Справа № 344/1553/13-а,2а-344/303/13
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року Справа № 7539/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Багрія В.М.,
суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного військового комісаріату на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.03.2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про стягнення грошової компенсації замість речового майна,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про стягнення грошової компенсації замість речового майна.
Позивач посилався на те, що на момент звільнення з військової служби мав право на грошову компенсацію за не отримане речове майно в розмірі 8812, 97 грн. Однак, така грошова компенсація не була виплачена відповідачем.
Позивач просив стягнути з Івано-Франківського ОВК на його користь грошову компенсацію замість речового майна в розмірі 8812, 97 грн.
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.03.2013 року позов задоволено.
Стягнуто з Івано-Франківського ОВК на користь ОСОБА_1 8812, 97 грн. грошової компенсації замість речового майна.
Постанову суду першої інстанції оскаржив Івано-Франківський ОВК, подавши на неї апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом допущене порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна з 11.03.2000 року була призупинена. З огляду на зазначене, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за не отримане речове майно в розмірі 8812, 97 грн. у суду першої інстанції не було.
Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 , підполковника медичної служби, звільнено наказом першого заступника Міністра оборони України від 16.08.2012 року №142 з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №92 від 4.10.2012 року ОСОБА_1 було виключено з 4.10.2012 року із списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Івано-Франківського обласного військового комісаріату .
Відповідно до довідки №10 від 24.12.2012 року ТВО військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас (у відставку) підполковника м/с ОСОБА_1 становить 213 предметів на суму 8812.97 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 мав право на грошову компенсацію за не отримане речове майно за період проходження ним служби, тому кошти в розмірі 8812, 97 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до ч.5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.
Військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року за № 1459-ІІІ призупинено дію ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них, а також дію абз. 1 ч. 1 ст. 14 вищевказаного Закону в частині забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей безоплатного проїзду у відпустку.
Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено ст. 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
При цьому положення ч. 2 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що на момент звернення ОСОБА_1 щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням Закону № 2011-XII.
За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 , який був звільнений з військової служби в серпні 2012 року, про стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно за період проходження ним служби слід відмовити.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права в подібних спірних правовідносинах міститься у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13), 11 червня 2013 року (№ 21-156а13), 18 червня 2013 року (№ 21-191а13), 10 грудня 2013 року (№ 21-415а13), 15 липня 2014 року (№ 21-164а14).
Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову позивачу в задоволенні позову з наведених підстав.
Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного військового комісаріату задовольнити.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.03.2013 року по справі № 344/1553/13-а скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий: В.М. Багрій
Судді : А.І. Рибачук
Д.М. Старунський