореними районами міста та затверджено перелік об"єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно п.1045 в додатку 11, з якого вбачається, що жилий будинок АДРЕСА_1 відноситься до комунальної власності. Даним рішенням було визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13 січня 1992 року №26 "Про формування комунального майна міста Києва" (т.1 а.с. 12-13).

Розпорядженням №181 від 12.06.2008 за підписом заступника голови Шевченківської районної у м.Києві ради О.Федоренком "Про передачу в орендне користування нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва" та керуючись Законом України "Про оренду державного та комунального майна", Методикою розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади Шевченківського району м. Києва, затвердженою Рішенням ІІІ сесії Шевченківської районної у місті Києві ради V скликання №41 від 13.07.2006 , протокольними рішеннями комісії з проведення конкурсу на право оренди нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва №24 від 25.04.2008 та №26 від 12.06.2008, з метою раціонального використання нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва, - передано в орендне користування підвальне приміщення площею 100,00 кв.м. в АДРЕСА_1 під склад до 17.06.2009 року шляхом укладання договорів оренди з ТОВ "Фелічіта" ( т.1 а.с. 16-18).

На виконання вказаного Розпорядження укладено відповідний договір оренди від 13.06.2008 №1045/2 та додаткову угоду №1 від 23.09.2008 якою внесені зміни до основного договору №1045/2 на підставі розпорядження №288 від 22.09.2008 Шевченківської районної у м. Києві ради та поверхового плану БТІ м.Києва від 27.08.2008 : змінено загальну площу орендованого підвалу зі 100,0 кв.м. на 112,1 кв.м.(т.1 а.с.22-32).

19.08.2008 року Шевченківська районна у м. Києві рада у відповідності до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", керуючись Законами України "Про приватизацію майна невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про приватизацію державного майна" та враховуючи висновки постійної комісії з питань управління та приватизації комунального майна прийняла рішення №471, яким затвердила перелік об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу, до якого було включено і спірне нежиле приміщення в будинку по АДРЕСА_1. Згідно Додаткоу №1 в п.п.79 міститься перелік об"єктів, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні : нежитлові приміщення площею 100,0 кв.м. в будинку на АДРЕСА_1 ", покупець - ТОВ "Фелічіта" (т.1 а.с. 33,34).

Згідно з ч.1,2 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону.

За правилами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів суб'єктів правовідносин, на регулювання яких видано спірний акт.

Відповідно до ст.5, ст. 6 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Київська міська рада, яка діє на території міста Києва як субєкт права власності від імені та в інтересах територіальної громади здійснює правомочності щодо володіння, користування й розпорядження обєктами права комунальної власності.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про столицю України місто Київ"місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

При цьому, в ч.5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України "Про столицю України місто Київ" питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста. У районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад.

Головне управління комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради здійснює у встановленому порядку оформлення права власності на об"єкти нерухомого майна (нежилі будинки, споруди, приміщення) з видачею свідоцтв про право власності відповідно до підпункту 28 пункту 7 Положення про Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 10.07.03 №584/744 (із змінами, внесеними рішеннями Київської міської ради від 29.04.2004 №204/1434, від 09.03.2006 №186/3277).

Порядок оформлення права власності та видачі правовстановлюючих документів (свідоцтв про право власності) на об"єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб та розташовані на території м. Києва, визначався нормами Тимчасового порядку видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням голови Київської міської державної адміністрації від 02.10.96 №1563, та Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001 № 1820, зареєстрованого в Київському міському управлінні юстиції 31.08.2001 за № 62/364 (далі -Положення) на підставі передбачених Положенням документів, які були чинними на момент оформлення права власності.

Оформлення територіальній громаді Шевченківського району міста Києва права комунальної власності на нежилі приміщення було здійснено на підставі звернення Шевченківської районної у місті Києві ради в установленому порядку до Головного управління та надання документів, передбачених Положеннями.

Таким чином, аналізуючи норми права, які стосуються права власності на майно вбачається, що єдиним законним власником спірного нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на момент прийняття Шевченківською районною у м. Києві радою розпорядження №181 від 12.06.2008 "Про передачу в орендне користування нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва" та рішення від 19.06.2008 №471 "Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва" була територіальна громада Шевченківського району м. Києва.

Суд прийшов до висновку, що позивач помилково вважає, що на момент прийняття оскаржуваного рішення №471 від 19.06.2008, спірні нежитлові приміщення - підвал будинку не перебував у комунальній власності, а був у власності власників квартир як допоміжне приміщення та переданий лише на баланс "ЖЕК "Ярославська" як експлуатуючій організації виходячи із наступного.

Вимоги п.7 статті 1 Закону України " Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку" нежилим приміщенням - є приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, саме на нежиле приміщення Головним управлінням і було видане оскаржуване свідоцтво.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Аналогічна правова дефініція міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207 якими визначено, що допоміжні приміщення житлового будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Статтею 4 ЖК України передбачено, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Відповідно до СНиП 2.08.01-89 "Жилые здания" житловий будинок може мати: житлові приміщення, призначені для проживання мешканців, допоміжні приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку; нежилі приміщення, які належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійним об"єктом цивільно-правових відносин, що узгоджується зі статтею 1 вищевказаного ЗУ, якою визначено, що нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Допоміжні приміщення складаються із загального та неподільного майна і належать співвласникам приміщень нежитлового фонду на праві спільної власності (спільне майно). Неподільне майно (сходові клітини, коридори, підвали тощо) належать співвласникам на праві спільної сумісної власності та не підлягає відчуженню. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених межах розпоряджаються спільним майном відповідно до вимог цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.1.1, 4.2 рішення Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 02.03.04 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_6 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Разом із тим, відповідно до ухвали Конституційного Суду України від 12.05.2004 № 46у/2004 у справі № 2-40/2004 наведений у підпункті 1.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 перелік допоміжних приміщень "(підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін)" не є офіційним тлумаченням терміна "допоміжні приміщення".

Натомість, в даному випадку, згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 10032/10033/13-43 від 16.06.2014 року : визначити функціональне призначення групи приміщень №9, загальною площею 112.1 кв.м., розташованих в підвалі будинку АДРЕСА_1, яке передбачалось проектною документацією на будівництво або на момент проведення останніх робіт з капітального ремонту будинку, а також встановити чи відносили приміщення зазначеної групи станом на 1.01.2008 до допоміжних приміщень житлового будинку, не вбачається можливим, оскільки на дослідження не була надана вся необхідна додаткова документація, яка зазначена в клопотанні експертів.

Крім того, вказаними висновками обґрунтовано встановлено, що приміщення групи №9, загальною площею 112,1 кв.м, що належить ТОВ "ВДВС Інвест" і розташовані в будинку АДРЕСА_1, на момент проведення дослідження є нежитловим приміщенням в структурі багатоквартирного житлового будинку, що не відносяться до житлового фонду і можуть вважатися самостійним об"єктом цивільно-правових відносин, з визначеним, відповідно до правовстановлюючої документації, цільовим призначенням та не відносяться до допоміжних (в тому числі технічних) приміщень даного будинку (т.1 а.с.83).

В даному випадку судом також береться до уваги обгрунтування висновку та обставини, встановлені експертами при фактичному дослідженні спірних нежитлових прміщень.

Адже, в даному випадку згідно наданої БТІ технічної документації, що група спірних нежитлових приміщень станом на 27.08.2008 складалася із наступних приміщень: основне - 44,6 ев.м., підсобне - 7,9 кв.м., основне - 59,6 кв.м., всього : 112,1 кв.м. В зазначеній проектній документації відсутні дані щодо функціонального призначення досліджувальних приміщень (т.2 а.с.71).

Натомість, експертами встановлено, що при проведенні обстеження наявність загально будинкового інженерно-технічного обладнання та пристроїв, які б забезпечували життєдіяльність і експлуатацію житлової частини будинку встановлено не було. Встановлене при обстеженні інженерне обладнання в приміщеннях групи №9 є або дублюючим (вентилі на трубопроводах холодного волопостачання), або призначене виключно для забезпечення експлуатації даних прміщень. В групі приміщень №9, загальною площею 112,1 кв.м станом на момент проведення дослідження, відсутні спеціально обладнані допоміжні приміщення, призначені для забезпечення утримання прибудинкової території та культурно-побутового обслуговування мешканців будинку (т.2 зворот а.с.73, 82).

При цьому, слід зазначити, що ніяких належних і допустимих доказів щодо належності спірних нежитлових приміщень до допоміжних, стороною позивача надано не було і ніяким чином вищевказані висновки експертів та викладені в них обставини та обґрунтування не спростовані.

З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що позивач не довів порушення його законних прав як співвласника квартири в будинку, ним не надано жодного належного і допустимого доказу тому, що зазначені приміщення є допоміжними, або були ними та мали призначення забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців і власників квартир, або вказані приміщення були технічними.

Таким чином, судом встановлено, що спірне нежиле приміщення не відносяться до категорії допоміжних, воно не є об'єктом права спільної власності співвласників будинку, відтак на нього не розповсюджуються норми Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 щодо здійснення співвласниками будинку права розпоряджатися допоміжними приміщеннями і у відповідності до закону воно є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Як наслідок, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі діяли в межах чинного законодавства. Отже, на час спірних правовідносин, власником спірного нерухомого майна, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 була територіальна громада Шевченківського району м. Києва в особі Шевченківської районної у м. Києві ради, яка була суб"єктом права комунальної власності і мала право на власний розсуд розпоряджатися зазначеним приміщенням.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає порушень чинного законодавства відповідачами при прийнятті оскаржуваних рішень, а отже, у задоволенні позовних вимог до вказаних відповідачів слід відмовити, оскільки вони діяли в межах своїх повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства та не порушували права та охоронювані законом інтереси позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 55, 72, 127, 143 Конституції України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 6 Закону України "Про столицю України місто Київ", ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" , ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст.4 ЖК УРСР, ст.ст. 382, 393 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 6, 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 171, 254 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Шевченківської районної у м. Києві ради, заступника голови Шевченківської районної у м. Києві ради, треті особи: Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фелічіта", Товариство з обмеженою відповідальністю "ВДС Інвест" про визнання протиправним та скасування розпорядження та рішення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: