Справа № 826/9209/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9209/14 Головуючий у 1-й інстанції: Головань О.В. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення від 12.06.2014 року №690 про застосування фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.08.2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Київенерго" зареєстроване в Управлінні Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

12.06.2014 року відповідачем складено акт №690 про виявлення порушення на підставі п.5 ч.9 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за подання недостовірних відомостей до персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України, яким встановлено подання недостовірних індивідуальних відомостей до відділу СПОВ за 2005 рік на застрахованих осіб (невірно вказано код типу ставки, невідповідність даних україномовної сторінки паспорта), що є порушенням пп.4 п.2 ст.17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та правопорушенням згідно п.5 ч.9 ст.106 Закону.

12.06.2014 року відповідачем також прийнято рішення №690 про застосування фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, згідно якого, за вказане порушення на позивача накладено штраф у розмірі 170 грн.

Як вірно вказує позивач, при винесенні оскаржуваного рішення УПФ України в Печерському районі м.Києва застосовано норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що вже не діяли станом на час складення акту та прийняття рішення.

Відповідач - управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва - проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на можливість застосування вказаних положень Закону з огляду на положення аб. 6 п. 7 р. VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції до 01.01.11), серед іншого, страхувальник зобов'язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом (пп.4 п. 4 ст.17);

Виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.9 ст. 106 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Стаття 17, ч.9 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виключено на підставі Закону №2464-VI від 08.07.2010 року, а тому відповідач не мав права застосовувати до позивача положення законодавства та застосовувати санкції вже у 2014 році, оскільки вказані норми втратили чинність у встановленому порядку.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який також вказав, що факт порушення законодавства мав місце у 2005 році, а накладення санкцій відбулось у 2014 р., тобто, йдеться не про стягнення заборгованості із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01.01.2011 року не настав, а про штрафні санкції, нараховані 2014 року, відповідно відсутні підстави для посилань на положення абз.6 п.7 р.VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на які посилається відповідач, обгрунтовуючи правомірність своїх дій.

Відтак, колегія суддів вважає вірною позицію суду першої інстанції, в тому, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем як суб'єктом владних повноважень необґрунтовано, що і стало підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач всупереч зазначених вимог не зміг довести відповідність своїх дій положенням закону та обставинам справи.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального права, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 04.08.2014 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.