Справа № 645/2246/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/5639/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі міста Харкова та Публічного акціонерного товариства «Інноваційні хіміко-фармацевтичні технології» на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова про перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харковаз позовом до Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова, в якому просив: визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова незаконними та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 08.03.2012 року.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року позов задоволено частково.

Вважаючи, що зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач та Публічне акціонерне товариство «Інноваційні хіміко-фармацевтичні технології» звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами, в яких просять їх скасувати: відповідач - у задоволенні позову відмовити, а товариство - направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач у письмових запереченнях на касаційні скарги, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить їх залишити без задоволення, а оскаржувані ними рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а товариства - задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач з 05.10.1992р. до 26.06.2006р. (13 років, 8 місяців, 22 дня) працював електрогазозварником на Другому Харківському Авторемонтному заводі на умовах повної зайнятості (перейменованого в ВАТ «Другий Харківський Авторемзавод», в ВАТ «Інноваційні хіміко-фармацевтичні технології», в Публічне Акціонерне Товариство «Інноваційні хіміко-фармацевтичні технології») що підтверджується копією трудової книжки та довідками № 51 від 08.02.12 року, № 68 від 07.03.12р.

З 17.07.2006р. і по теперішній час працює електрогазозварником на КП «Автобаза швидкої медичної допомоги міста Харкова», що підтверджується копією трудової книжки та довідками № 34-к від 19.03.12р., № 35-к від 19.03.12р. Всього електрогазозварником працює 20 років, 4 місяці. Загальний стаж роботи складає 40 років.

Згідно рішення № 86 від 24.12.2012 року Управління Пенсійного фонду України в фрунзенському районі м. Харкова відмовлено в призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, на підставі того, що вказана в переліку професія не відповідає назві професії, затвердженій постановою КМУ України від 11.03.94 № 162 і що він не містить дати, тому неможливо встановити, до якого наказу про атестацію відноситься цей перелік. Також, що згідно протоколу досліджень важкості та напруженості праці від 24.02.2005р. № 1 на робочому місці електрогазозварника на кузовній дільниці збирального цеху зайнятість електрогазозварюванням 50 % робочої зміни та не вбачається, що заявник працював електрогазозварником саме у кузовній дільниці. Також відсутні підтвердження проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач має необхідний стаж для нарахування пенсії на пільгових умовах. Посада електрогазозварника належить до професій, зазначених у списку № 2, розділ ХХХІІІ «Загальні професії», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003р. «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Несвоєчасне або неналежне проведення атестації робочих місць не можуть позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З даними висновками колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується вважає їх передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня1992 року № 442 (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Вказаних обставин суди попередніх інстанції не досліджували, що в своїй сукупності є похідним від виникнення права у позивача на зарахування стажу для оформлення пільгової пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13) та від 25 листопада 2014 року (справа № 21-519а14).

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі міста Харкова задовольнити частково.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інноваційні хіміко-фармацевтичні технології» задовольнити.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець