Справа № 815/6233/14
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2015-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6233/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Катаєвої Е.В.

суддів Бжассо Н.В.

Кравченко М.М.

секретар Швець В.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби інтелектуальної власності України, заступника Голови Державної служби інтелектуальної власності України Висоцької Любові Віталіївни про визнання протиправним та нечинним рішення за заявкою на знак для товарів та послуг № m 2013 12951 від 22.07.2013 року, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року до суду звернувся ОСОБА_2 до Державної служби інтелектуальної власності України (далі Державна служба), заступника Голови Державної служби інтелектуальної власності України Висоцької Любові Віталіївни з позовом (а.с.2-7), в якому позивач, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.22-27), просив: - визнати протиправним та нечинним рішення Державної служби інтелектуальної власності України за заявкою № m 2013 12951 від 22.07.2013 року - Висновок «Про невідповідальність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи» Українського інституту промислової власності вих.№34403 від 11.09.2014 року; - визнати протиправним і не чинним затвердження заступником Голови Державної служби інтелектуальної власності України Висоцькою Л.В. Висновку «Про невідповідальність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи» Українського інституту промислової власності вих.№34403 від 11.09.2014 року за заявкою № m 2013 12951 від 22.07.2013 року; - зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України прийняти рішення про реєстрацію знака «БОЛЬНИЧНЫЕ КЛОУНЫ» за заявкою № m 2013 12951 від 22.07.2013 року відносно всіх послуг 36 та 41 класу, які зазначені в заяві, видати свідоцтво України на знак для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені

Позивач вказав, що відповідачем заступником Голови Державної служби інтелектуальної власності України Висоцької Л.В. 11.09.2014 року затверджено висновок закладу експертизи - ДП «Український інститут промислової власності» за заявкою на знаки для товарів та послуг № m 2013 12951 від 22.07.2013 року, який у відповідності до п.3 ст. 10 Закону України, набув статус рішення про відмову в реєстрації знаку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що висновок закладу експертизи у відповідності до п.1 ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» має статус науково - технічної експертизи, проте він не відповідає вимогам експертизи, а посилання на джерела інформації, які містяться у висновку не відповідає вимогам ч.15 ст.10 Закону.

Позивач стверджував, що не існує жодної підстави для відмови в реєстрації знака, на які посилається відповідач у своєму рішенні, а саме що заявлене словесне позначення для послуг 41 класу, пов`язаних із лікуванням та реабілітацією тяжкохворих дітей не має розрізняльної здатності та не набуло такої внаслідок його використання заявником, є загальновживаним терміном, є описовим при використанні щодо вищезазначених послуг, вказує на їх призначення, є оманливим для інших послуг 41 класу та послуг 36 класу. На думку позивача критерії цих підстав визначені у Правилах складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтв України на знак для товарів і послуг від 28.07.1995 року, та саме під ці критерії висновки експертизи не підпадають.

Представник позивача у судовому засіданні посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, уточненому позові, та письмових поясненнях підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач до судового засідання не з'явились, причини не явки суду не повідомили, були повідомлені про час та день слухання справи належним чином та своєчасно, надіслали до суду пояснення, в яких зазначено, що рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову позивачу в реєстрації знаку для товарів та послуг знака «БОЛЬНИЧНЫЕ КЛОУНЫ» відносно частини товарів та послуг прийнято в межах повноважень і на підставі діючого законодавства, яке регулює правовідносини між сторонами. В наданих запереченнях Державна служба навела обґрунтування прийнятого рішення а також зазначила, що на її думку вимоги позивача стосовно зобов'язання Державну службу прийняти рішення про реєстрацію знака та видати свідоцтво взагалі не підлягають задоволенню, оскільки виходить за межи адміністративного судочинства та є втручанням у дискреційні повноваження Державної служби (а.с.100-107).

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідач - Державна служба інтелектуальної власності України відповідно до Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Указом Президента України №436/2011 від 08.04.2011 року, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України. Державна служба входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Згідно п.4 Положення Державна служба відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого: - організовує в установленому порядку експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності; - здійснює державну реєстрацію та ведення обліку об'єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об'єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів; - веде державні реєстри об'єктів права інтелектуальної власності; - здійснює міжнародне співробітництво у сфері правової охорони інтелектуальної власності і представляє інтереси України з питань охорони прав на об'єкти права інтелектуальної власності у міжнародних організаціях відповідно до законодавства; - здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням суб'єктами господарювання всіх форм власності вимог законодавства у сфері інтелектуальної власності.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, визначені ст.4 Закону України №3689-ХП від 15.12.1993 року „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (далі Закон України №3689-ХП), до яких зокрема належить: - організація приймання заявок, проведення їх експертизи, прийняття рішення щодо них; - видача свідоцтв на знаки для товарів і послуг, забезпечує їх державну реєстрацію; забезпечення опублікування офіційних відомостей про знаки для товарів і послуг; здійснення міжнародного співробітництва у сфері правової охорони інтелектуальної власності і представляє інтереси України з питань охорони прав на знаки для товарів і послуг в міжнародних організаціях відповідно до чинного законодавства.

ОСОБА_2 через патентного повіреного ОСОБА_4 подав до Державної служби заяву від 17.07.2013 року про реєстрацію знака для товарів і послуг в Україні (зображення знака «БОЛЬНИЧНЫЕ КЛОУНЫ»), яка зареєстрована 22.07.2013 року за № m 2013 12951. Згідно заяви на реєстрацію як знак заявлене комбіноване позначення, яке подано комбінацією словесних позначень на російський мові «больнычные» (больнічниє), яке в перекладі на українську мову означає «лікарняні», та «клоуны» (клоуни), яке в перекладі на українську мову має аналогічний семантичний зміст на реєстрацію, як знак, знака ДП «Український інститут промислової власності» заявку на знаки для товарів та послуг № m 2013 12951 на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг (а.с.34,35).

Процедура розгляду заявок на видачу свідоцтв України на знак для товарів і послуг встановлена Законом України №3689-ХП, Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтв України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України №116 від 28.07.1995 року (далі Правила). Вказаними законодавчими актами встановлений також порядок проведення експертизи заявки, яка складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті).

Згідно ст.10 Закону України №3689-ХП експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи і проводиться закладом експертизи, якій здійснює інформаційну діяльність, необхідну для проведення експертизи заявок.

Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Установи надсилається заявнику.

Заклад експертизи може вимагати від заявника надання додаткових матеріалів, якщо без них проведення експертизи неможливе, або у разі виникнення обґрунтованих сумнівів у достовірності будь-яких відомостей чи елементів, що містяться в матеріалах заявки.

Під час проведення формальної експертизи: встановлюється дата подання заявки на підставі ст. 8 цього Закону; заявка перевіряється на відповідність формальним вимогам ст. 7 цього Закону та Правилам.

Під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. При цьому використовуються інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали заявки, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання.

Якщо є підстави вважати, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони повністю або частково, то заклад експертизи надсилає заявнику про це обґрунтований попередній висновок з пропозицією надати мотивовану відповідь на користь реєстрації знака. Відповідь заявника надається у строк, встановлений пунктом 6 цієї статті для додаткових матеріалів, та береться до уваги під час підготовки висновку експертизи за заявкою.

За результатами формальної експертизи за заявкою позивача № m 2013 12951 було встановлено що заявка відповідає вимогам ст. 7 Закону.

25.06.2014 року Державним Підприємством «Український інститут промислової власності» було направлено на адресу заявника Повідомлення про можливу відмову у реєстрації знака відносно усього переліку товарів або послуг з наступних підстав:

1) заявлене словесне позначення для послуг 41 класу, пов`язаних із лікуванням та реабілітацією тяжкохворих дітей: - не має розрізняльної здатності та не набуло такої внаслідок його використання заявником; - є загальновживаним терміном; - є описовим при використанні щодо вищезазначених послуг, вказує на їх призначення;

2) є оманливим для інших послуг 41 класу та послуг 36 класу.

Заявника проінформовано про те, що у випадку незгоди з наведеними підставами, він має право протягом двох місяців від дати отримання цього повідомлення подати до закладу експертизи мотивовану відповідь з доводами на користь реєстрації знака відповідно до п.4.5.3 Правил (а.с.38-39).

21.08.2014 року патентним повіреним ОСОБА_4 було подано мотивовану відповідь з доводами на користь реєстрації знака(а.с.41-43).

Патентний повірений у відповіді зазначив, що не погоджується з підставами, які можуть бути використані Державною службою для відмови у реєстрації знака, оскільки обставини зазначені в повідомленні не відповідають положенням п.4.3.1.4, п.4.3.1.9, п. 4.3.1.5 Правил.

Закладом експертизи наданий висновок (вих. № 34403 від 11.09.2014 року) про невідповідність позначення умовам надання правової охорони, згідно якого за результатами кваліфікаційної експертизи встановлено, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони (п.1 ст.5, ст.6 Закону) на підставі того, що заявлене словесне позначення для послуг 41 класу, пов`язаних із лікуванням та реабілітацією тяжкохворих дітей не має розрізняльної здатності та не набуло такої внаслідок його використання заявником, є загальновживаним терміном, є описовим при використанні щодо вищезазначених послуг, вказує на їх призначення, є оманливим для інших послуг 41 класу та послуг 36 класу.

Висновок затверджений заступником Голови Державної служби 11.09.2014 року та набув статусу рішення про відмову в реєстрації знака (а.с.32).

Судом встановлено, що відповідачем - суб'єктом владних повноважень дотримана процедура розгляду заявок на видачу свідоцтв України на знак для товарів і послуг, проте суд вважає, що рішення відповідача від 11.09.2014 року про відмову в реєстрації знака за заявкою ОСОБА_2 № m 2013 12951 від 22.07.2013 року є протиправним та підлягає скасуванню. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до законодавства процедура розгляду заявок на видачу свідоцтв України на знак для товарів і послуг включає обов'язковість проведення формальної та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті).

Статтею 10 Закону України №3689-ХП встановлено, що єкспертиза заявки має статус науково-технічної експертизи і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності. Заклад експертизи здійснює інформаційну діяльність, необхідну для проведення експертизи заявок, і є центром міжнародного обміну виданнями відповідно до Конвенції про міжнародний обмін виданнями, прийнятої 3 грудня 1958 року Генеральною конференцією Організації Об'єднаних Націй з питань освіти, науки і культури.

Поняття, завдання та принципи науково-технічної експертизи визначено Законом України від 10.02.1995 року №51/95-ВР «Про наукову та науково-технічну експертизу».

Наукова і науково-технічна експертиза згідно ст.1 Закону - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка науково-технічного рівня об'єктів експертизи і підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо таких об'єктів.

Основними завданнями наукової і науково-технічної експертизи є, зокрема: об'єктивне, комплексне дослідження об'єктів експертизи; перевірка відповідності об'єктів експертизи вимогам і нормам чинного законодавства; підготовка науково обґрунтованих експертних висновків. Основними принципами наукової і науково-технічної експертизи є, крім іншого, компетентність і об'єктивність осіб, установ та організацій, що проводять експертизу; відповідальність за достовірність і повноту аналізу, обґрунтованість рекомендацій експертизи.

Дослідивши висновок (вих. № 34403 від 11.09.2014 року) про невідповідність позначення умовам надання правової охорони, суд дійшов до висновку що він не відповідає вимогам законодавства щодо поняття, завдання та принципів науково-технічної експертизи, а також вимогам ст. 10 Закону України №3689-ХП щодо проведення експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, тобто Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтв України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України №116 від 28.07.1995 року.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що Висновок містить лише посилання на підстави відмови в реєстрації знака та не містить посилання на критерії цих підстав, з яких йому відмовлено в реєстрації знака та не наданий їх науковий аналіз. Саме ці критерії визначені Правилами.

Зазначення і аналіз цих критеріїв відповідачем у запереченнях на позов не можуть бути взяти до уваги судом, оскільки позиція відповідача як суб'єкта владних повноважень не може підміняти його рішення, яке повинно бути прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, та яке повинно бути перевірено відповідно до встановленого ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства.

Враховуючи встановлені та викладені судом підстави щодо скасування рішення відповідача від 11.09.2014 року про відмову в реєстрації знака за заявкою ОСОБА_2 № m 2013 12951 від 22.07.2013 року, а саме порушення вимог законодавства при проведенні кваліфікаційної експертизи, висновок якою затверджений та набрав статус рішення Державної служби, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про реєстрацію знака «БОЛЬНИЧНЫЕ КЛОУНЫ» за заявкою № m 2013 12951 від 22.07.2013 року відносно всіх послуг 36 та 41 класу, які зазначені в заяві, видати свідоцтво України на знак для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені.

Статтею 16 Закону України від 10.02.1995 року №51/95-ВР «Про наукову та науково-технічну експертизу повторна наукова і науково-технічна експертиза може проводитися: у разі порушення встановлених вимог і правил під час проведення первинної експертизи; на вимогу замовника експертизи чи автора розробки за наявності обгрунтованих претензій до висновку первинної експертизи.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2. підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасувати рішення Державної служби від 11.09.2014 року про відмову в реєстрації знака за заявкою ОСОБА_2 та зобов'язання відповідача провести повторну кваліфікаційну експертизу з урахуванням встановлених судом обставин та прийняті рішення за заявкою ОСОБА_2 № m 2013 12951 від 22.07.2013 року.

Відповідно до ч.1,3 ст. 94 КАС, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволені яких відповідачеві відмовлено. Суд вважає, що стягненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягає 36 гривен.

Статтею 87 КАС України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ст.90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.Таким чином, компенсація витрат на правову допомогу встановлюється у граничному розмірі за годину роботи адвоката, або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Позивач просив покласти на відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 3900,00грн. та надав лише копію квитанції про сплату на ім'я ОСОБА_4 3900,00грн. З урахуванням відсутності договору, розрахунку погодинної вартості послуг, відсутності загального часу роботи щодо підготовки позову, висновком суду щодо часткового задоволення позову, суд вважає, що відсутні підстави для компенсації позивачу витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної служби інтелектуальної власності України, заступника Голови Державної служби інтелектуальної власності України Висоцької Любові Віталіївни про визнання протиправним та нечинним рішення за заявкою на знак для товарів та послуг № m 2013 12951 від 22.07.2013 року, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 11.09.2014 року про відмову в реєстрації знака за заявкою ОСОБА_2 № m 2013 12951 від 22.07.2013 року.

Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України провести повторну кваліфікаційну експертизу та прийняті рішення за заявкою ОСОБА_2 № m 2013 12951 від 22.07.2013 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 36,00 гривни.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Головуючий: Катаєва Е.В.

Судді: Бжассо Н.В.

Кравченко М.М.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 11.09.2014 року про відмову в реєстрації знака за заявкою ОСОБА_2 № m 2013 12951 від 22.07.2013 року.

Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України провести повторну кваліфікаційну експертизу та прийняті рішення за заявкою ОСОБА_2 № m 2013 12951 від 22.07.2013 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

14 лютого 2015 року