Справа № 806/5366/14
Суддя: Євпак В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Євпак В.В.
УХВАЛА

іменем України

"11" лютого 2015 р. Справа № 806/5366/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Євпак В.В.

суддів: Капустинського М.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі Волянській О.В. ,

за участю представника відповідача Подибайло В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Житомирської митниці Міністерства доходів і зборів України про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути з Житомирської митниці Міндоходів 3084, 23 грн. заборгованості по виплаті коштів, які включаються до структури заробітної плати, за період з 02 серпня 2001 року по 03 червня 2002 року; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04 червня 2002 року по 12 січня 2015 року у сумі 94758, 38 грн.; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн., а також стягнути компенсацію за відрив 18 грудня 2014 року від звичайних занять у розмірі 52, 96 грн. і 135, 03 грн., пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що працюючим громадянам допомоги і компенсації, передбачені ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" включаються до структури заробітної плати й виплачуються підприємством за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх за рахунок Фонду за поданням Державного казначейства. Відповідно до ст. 11 КЗпП України встановлено, що звільненому працівнику виплачуються всі суми, що належать йому від підприємства. тобто виплачуються всі суми незалежно від того чи входять вони до структури заробітної плати чи ні. А тому у разі невиплати вказаних коштів до них застосовуються положення ст. 117 КЗпП щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні - виплати середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_4 з 15 вересня 1994 року по 03 червня 2002 року працював на різних посадах у відповідача.

За час перебування у трудових відносинах з Житомирською митницею, позивач за проживання і роботу у зонах радіоактивного забруднення отримував виплати, передбачені статтями 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважаючи, що такі виплати проводилися у менших розмірах, ніж встановлено вказаним Законом, ОСОБА_4 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом про їх нарахування і виплату за період з 01 вересня 1996 року по 03 червня 2002 року.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 07 квітня 2014 року по справі № 296/6650/13-а зобов'язано Житомирську митницю Міндоходів провести ОСОБА_4 нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у період з 01 вересня 1996 року по 03 червня 2002 року у розмірі, визначеному статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює 30% від мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України на відповідний рік, з урахуванням виплачених сум. Також зобов'язано Житомирську митницю Міндоходів провести позивачеві нарахування та виплату доплати громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення за період з 01 вересня 1996 року по 31 липня 1998 року в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим законодавством України на відповідний рік, та з 01 серпня 1998 року по 03 червня 2002 року у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює трьом мінімальним заробітним платам, встановленим законодавством України на відповідний рік, з урахуванням виплачених сум.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2014 року вказане судове рішення в частині зобов'язання Житомирську митницю Міндоходів виконати вимоги статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стосовно ОСОБА_4 за період з 01 вересня 1996 року по 01 серпня 2001 року скасовано, в решті постанову суду першої інстанції від 07 квітня 2014 року залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення ОСОБА_4 28 жовтня 2014 року видано виконавчий лист, з примусового виконання якого відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області 05 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження № 45315843.

Як вбачається із листів № 5/3/5/3332 від 26 червня 2014 року і № 5/2/5/3565 від 08 липня 2014 року, Житомирська митниця провела нарахування позивачеві коштів згідно статей 37 і 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і направила розрахунки до Управлінь праці та соціального захисту населення для здійснення виплати цих коштів.

Позивач зазначає, що судове рішення по справі № 296/6650/13-а до цього часу не виконано, відповідач при звільненні його з роботи, а в подальшому на виконання судового рішення не здійснив виплату коштів, які присуджені цим рішенням і входять до структури заробітної плати.

Суд першої інстанції з вказаними доводами позивача не погодився та прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Встановлено, що постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 07 квітня 2014 року в адміністративній справі № 296/6650/13-а обрано спосіб захисту порушеного права позивача - шляхом зобов'язання Житомирську митницю Міндоходів провести нарахування та виплату ОСОБА_4 коштів, передбачених статтями 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 02 серпня 2001 року по 03 червня 2002 року.

Із заявленої позивачем вимоги про стягнення 3084, 23 грн. заборгованості по виплатам, визначеним статтями 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за той самий період, видно, що вона фактично стосується вже самого виконання судового рішення Корольовського районного суду м. Житомира в адміністративній справі № 296/6650/13-а.

Процесуальною нормою, що регулює вирішення цього питання, є стаття 267 КАС України.

Отже, причини невиконання судового рішення повинні встановлюватися у межах адміністративної справи № 296/6650/13-а, а не шляхом подачі нової позовної заяви, в якій позивач намагається вирішити той самий спір шляхом зміни способу захисту його порушеного права, що не допускається на стадії виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 3084, 23 грн. заборгованості за період з 02 серпня 2001 року по 03 червня 2002 року є безпідставними.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 94758, 38 грн.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 13 цього ж Закону передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Згідно з частинами 1, 7 статті 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови оплати праці працівників Державної митної служби на момент звільнення позивача з роботи були встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 1997 року N 225, згідно з якою заробітна плата працівників митниць складалася з посадових окладів, надбавок за вислугу років, за спеціальне звання, за роз'їзний характер роботи, за знання іноземних мов, за високі досягнення у праці і виконання особливо важливих завдань, за здійснення митного контролю, доплати за роботу в нічний час, преміальної оплати та матеріальної допомоги.

Як вбачається із карток розрахунків по заробітній платі за 2001-2002 роки, саме такими, як визначено наведеними правовими нормами, і були складові заробітної плати позивача.

Разом з тим, приписами ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено право громадян, які проживають та працюють на територіях радіоактивного забруднення, отримувати щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, а також доплату у розмірах визначених цим Законом.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що виплати, передбачені статтями 37 і 39 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є соціальними гарантіями, встановленими державою, а не винагородою за працю, а тому в разі несвоєчасної їх виплати на них не можуть розповсюджуватися положення статті 117 Кодексу законів про працю України щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні - виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04 червня 2002 року по 12 січня 2015 року у сумі 94758, 38 грн. є безпідставними.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Житомирської митниці Міндоходів 3084, 23 грн. заборгованості по виплаті коштів, передбачених статтями 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 02 серпня 2001 року по 03 червня 2002 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04 червня 2002 року по 12 січня 2015 року у сумі 94758, 38 грн., відсутні підстави для задоволенню позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000, 00 грн.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" січня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.В. Євпак

судді: М.М. Капустинський

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "12" лютого 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_1,11100

3- відповідачу/відповідачам: Житомирська митниця Міністерства доходів і зборів України вул.Перемоги,25,м.Житомир,10000

- ,