Справа № 826/19562/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2015 року 17:00 № 826/19562/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Апарату Ради національної безпеки і оборони України
проскасування розпорядження № 281/2014 від 21.05.2014 р., зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Апарату Ради національної безпеки і оборони України, в якому просить:

1. Визнати незаконним розпорядження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 21.05.2014 р. № 281/2014 Ск «Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці» в частині щодо визнання таким, що втратило чинність розпорядження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 23.01.2014 р. № 11/2014-к.

2. Визнати дії Апарату Ради національної безпеки і оборони України щодо запровадження нових умов оплати праці, зокрема позбавлення позивачів надбавки за високі досягнення в праці незаконними.

3. Зобовязати Апарат Ради національної безпеки і оборони України здійснити перерахунок заробітної плати з урахуванням невиплаченої надбавки за високі досягнення у праці з урахуванням надбавок за ранг державного службовця та вислуги років за період з 21.05.2014 по 07.07.2014.

4. Стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату на користь позивача у сумі 3812,55 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Секретарем Ради національної безпеки і оборони України прийнято незаконне розпорядження від 21.05.2014 р. № 281/2014 Ск «Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці», яким визнано таким, що втратило чинність розпорядження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 23.01.2014 р. № 11/2014-к від 14.02.2014 р. № 41/2014-к.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що оскаржуваним рішенням відповідач змінив умови оплати праці в бік погіршення, оскільки скасував надбавку за високі досягнення в праці позивача. У відповідача були відсутні мотиви та підстави, які є обов'язковими при прийнятті рішення.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили та просили суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Обґрунтовуючи заперечення на позовні вимоги зазначили, що оскаржуване розпорядження прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 14.01.2015 р. сторони заявили усне клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Секретаря Ради національної безпеки та оборони України від 21.05.2014 р. № 281/2014 Ск «Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці» встановлено надбавки за високі досягнення у праці працівникам Апарату Ради у 2014 році та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 23.01.2014 р. № 11/2014-к і від 14.02.2014 р. № 41/2014-к.

Позивач, вважаючи вказане рішення незаконним, оскільки останнє змінює умови оплати праці в бік погіршення, звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначено Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР (надалі - Закон N 108/95-ВР).

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Положеннями статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів першого та другого Положення про Апарат Ради національної безпеки і оборони України, затвердженого Указом Президента України від 14 жовтня 2005 року N 1446/2005 (надалі - Положення N 1446/2005) Апарат Ради національної безпеки і оборони України (далі - Апарат Ради) є державним органом, який здійснює поточне інформаційно-аналітичне та організаційне забезпечення діяльності Ради національної безпеки і оборони України (далі - Рада).

У своїй діяльності Апарат Ради керується Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, цим Положенням, а також розпорядженнями Секретаря Ради національної безпеки і оборони України.

Згідно положень статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Пунктом 10 Положення N 1446/2005 посадові особи Апарату Ради є державними службовцями.

З урахуванням вказаного вище, слід зазначити, що суспільні відносини пов'язані з умовами реалізації громадянами України права на державну службу регулюються Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-XII (надалі - Закон N 3723-XII).

Питання оплати праці державних службовців врегульовані положеннями статті 33 Закону N 3723-XII, якими передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 7 цієї статті).

В свою чергу, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 9 березня 2006 р. N 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», яким визначено умови праці державних службовців.

В силу приписів підпунктів «а», «в» пункту 2 Положення N 1446/2005 апарату Ради національної безпеки і оборони України, в особі Секретаря РНБО України, в межах затверджених Урядом умов оплати праці надано право встановлювати керівникам підрозділів, спеціалістам і службовцям посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів; надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

Пунктом 8 Положення N 1446/2005 визначено, що видатки, пов'язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів, тобто в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що право встановлювати надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи належить до повноважень Секретаря Ради національної безпеки і оборони України. Разом з тим, рішення про встановлення надбавок приймається у відповідності до затверджених кошторисів на утримання Апарату Ради національної безпеки і оборони України. Умови встановлення таких надбавок визначається Кабінетом Міністрів України. При цьому розмір встановлення надбавок законодавчо необмежений.

Також слід зазначити, що надбавка за високі досягнення у праці не відноситься до основної заробітної плати, як то зазначає позивач, оскільки вона не є обов'язковою при оплаті праці, виплата вказаної надбавки є правом, а не обов'язком, а відтак скасування надбавки за високі досягнення у праці не є зміною істотних умов праці.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 2 Закону N 108/95-ВР визначено наступну структуру заробітної плати:

- Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

- Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

- Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Умови оплати праці державних службовців встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", згідно якої в межах затверджених Урядом умов оплати праці керівники відповідних державних органів, в тому числі Секретар РНБО України, встановлюють:

а) керівникам підрозділів, спеціалістам і службовцям посадові оклади відповідно до затверджених наведеною вище постановою схем посадових окладів;

б) премії, надбавки та доплати, що передбачені положеннями статті 33 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до абзацу 5 підпункту 1 "в" пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи не є обов'язковою, та може бути скасована або її розмір може бути зменшений у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни.

Таким чином, твердження позивача про те, що розпорядженням Секретаря РНБО України від 21.05.2014р. №281/2014-к змінені умови оплати його праці, про що позивач мав бути попереджений не пізніше ніж за два місяці, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи розпорядженням Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 23.01.2014 р. № 11/2014-к позивачу було встановлено надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 85 %.

Розпорядженням Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 21.05.2014 р. № 281/2014 СК «Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці» надбавку за високі досягнення у праці позивачу скасовано, а її виплату припинено з дати прийняття розпорядження - 21.05.2014 р.

Указом Президента України «Питання Апарату Ради національної безпеки і оборони України» від 15 квітня 2014 року N 406/2014 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) змінено граничну чисельність працівників Апарату Ради та затверджено нову структуру Апарату Ради національної безпеки і оборони України.

З метою виконання вказаного вище Указу, розпорядженням Секретаря РНБО України від 23.04.2014 р. № 6/2014 утворено робочу групу з питань вивільнення працівників Апарату Ради, що підлягають скороченню та визначення штатної розстановки осіб, які залишаються та підготовлено службову записку від 28.04.2014 р. № 1/2014.

Як встановлено судом до складу робочої групи увійшла голова профспілкового комітету Апарату Ради Василенко Оксана Вікторівна.

Після призначення працівників на посади, передбачені новим штатним розписом та з метою встановлення їм надбавок за високі досягнення у праці, які передбачені підпунктом 1 "в" пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", враховуючи обсяги фонду заробітної плати Апарату, пропозиції керівників структурних підрозділів у формі службових записок, підготовлених відповідно до згаданого у позовній заяві розділу 12 Положення про встановлення та виплату надбавок і доплат, преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Апарату Ради національної безпеки і оборони України, що затверджене розпорядженням Секретаря РНБО України від 21.06.2011 № 65/2011, робочою групою було опрацьовано пропозиції та запропоновано Секретарю Ради проект розпорядження про нарахування надбавок за високі досягнення у праці.

При цьому, робочою групою, під час розгляду питання про формування переліку працівників, яким нараховуватиметься надбавка за високі досягнення у праці та надбавки за безпосереднє розроблення проектів нормативно-правових актів, проведення їх експертизи, було ухвалено не включати позивача до такого переліку.

Підставами для цього рішення було те, що:

- надбавка за високі досягнення у праці встановлюється керівним працівникам і спеціалістам відділів, інших структурних підрозділів, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи);

- позивачем у період з 05.05.2014 по 07.07.2014 не опрацьовано жодного документу, що підтверджується службовою запискою заступника завідувача юридичного відділу Є. Шутого, якому позивач безпосередньо був підпорядкований та довідкою Апарату Ради.

Крім того, при прийнятті такого рішення були враховані роз'яснення, викладені у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 07.11.2007 № 8379/0/14-07/13 «Щодо встановлення надбавок за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи державним службовцям».

Відповідачем було запропоновано позивачу перейти на іншу роботу на посаду державного інспектора юридичного сектору.

Аналіз фактичних обставин справи та норм чинного законодавства дає суду підстави дійти висновку, що під час прийняття розпорядження від 21.05.2014 № 281/2014 «Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці» відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки судом визнано правомірними дії Апарату Ради національної безпеки і оборони України щодо запровадження нових умов оплати праці, зокрема позбавлення позивачів надбавки за високі досягнення в праці, то в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язати Апарат Ради національної безпеки і оборони України здійснити перерахунок заробітної плати з урахуванням невиплаченої надбавки за високі досягнення у праці, з урахуванням надбавок за ранг державного службовця та вислуги років за період з 21.05.2014 по 07.07.2014, та стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату на користь позивача у сумі 3812,55 грн. слід також відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставини в обґрунтування заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук