Справа № 2-а/489/294/14
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а/489/294/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Спінчевська Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жука С.І.

- Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року Головне управління ПФУ в Миколаївській області звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що 04.08.2014 року до позивача надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.07.2014 року. Даною постановою зобов'язано Головне УПФ України в Миколаївській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, передбачену ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 21.05.2011 по 22.07.2011, з урахуванням фактично виплачених сум.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було ухвалено постанову про визнання протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо виплати у неповному обсязі ОСОБА_2 щодо додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області зобов'язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, передбачену ст.. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 21 травня 2011 року по 22 липня 2011 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2013 року у даній справі видано виконавчий лист № 2-а/1416/252.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2013 року змінено спосіб виконання постанови суду 12 березня 2012 року шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 доплати до пенсії в сумі, що нарахована боржником - 1104 грн. 11 коп.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2013 року зазначену ухвалу від 11 червня 2013 року було залишено без змін.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області від 30 грудня 2013 року виконавчий лист № 2-а/1416/252 від 20 березня 2013 року повернуто стягувачу.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.06.2014 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про визнання незаконною та скасування постанови про визнання дій та постанови протиправними, зобов'язання вчинити певні дії було задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішеньуправління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Куліченко Д.О. від 3 квітня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 20 березня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії.

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції виходячи з наступного.

01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901.

Статтею 3 зазначеного Закону визначено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Безспірне списання коштів з рахунків боржника органами Казначейства здійснюються у відповідності до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, надають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені в пункті 6 цього Порядку.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.08.2011 № 1077 по Постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2011 № 23-1 (далі - Положення про рух коштів), Пенсійний фонд України та його територіальні органи відкривали в органах Державного казначейства України не бюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 Плану рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 28.11.2000 № 119, для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску та фінансових санкцій.

Відповідно до вимог ч.3. ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватись до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватись на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Зазначене свідчить про те, що рахунки, відкриті в органах Казначейства України, використовуються виключно для зарахування коштів єдиного внеску, а Положенням про рух коштів не передбачено отримання, фінансування та проведення видатків, зокрема щодо оплати пенсій, підвищення пенсій непрацюючим пенсіонерам, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю тощо.

Таким чином, відповідно діючого законодавства фінансування пенсійних виплат та видатків на утримання органів Пенсійного фонду України проводиться не через рахунки, відкриті в органах Казначейства України, а через рахунки, відкриті в банківських установах, що унеможливлює здійснення виконання рішень органами Казначейства про стягнення коштів боржником за якими є органи Пенсійного фонду України.

До того ж, у відповідності до ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень постанова від 23.07.2014 року про відкриття виконавчого провадження є правомірною, а відтак скасуванню не підлягає.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197,198, 200,206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Жук С.І.

Семенюк Г.В.