Справа № 826/17199/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Старової Н.Е.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Ковтун І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва до Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання незаконною постанови ВП № 39521175 від 05 вересня 2014 року, поновлення виконавчого провадження та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року в задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва до Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання незаконною постанови ВП № 39521175 від 05 вересня 2014 року, поновлення виконавчого провадження та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ м. Києва перебував виконавчий лист № 2а-11928/12/2670 від 15 листопада 2012 року виданий Окружним адміністративним судом м. Києва у справі за позовом, управління Пенсійного фонду України в Солом'янському до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 17 291,50 грн.

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ м. Києва було встановлено, що боржник знаходиться в трудових відносинах з ПП «ОСОБА_4», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що територіально відноситься до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області.

Постановою від 14 серпня 2013 року, в порядку п. 1.0 ч.1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ м. Києва Журбас Д.В. закінчив виконавче провадження по виконавчому листу 2а-11928/12/2670 від 15 листопада 2012 року та направив матеріали до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області.

27 серпня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ було постановою ВП № 39521175 відкрито виконавче провадження по вказаному виконавчому листу та надано боржнику семиденний строк самостійного виконання.

29 листопада 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області винесено постанову ВП № 2568/7 відповідно до якої звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_3

Листом № 2 від 20 січня 2014 року ПП "ОСОБА_4" повідомило Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області про те, що ОСОБА_3 не перебуває у трудових відносинах з ПП "ОСОБА_4" з 10 січня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_3 та наказу про звільнення. Також в зазначеному листі було вказано про те, що нове місце роботи не відоме.

05 вересня 2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 39521175 якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-11928/12/2670 виданого 15 листопада 2012 року Окружним адміністративним судом міста Києва

Вважаючи діяльність (дії та бездіяльність) державного виконавця незаконною та такою, що порушує права Управління, останній звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій державного виконавця незаконними та зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а частиною 2 цієї статті зазначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено наступне: державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить .постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові, державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що. виноситься відповідна постанова.

Згідно ч.1 статті 20 зазначеного Закону встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувану.

Відповідно до ч.5 статті 20 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Відповідно до п.10 ч.1 статті 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 3 статті 49 Закону, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з аналізу наведених норма вбачається, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування чи роботи боржника, за вибором стягувача, при цьому якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження, зокрема, про зміну місця роботи боржника, якщо місця проживання та перебування не відноситься до території на яку поширюється компетенція державного виконавця, він виносить постанову про закінчення виконавчого провадження та направляє виконавчий документ за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що місцезнаходженням боржника за виконавчим провадженням № 3951175 є: АДРЕСА_1.

Тобто, встановивши з документальних доказів, що боржник змінив місце роботи, а місце проживання/перебування не відноситься до компетенції державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ, оскільки ОСОБА_3 проживає в Солом'янському районі м. Києва, відповідач закрив виконавче провадження та направив виконавчий документ за належністю до відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ м. Києва.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №2а-11928/12/2670 підлягали провадженню відповідачем з огляду на те, що місцем роботи боржника було визначено ПП "ОСОБА_4", яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Однак, листом № 2 від 20 січня 2014 року ПП "ОСОБА_4" повідомило виконавчий орган про те, що боржник з 10 січня 2014 року не перебуває з ним в трудових відносинах, при цьому місцезнаходженням боржника за виконавчим провадженням №3951175 є: АДРЕСА_1, а тому, відповідно, відпала можливість і надалі виконувати відповідачем будь-які виконавчі дії.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.