Справа № 826/15779/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2015 року № 826/15779/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Прокурора м. Києва
до Державної фіскальної служба України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві

провизнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Прокурор міста Києва звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними дій щодо невжиття невідкладних заходів до розгляду подання прокурора м. Києва та не усунення встановлених порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяють; визнання незаконним та скасування наказу Міністерства доходів у зборів України від 23.04.2014 №1017-о «Про прийняття на службу та призначення на посаду ОСОБА_1.».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з виявленням порушень закону при виданні наказу від .04.2014 №1017-о «Про прийняття на службу та призначення на посаду ОСОБА_1.» прокуратурою міста Києва внесено подання про усунення порушень Податкового кодексу України, причин та умов, що їм сприяли при призначенні ОСОБА_1. Проте, відповідач за результатом розгляду подання листом від 02.10.20104 повідомив позивача про відсутність підстав для виконання вимог вказаного подання, що на думку позивача вказує на ігнорування норм Податкового кодексу України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідач - Державна фіскальна служба України - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що при прийнятті наказу від 23.04.2014 №1017-о «Про прийняття на службу та призначення на посаду ОСОБА_1.» відповідач діяв відповідно до норм законодавства, оскільки на час прийняття такого наказу відсутній обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_1, тобто останній вважається таким, що не притягувався до кримінальної відповідальності та не має судимості. Також, відповідач вказує. Що наказом від 28.10.2014 ОСОБА_1 звільнено з роботи.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 - письмових пояснень по суті позовних вимог суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором міста Києва внесено подання від 22.09.2014 №07/1/1-261вих14 про усунення порушень Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів, причин та умов, що їм сприяли, при призначенні ОСОБА_1, яким від Державної фіскальної служби України вимагається вжити заходів щодо усунення виявлених порушень, вимог законодавства України, причин та умов, що їм сприяли при призначенні ОСОБА_1; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 23.04.2014 №1017-о; вирішити питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, які допустили порушення вимог чинного законодавства при призначенні ОСОБА_1 на посаду.

Зі змісту подання вбачається, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 23.04.2014 №1017-о ОСОБА_1 прийнято на посаду першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у м. Києві та присвоєно спеціальне звання - полковник податкової міліції.

Проте, згідно із довідкою Міністерства внутрішніх справ України від 18.05.2013 прокуратурою міста Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 364 КК України та 13.12.2013 обвинувальний акт направлено до суду.

З огляду на викладене, позивач вказує, що при прийнятті наказу від 23.04.2014 №1017-о Міністерством доходів і зборів України не враховано вимоги ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ОСОБА_1 не мав призначатись на посаду, оскільки вчинені ним дії не дають йому право обіймати таку посаду.

Крім того, у поданні зазначено, що за інформацією Міністерства освіти і науки України дипломи ОСОБА_1 від 21.12.2007 серії НОМЕР_1 та від 18.06.1993 серії НОМЕР_2, видані Академією праці та соціальних відносин (м. Москва) ат Севастопольським вищим військово-морським інженерним училищем потребують нострифікації (встановлення еквівалентності національним документам про освіту).

З огляду на викладене, позивач в поданні вказує, що на момент призначення ОСОБА_1 не мав відповідної освіти, у зв'язку з чим його призначено з порушенням ст. 352 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 02.10.2014 (а.с. 10-11) Державна фіскальна служба України повідомила прокурора міста Києва про відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 23.04.2014 №1017-о.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про прокуратуру", Податковим кодексом України, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 2 статті 4 Закону України "Про прокуратуру" (редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань, гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина.

Статтею 5 вказаного Закону встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. На прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не передбачених Конституцією України і цим Законом.

Згідно пункту 2 частини першої статті 19 Закону України "Про прокуратуру" предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав.

Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству (ч. 2 ст. 19 Закону).

Частиною третьою статті 20 зазначеного вище Закону встановлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право: 1) вносити подання; 2) у встановленому законом порядку ініціювати притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, складати протокол про адміністративне правопорушення та починати досудове розслідування; 3) звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" подання - це акт реагування прокурора на виявлені порушення закону з вимогою (вимогами) щодо: 1) усунення порушень закону, причин та умов, що їм сприяли; 2) притягнення осіб до передбаченої законом відповідальності; 3) відшкодування шкоди; 4) скасування нормативно-правового акта, окремих його частин або приведення його у відповідність із законом; 5) припинення незаконних дій чи бездіяльності посадових і службових осіб.

Подання може бути внесено Прем'єр-міністру України, Кабінету Міністрів України, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, міністерствам та іншим центральним і місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, військовим частинам, громадським об'єднанням, органам державного нагляду (контролю), посадовим і службовим особам цих органів, підприємствам, установам та організаціям незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, фізичним особам - підприємцям (ч. 2 ст. 23 Закону).

Відповідний прокурор має бути повідомлений про результати розгляду подання та вжиті заходи у визначений ним строк, що обчислюється з дня отримання подання та не може бути меншим 10 днів (ч. 3 ст. 23 Закону).

Як зазначено вище, листом від 02.10.2014 (а.с. 10-11) Державна фіскальна служба України повідомила прокурора міста Києва про відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 23.04.2014 №1017-о та, як наслідок, вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень, вимог законодавства України, причин та умов, що їм сприяли при призначенні ОСОБА_1 і вирішення питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, які допустили порушення вимог чинного законодавства при призначенні ОСОБА_1 на посаду.

У разі відхилення подання в цілому чи частково або неповідомлення прокурора про результати розгляду подання, а також якщо подання не вносилося, прокурор може звернутися до суду щодо: 1) визнання незаконним нормативно-правового акта відповідного органу повністю чи в окремій його частині; 2) визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; 3) визнання протиправними дій чи бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій (ч. 5 ст. 23 Закону).

Для звернення прокурора з позовом до суду встановлюється 15-денний строк, що обчислюється з дня одержання повідомлення про відхилення подання або в разі неповідомлення прокурора про результати розгляду подання з дня закінчення визначеного прокурором строку для його розгляду (ч. 6 ст. 23 Закону).

З огляду на викладене, прокурор міста Києва звернувся з даним позовом до суду.

Як зазначено вище, наказом Міністерства доходів і зборів України від 23.04.2014 №1017-о ОСОБА_1 прийнято на посаду першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у м. Києві та присвоєно спеціальне звання - полковник податкової міліції, отже твердження позивача, що відповідачем не вжито заходів щодо розгляду по суті подання спростовується матеріалами справи.

Відповідно до 352.1. ст. 352 Податкового кодексу України на службу до податкової міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які мають відповідну освіту, здатні за своїми особистими, діловими, моральними якостями та станом здоров'я виконувати обов'язки відповідно до покладених на податкову міліцію завдань.

На службу до податкової міліції не може бути прийнято особу, яка має не погашену або не зняту в установленому порядку судимість за вчинення злочину, крім реабілітованої, або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення.

Згідно із п. 352.2. ст. 352 Податкового кодексу України стосовно осіб, які претендують на службу в податковій міліції, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка у порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону (крім кандидатів на пост Президента України, кандидатів у народні депутати України, кандидатів у депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та на посади сільських, селищних, міських голів), зокрема щодо:

1) притягнення особи до кримінальної відповідальності, в тому числі за корупційні правопорушення, наявності судимості, її зняття, погашення;

2) факту, що особа піддана, піддавалася раніше адміністративним стягненням за корупційні правопорушення;

3) достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру;

4) наявності в особи корпоративних прав;

5) стану здоров'я, освіти, наявності наукового ступеня, вченого звання, підвищення кваліфікації;

Пунктом 7 Порядку проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Указом Президента України від 25.01.2012 №33/2012 (далі - Порядок) визначено, що спеціальна перевірка проводиться:

- Міністерством Внутрішніх справ України - щодо відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності, наявність судимості, її зняття, погашення, про застосування до кандидата адміністративних стягнень за корупційні правопорушення;

- Міністерством доходів і зборів України - щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік;

- Міністерством освіти і науки України, відповідним органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурним підрозділом обласної, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації - щодо освіти, наявності у кандидата наукового ступеня, вченого звання.

Інформація про результати спеціальної перевірки та наявність даних, які перешкоджають зайняттю кандидатом посади, підписана керівником органу (підрозділу), що проводив спеціальну перевірку, а в разі його відсутності -особою, яка виконує його обов'язки, або заступником керівника цього органу (підрозділу) відповідно до розподілу функціональних обов'язків, подається відповідному органу, який надіслав запит (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту), не пізніше семи днів із дати надходження запиту (п.12 Порядку).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Міністерства внутрішніх справ України від 26.06.2014 (а.с. 28) ОСОБА_1 перебуває на обліку, як особа, якій прокуратурою міста Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 364 КК України та 13.12.2013 обвинувальний акт направлено до суду. Відомості про результати судового розгляду до МВС не надходили. На момент перевірки в розшуку не перебуває. Фактів, що зазначена особа піддана, піддавалась раніше адміністративним стягненням за корупційні правопорушення, не зареєстровано.

Згідно із ст.42 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Конституційний суд України у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України (справа про депутатську недоторканність) рішенням від 27 жовтня 1999 року №9-рп/99 у справі №1-15/99 вирішив в аспекті порушених у конституційному поданні Міністерством внутрішніх справ України питань, положення частини третьої статті 80 Конституції України треба розуміти так:

1. Кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду.

2. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Отже, на час прийняття наказу від 23.04.2014 №1017-о ОСОБА_1 є особою, якій повідомлено про підозру.

Крім того, відповідно до довідки Міністерства освіти і науки України від 22.04.2014 (а.с. 15) дипломи ОСОБА_1 від 21.12.2007 серії НОМЕР_1 та від 18.06.1993 серії НОМЕР_2, видані Академією праці та соціальних відносин (м. Москва) та Севастопольським вищим військово-морським інженерним училищем потребують нострифікації (встановлення еквівалентності національним документам про освіту).

В матеріалах справи відсутні докази нострифікації дипломів ОСОБА_1 Отже, на час прийняття оскарженого наказу не підтверджено відомості щодо наявності у ОСОБА_1 освіти, необхідної для прийняття на службу.

Проте, відповідно до довідки про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 (а.с. 83) інформації, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, пов'язаної з виконанням функцій держави не виявлено.

Викладене вище на думку суду свідчить, що спеціальна перевірка проведена формально.

Отже, при проведенні спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави встановлено, що ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, останнім не підтверджено у законодавчо встановлений спосіб наявність освіти, необхідної для зайняття посади, що вказує на порушення відповідачем п. 352.2. ст. 352 Податкового кодексу України при прийнятті оскарженого наказу та, як наслідок, на протиправність такого наказу.

Проте, вичерпні підстави для звільнення визначені Кодексу законів про працю України та іншими спеціальними законодавчими актами, такі підстави визначаються виключно законодавчими актами та повинні мати місце на час вирішення питання щодо припинення трудових правовідносин.

Законодавчо не встановлено такої підстави для припинення трудових правовідносин як скасування наказу про прийняття на роботу поза встановлення процедури (порядку) звільнення.

Запропонований позивачем спосіб припинення трудових правовідносин - скасування наказу про прийняття на роботу - не визначений законодавчо, зумовлює вирішення правовідносин в минулому та впливає на правовідносини невизначеного кола осіб.

Також, з матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.10.2014 №2157-о «Про звільнення ОСОБА_1.» останнього звільнено з посади та податкової міліції з постановкою на військовий облік відповідно до пп. 1 п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

Враховуючи, що на час вирішення справи ОСОБА_1 звільнено з займаної посади, правовідносини щодо проходження ОСОБА_1 служби закінчились, отже фактично трудові відносини ОСОБА_1 та відповідача вичерпали свою дію.

Підсумовуючи викладене, оскільки, чинним законодавством не передбаченого такого способу звільнення як скасування наказу про призначення на посаду, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений з посади та податкової міліції, отже оскаржений наказ хоча й є протиправним, проте не підлягає скасуванню.

Щодо посилання відповідача на лист Міністерства освіти і науки України від 18.12.2014, копія якого міститься в матеріалах справи, яким повідомлено, що диплом ОСОБА_1 від 18.06.1993 серії НОМЕР_2 виданий Севастопольським вищим військово-морським інженерним училищем не потребує нострифікації, суд зазначає, що така інформація була відсутня у відповідача на час проведення перевірки та не спростовує інформації щодо відсутності у останнього необхідно вищої освіти.

Оскільки при проведенні спеціальної перевірки на прийнятті наказу від 23.04.2014 №1017-о «Про прийняття на службу та призначення на посаду ОСОБА_1.» відповідачем порушено норми п. 352.2. ст. 352 Податкового кодексу України, ст. 11 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", Порядку проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: за наявності обставин, що унеможливлюють зайняття ОСОБА_1, посади, пов'язаної з виконанням функцій держави, довідки про результати спеціальної перевірки відомостей з інформацією про відсутність обставин, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, пов'язаної з виконанням функцій держави.

Вказане вище, свідчить про наявність підстав для вжиття відповідачем заходів щодо усунення виявлених порушень, вимог законодавства України, причин та умов, що їм сприяли при призначенні ОСОБА_1 та вирішення відповідачем питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, які допустили порушення вимог чинного законодавства при призначенні ОСОБА_1 на посаду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у вжитті заходів з виконання подання від 22.09.2014 №07/1/1-261вих-14, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог та зобов'язання вжити заходів щодо усунення виявлених порушень, причин та умов, що їм сприяли, визнання незаконним наказу від 23.04.2014 №1017-о, вирішення питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, осіб, які допустили порушення вимог чинного законодавства.

Дії Державної фіскальної служби України щодо не усунення встановлених у поданні від 22.09.2014 №07/1/1-261вих-14 порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяють фактично полягають у відмові Державної фіскальної служби України оформленої листом від 02.10.2014 №4169/5/99-99-04-02-01-16 виконати подання від 22.09.2014 №07/1/1-261вих-14.

Отже, хоча й позивачем заявлено вимогу про визнання протиправними дій щодо не усунення встановлених у поданні від 22.09.2014 №07/1/1-261вих-14 порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяють, проте фактично позивач вказує на протиправність відмови відповідача виконати вказане подання, оформлену листом від 02.10.2014 №4169/5/99-99-04-02-01-16, отже суд вбачає наявними підстави саме для визнання протиправною та скасування відмови оформленої листом від 02.10.2014 №4169/5/99-99-04-02-01-16 виконати подання від 22.09.2014 №07/1/1-261вих-14.

З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо не усунення встановлених у поданні від 22.09.2014 №07/1/1-261вих-14 порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяють не підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме: в частині визнання протиправними дій щодо не усунення встановлених у поданні від 22.09.2014 №07/1/1-261вих-14 порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяли; визнання протиправним наказу від 23.04.2014 №1017-о.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати відмову Державної фіскальної служби України оформлену листом від 02.10.2014 №4169/5/99-99-04-02-01-16 виконати подання від 22.09.2014 №07/1/1-261вих-14.

3. Визнати протиправним наказ Міністерства доходів і зборів України від 23.04.2014 №1017-о "Про прийняття на службу та призначення на посаду ОСОБА_1.".

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур