Справа № 826/20418/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 лютого 2015 року № 826/20418/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"
до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» звернулось до суду з позовом до Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 17.12.2014 №, №, №, №, №, № та рішень про застосування штрафних санкцій від 17.12.2014 №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту від 01.12.2014 №1418/28-10/25959784 «Про результати виїзної планової документальної перевірки ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 30.06.2014» є безпідставними, ґрунтуються на невірному застосуванні норм податкового законодавства та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач - Міжрегіональне Головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Міжрегіональним Головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників проведено виїзну планову документальну перевірку ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 30.06.2014, за результатом якої складено акт від 01.12.2014 №1418/28-10/25959784 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення:

- п. 137.8 ст. 137 з урахуванням п. 135.1 пп. 135.4.1 п. 135.4 ст.135, п. 137.4 ст. 137, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139 ст. 139, п. 140.2 ст. 140 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 3 985 007 грн. та встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток на загальну суму 1 286 544 грн.;

- абз «б» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України з урахуванням вимог абз «а» пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, абз «д» п. 186.3 ст. 186, п. 188.1 ст. 188, п. 202.1 ст. 202, п. 208.5 ст. 208 Податкового кодексу України в частині заниження обсягу продаж на вартість отриманих послуг, які надані компанією «Visa International Service Assjiataon» (США) на загальну суму 21 933 536,14 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 4 386 707,23 грн.; п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та неправомірно віднесено до податкового кредиту Розділу ІІ «операції з придбання з ПДВ, які не надають право на формування податкового кредиту» додатка 5 до декларації з ПДВ на загальну суму ПДВ у розмірі 2 394 951,73 грн.

- абз «б» пп. 176.2 ст. 176 з урахуванням пп .49.18.2 ст. 49 Податкового кодексу України позивачем подано податкові розрахунки про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку за період з 3 кварталу 2013 року по 2 квартал 2014 року з недостовірними відомостями ат з помилками, що призвело до порушення п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України;

- п. 7 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині донарахованого єдиного внеску в звітах за червень, вересень, жовтень 2011 року на суму 290,85 грн. у звіті за листопад 2012 року; дані порушення виявлені самостійно;

- абз 2 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині неповної сплати єдиного внеску одночасно із видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) та п. 2 ст. 24 Закону в частині прийняття банком платіжних доручень та інших розрахункових документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок з квітня 2011 року по вересень 2013 року на загальну суму 31 663,46 грн.;

- п. 103.1, 103.2, 103.4 ст. 103, гл 10 пп. 134.1.2 п. 134.1 ст. 134, пп. 163.2.2 п. 163.2 ст. 163 Податкового кодексу України встановлено порушення вимог п. 103.3ст. 103, пп .»в» п. 160.1, п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України, а саме позивач не утримував податок з доходу нерезидента із джерелом походження з України до або в момент виплати такого доходу, зокрема дохід у вигляді сплачених роялті на суму 219 202,65 грн.

- п. 69.2 ст. 69 Податкового кодексу України та пп. 2.1 п. 2 Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків податків у банках та фінансових установ до органів державної податкової служби затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2012 №426 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.04.2012 за №613/20926 несвоєчасно повідомлено ДПІ файлами в електронному вигляді через ДПА України про відкриття/закриття рахунків.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення рішення від 17.12.2014:

- №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати за штрафними санкціями у розмірі 510 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 21 760 грн;

- №, яким збільшено позивачу грошове зобов'язання за платежем податок на прибуток іноземних осіб на загальну суму 274 003,32 грн (за основним платежем 219 202,65 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 54 800,67 грн);

- №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 286 544 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на додану вартість на загальну суму 321 778,28 грн (за основним платежем 737422,63 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 184 355,65 грн);

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на прибуток банківських організацій на загальну суму 75507,5 грн. (за основним платежем 60 406 грн, за штрафним (фінансовими) санкціями 15 101,5 грн);

Крім того, на підставі акту перевірки податковим органом прийнято рішення про застосування штрафних санкцій від 17.12.2014:

- №, яким нараховано штрафні санкції в сумі 290,85 грн за своєчасне не нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне стархування;

- №, яким нараховано штрафні санкції в сумі 3 166,35 грн;

- №, яким нараховано штрафні санкції в сумі 31 663,46 грн за порушення позивачем вимог, передбачених ч. 2 ст. 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 № слугували наступні порушення податкового законодавства, які викладено в акті, а саме: порушення позивачем абз «б» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України з урахуванням вимог абз «а» пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, абз «д» п. 186.3 ст. 186, п. 188.1 ст. 188, п. 202.1 ст. 202, п. 208.5 ст. 208 Податкового кодексу України в частині заниження обсягу продаж на вартість отриманих послуг, які надані компанією «Visa International Service Assiation» (США) (надалі - Компанія).

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що між позивачем та компанією «Visa International Service Assiation» (США) договір про прийняття в членство та надання ліцензійних прав на використання торгових марок від 28.04.2005 №14-1/22-06 та додаткову угоду від 04.06.2009.

В ході виконання умов вказаного договору та додаткової угоди Компанією надано позивачу інвойси (рахунки) за отримані послуги на загальну суму 29 545 412,66 грн.

З акту перевірки вбачається, що податковим органом класифіковано отримані позивачем від компанії послуги як інформаційно-телекомунікаційні та інші послуги, що надані на митній території України, визначивши іншій, ніж застосовано позивачем, порядок оподаткування з посиланням на абз «а» пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, абз «б» п. 185.1 ст. 185, абз «д» п. 186.3 ст. 186 Податкового кодексу України.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Відповідно до п. 6 Переліку типових операцій з розрахунково-касового обслуговування, які відповідно до пп. 196.1.5 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України, затвердженого постановою Національного банку України №400 від 15.11.2011 послуги платіжних систем, що пов'язані із переказом коштів, за своєю суттю одночасно є послугами з розрахунково-касового обслуговування, належать до операцій із спеціальними платіжними засобами та віднесені до послуг, які не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість. Згідно із пп.196.1.5 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування операції з: надання послуг платіжних організацій платіжних систем, пов'язаних з переказом коштів, з інкасації, розрахунково-касового обслуговування, залучення, розміщення та повернення коштів за договорами позики, депозиту, вкладу (у тому числі пенсійного), управління коштами та цінними паперами (корпоративними правами та деривативами), доручення, надання, управління і відступлення прав вимоги за фінансовими кредитами фінансових установ, кредитних гарантій і банківських поручительств особою, що надала такі кредити, гарантії або поручительства. Перелік послуг з розрахунково-касового обслуговування визначається Національним банком України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. З системного аналізу викладеного вбачається, що окремі послуги, що надаються міжнародними платіжними системами (в даному випадку системою ВИЗА) є невід'ємними складовими операцій, пов'язаних з переказом коштів, що здійснюється як на території України, так і за її межами, надання таких послуг здійснюється відповідно до вимог законодавства України, в тому числі актів Національного банку України з питань пов'язаних з переказом коштів, оподаткування таких операцій підпадає під дію пп. 196.1.5 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в листі Державної фіскальної служби України від 19.08.2014 №1961/6/99-99-19-03-02-15.

Оскільки послуги надані позивачу компанією «Visa International Service Assiation» (США) є послугами міжнародної платіжної системи, пов'язані з переказом коштів та відповідно до пп.196.1.5 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, отже висновок податкового органу про порушення позивачем абз «б» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України з урахуванням вимог абз «а» пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, абз «д» п. 186.3 ст. 186, п. 188.1 ст. 188, п. 202.1 ст. 202, п. 208.5 ст. 208 Податкового кодексу України в частині заниження обсягу продаж на вартість отриманих послуг, які надані компанією «Visa International Service Assiation» (США) є протиправним, що свідчить про протиправність прийнятого на його підставі податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 № є підставою для його скасування та, як наслідок, задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 № суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що податковий орган дійшов висновку про безпідставне неутримання та не нарахування позивачем податку з доходу нерезидента (компанії «Open Wey Technologies Ltd» (Кіпр) на території України.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що між АТ «Сбербанк Росії» та компанією «Open Wey Technologies Ltd» (Кіпр) укладено договір ліцензії на програмне забезпечення від 18.02.2013 щодо придбання у ліцензіата ліцензії на використання електронної системи обробки інформації розповсюджу вальної Ліцензіатом на ринку під назвою «WAY4».

Права на комп'ютерні програми (програмне забезпечення) охороняється за правилами встановленими для літературних творів (Бернська конвенція про охорону літературних і художніх творів ратифікована Україною 25.10.1995).

Згідно із параграфом 2 ст. 5 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів користування авторськими правами і здійснення їх не пов'язані із виконанням з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору.

Отже, крім установлених цією конвенцією положень, обсяг охорони, рівно як і засоби захисту, що забезпечують автору охорону прав, регулюються виключно законодавством країни, в якій виникає потреба в ній.

Згідно із п. 160.1 ст. 160 Податкового кодексу України Будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються: а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом; б) дивіденди, які сплачуються резидентом; в) роялті; г) фрахт та доходи від інжинірингу; ґ) лізингова/орендна плата, що сплачується резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди; д) доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента; е) прибуток від здійснення операцій із торгівлі цінними паперами, деривативами або іншими корпоративними правами, визначений відповідно до норм цього розділу; є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України; ж) винагорода за провадження нерезидентами або уповноваженими ними особами культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності на території України; з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів; и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України; і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення державної грошової лотереї); ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертв на користь нерезидентів; й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Пунктом 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України визначено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Відповідно до п. 103.1. ст. 103 Податкового кодексу України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Згідно із п. 103.2. ст. 103 Податкового кодексу України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Відповідно до п. 103.4 ст. 103 Податкового кодексу України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до перевірки надано сертифікат Міністерства фінансів Республіки Кіпр, який засвідчує, що компанія «Open Wey Technologies Ltd» (Кіпр) є резидентом республіки Кіпр відповідно до Конвенції між Урядом Республіки Кіпр та Урядом СРСР про уникнення подвійного оподаткування доходів та майна, підписаної 20.10.1982.

Пунктами 1 та 2 Конвенції між Урядом Республіки Кіпр та Урядом СРСР про уникнення подвійного оподаткування доходів та майна визначено, що платежі по авторським правам та ліцензіям, отримані із джерела з однієї Договірної Держави особою з постійним місцем перебуванням у другій Договірній Державі, не підлягає оподаткуванню першій Державі.

Термін «платежі за авторській права та ліцензії» означає любі платежі, отримані у якості компенсації за продаж, використання та надання права використання, зокрема, програм для ПЗ.

Отже, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України законодавчо визначено подання довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а відтак посилання податкового органу на відсутність документа, що підтверджує право на отримання фактичної належності (бенефіціарства) компанії «Open Wey Technologies Ltd» (Кіпр) є безпідставним.

Враховуючи, що компанією «Open Wey Technologies Ltd» (Кіпр) надано сертифікат, підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, отже позивачем обґрунтовано не утримував податок з доходу нерезидента із джерелом походження з України, що свідчить про безпідставність висновку податного органу про порушення позивачем норм п. 103.3 ст. 103, пп. «в» п. 160.1, п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України та про протиправність прийнятого на підставі такого висновку податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 № та є підставою для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 17.12.2014 №, № суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що зазначені податкові повідомлення-рішення винесено податковим органом у зв'язку із невизнанням у складі витрат податкового обліку результатів операцій з контрагентом ТОВ «ЮА-С.Т.А.Р.», а саме амортизації на об'єкти отримані від вказаного кнтрагента.

Висновок податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства обґрунтовано тим, що вироком Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2013 у справі №757/14106/13-К встановлено, що ОСОБА_1 підробив документи, що засвідчують факт здійснення господарських операцій з рекламного оформлення відділень банку (додатки до договорів №14/06/10 від 14.06.2010, №16/08/10 від 10.08.2010, №13/12/10 від 31.12.2010, №01-02/2012 від 01.02.2012, акти здачі-прийняття робіт, податкові накладні.

Згадуваним вироком зокрема встановлено, що ОСОБА_1 навмисно підробив шляхом підроблення підписів директора ТОВ «ЮА-С.Т.А.Р.», офіційні документи фінансово-господарської діяльності, які засвідчують факти здійснення господарських операцій з рекламного оформлення відділень Товариства (додатки до договорів № 14/06/10 від 14.06.2010 р., № 16/08/10 від 10.08.2010 р., № 13/12/10 від 13.12.2010 р., № 01-02/2012 від 01 лютого 2012 р., акти здачі-прийняття робіт, податкові накладні).

За змістом же ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, факт підробки підписів директора ТОВ «ЮА-С.Т.А.Р.» на вказаних документах фінансово-господарської діяльності, які засвідчують факти здійснення господарських операцій з рекламного оформлення відділень Банку не потребують повторного доказування.

На думку суду факт підробки підписів на документах, що засвідчують фінансово-господарську діяльність не є безумовною ознакою безтоварності фінансово-господарської діяльності ТОВ «ЮА-С.Т.А.Р.».

Зі змісту вказаного вище вироку вбачається, що обставини щодо виконання договорів позивача з ТОВ «ЮА-С.Т.А.Р.» не були предметом дослідження у вказаній кримінальній справі.

Що ж стосується посилання податкового органу на неможливість формування даних податкового обліку на підставі первинних документів, підписаних від імені спірних контрагентів невстановленими особами, то слід зазначити, що платник податків не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності; на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

З огляду на недоведеність податковим органом існування відповідних фактів, та обставина, що первинні документи від імені директора ТОВ «ЮА-С.Т.А.Р.» підписані іншою особою, не є достатньою підставою для позбавлення покупця (позивача у справі) права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат за наслідками придбання послуг та матеріалів у спірних постачальників та, як наслідок, подальшого нарахування амортизації на такі об'єкти.

Крім того, податковим органом не надано доказів того, що директор ТОВ «ЮА-С.Т.А.Р.» та інші робітники ТОВ "ЮА-С.Т.А.Р." заперечували факт виконання умов спірних договорів.

З акту перевірки вбачається, що позивачем нараховується амортизація на об'єкти, які були придбані у ТОВ «ЮА-С.Т.А.Р.» в сумі 937 668,33 грн.

Факт наявності таких об'єктів підтверджується витягом з інвентаризаційних відомостей основних засобів та нематеріальних активів станом на 01.10.2014.

Правильність розрахунку суми амортизації на вказані об'єкти та наявність об'єктів вказаних в інвентаризаційних відомостях не заперечується податковим органом, отже не потребує доказування.

Враховуючи, що факт наявності у позивача об'єктів на які нараховано амортизацію в сумі 937 668,33 грн. підтверджується матеріалами справи, отже суд вважає безпідставним висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 140.2 ст. 140 Податкового кодексу України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог у вказаній частині.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем вимог п. 69.2 ст. 69 Податкового кодексу України, п. 2.1 п. 2 Порядку подання повідомлень про відкритя/закриття рахунків платниками податків у банках та фінансових установах до органів державної податкової служби, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2012 №426 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.04.2012 за №613/20926, суд зазначає наступне.

Пунктом 69.1. ст. 69 Податкового кодексу України визначено, що банки та інші фінансові установи відкривають поточні та інші рахунки платникам податків - юридичним особам (резидентам і нерезидентам) незалежно від організаційно-правової форми, відокремленим підрозділам та представництвам юридичних осіб, для яких законом установлені особливості їх державної реєстрації та які не включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, за наявності документів, виданих контролюючими органами, що підтверджують взяття їх на облік у таких органах, або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (для осіб, взяття на облік яких у контролюючих органах здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Відповідно до п. 69.2. ст. 69 Податкового кодексу України банки та інші фінансові установи зобов'язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків - юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до контролюючого органу, в якому обліковується платник податків, не пізніше наступного робочого дня з дня відкриття/закриття рахунка (включаючи день відкриття/закриття).

У разі відкриття або закриття рахунка платника податків - банку, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, повідомлення надсилається в порядку, визначеному цим пунктом, лише в разі відкриття або закриття кореспондентського рахунка.

У разі відкриття або закриття власного кореспондентського рахунка банки зобов'язані надіслати повідомлення до контролюючого органу, в якому обліковуються, в строки, визначені цим пунктом.

Згідно із 69.3. ст. 69 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення від фінансової установи про відкриття рахунка зобов'язаний направити повідомлення про взяття рахунка на облік або відмову у взятті контролюючим органом рахунка на облік із зазначенням підстав у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 69.4. згадуваної статті Податкового кодексу України датою початку видаткових операцій за рахунком платника податків, визначеного пунктом 69.1 цієї статті (крім банку), у банках та інших фінансових установах є дата отримання банком або іншою фінансовою установою повідомлення контролюючому органу про взяття рахунка на облік у контролюючих органах.

Пунктом 69.5. ст. 69 Податкового кодексу України визначено, що порядок подання та форма і зміст повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах, перелік підстав для відмови контролюючих органів у взятті рахунків на облік визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з відповідними державними органами, які регулюють діяльність фінансових установ.

Згідно із п. 69.6. ст. 69 Податкового кодексу України банки та інші фінансові установи за невиконання норм цієї статті несуть відповідальність, передбачену цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках направлялись позивачем у триденний строк, але не за місцем реєстрації клієнтів банку.

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що повідомлення про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках направлялись позивачем за місцем реєстрації клієнтів банку з порушенням триденного строку.

Оскільки п. 69.2 ст. 69 Податкового кодексу України та п. 2.1 п. 2 Порядку подання повідомлень про відкритя/закриття рахунків платниками податків у банках та фінансових установах до органів державної податкової служби встановлено обов'язок банку повідомляти про відкритя/закриття рахунків саме до контролюючого органу, в якому обліковується платник податків, враховуючи, що контролюючі органи, в яких обліковуються платники податків повідомлені позивачем з порушенням триденного строку, отже висновок податкового органу про порушення позивачем вказаних вище норм законодавства на думку суду є обґрунтованим, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 №.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 № суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що податковий орган вказує на подання позивачем податкових розрахунків про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку за період з 3 кварталу 2013 року по 2 квартал 2014 року з недостовірними відомостями та помилками.

Згідно зі ст. 51 Податкового кодексу України податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.

Відповідно до пп «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Форма Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма N 1ДФ), а також Порядок заповнення подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку затверджені наказом Державної податкової служби України N 1020 від 24.12.2010.

Якщо після подачі податкового розрахунку за звітний період податковий агент подає новий податковий розрахунок з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання податкового розрахунку за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у пункті 50.1 статті Кодексу, не застосовуються.

Коригування поданого і прийнятого податкового розрахунку проводяться на підставі самостійно виявлених податковим агентом помилок, а також на підставі повідомлень про помилки, виявлені органом ДПС.

Уточнюючий податковий розрахунок подається у разі необхідності проведення коригувань податкового розрахунку після закінчення строку його подання. Уточнюючий податковий розрахунок може подаватися як за звітний період, так і за попередні періоди.

Порядок заповнення звітного нового та уточнюючого податкових розрахунків є однаковим. Звітний новий та уточнюючий податковий розрахунок подаються на підставі інформації з попередньо поданого податкового розрахунку і містять інформацію лише по рядках та реквізитах, які уточнюються. Для заповнення також використовується інформація з повідомлень про виявлені помилки, які відправляються органами ДПС до податкового агента.

Отже, законодавчо визначено право податкового агенту у разі виявлення помилок в податковій звітності внести відповідні зміни шляхом подачі уточнюючих розрахунків.

З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2014 позивачем було подано уточнюючи податкові розрахунки сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1 ДФ за період з 3 кварталу 2013 року по 2 квартал 2014 року з уточненням ідентифікаційного номера фізичної особи - клієнта позивача.

Проте, уточнюючи податкові розрахунки сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1 ДФ за період з 3 кварталу 2013 року по 2 квартал 2014 року з уточненням ідентифікаційного номера фізичної особи - клієнта позивача подано піж час проведення планової перевірки позивача, а відтак суд вважає обґрунтованим висновок позивача про подання позивачем податкових розрахунків про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку за період з 3 кварталу 2013 року по 2 квартал 2014 року з недостовірними відомостями та помилками та застосування штрафних (фінансових) санкцій, що свідчить про безпідставність позовних вимог у вказаній частині.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 № , суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено невірно відображені суми утриманого єдиного внеску у Звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за 2011 рік у наступних працівників: у звіті за травень по ОСОБА_2 була занижена сума утриманого єдиного внеску на 7,14 грн., а у звіті за червень завищена сума внеску на 7,41 грн.; у звіті за серпень по ОСОБА_3 була занижена сума утриманого єдиного внеску на 97, 64 грн., а у звіті за вересень завищена сума внеску на 97,64 грн.; у звіті за вересень по ОСОБА_4 була занижена сума утриманого єдиного внеску на 185,80 грн., а у жовтні завищена сума внеску на 185,80 грн., чим порушено п.7 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що від'ємні значення сум утриманого єдиного внеску виникли у зв'язку з перерахунком заробітної плати за минулі періоди та відсутністю доходу у звітному періоді.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи, що позивачем своєчасно не нарахованого єдиного внеску (занижено, а потім завищено) отже суд вважає обґрунтованим висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п.7 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та застосування штрафних санкцій, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Щодо рішень від 17.12.2014 № та №, суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено порушення позивачем під час виплати заробітної плати та сум допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з квітня 2011 року по вересень 2013 року було порушено пропорційне перерахування єдиного внеску (одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиного внеску), чим порушили абз.2 ч. 8 ст.9 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464).

Відповідно до абз.2 ч. 8 ст.9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 2464 банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

У разі невиконання цієї вимоги банки за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу доходів і зборів суму, що дорівнює сумі несплаченого єдиного внеску, з правом зворотної вимоги до платників єдиного внеску щодо відшкодування цієї суми.

Порядок прийняття банками на виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати, затверджений наказом Міндоходів від 09.09.2013р. № 453 (надалі - Порядок), розроблено і прийнято для можливості здійснення Банком функцій з перевірки сплати платниками єдиного соціального внеску (надалі - ЄСВ)/клієнтами Банку, оскільки на банки покладено обов'язок по здійснення перевірки сплати підприємствами/клієнтами Банку ЄСВ під час нарахування/виплати заробітної плати.

У разі якщо підприємство не здійснило сплату ЄСВ, банк зобов'язаний відмовити у здійсненні виплати заробітної плати.

Отже, даний Порядок регулює механізм прийняття Банком розрахункових документів видачу коштів для виплати заробітної плати, на які нараховується ЄСВ.

Так, відповідно, до п. 2 Порядку банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником єдиного внеску розрахункових документів (документів на переказ готівки) про перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску. Суми, сплачені за цими документами, повинні складати не менше 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, зазначеної в грошових чеках, платіжних дорученнях та інших розрахункових документах.

Відповідно до п. 5 Порядку платникам, які звертаються до органів доходів і зборів за погодженням довідки-розрахунку, у якій сума перерахування єдиного внеску менша ніж 1/3 суми коштів на виплату заробітної плати, зазначеної в грошовому чеку та/або платіжному дорученні, іншому розрахунковому документі, у зв'язку із застосуванням максимальної величини нарахування єдиного внеску та які протягом попереднього року не допустили порушень законодавства про нарахування та сплату єдиного внеску, за рішенням керівника органу доходів і з надається довідка про видачу коштів для виплати заробітної плати без перевірки суми єдиного внеску за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку. Строк дії довідки, що видається платнику єдиного внеску для пред'явлення банку, не повинен перевищувати одного року.

Банк після отримання від платника довідки про видачу коштів для виплати заробітної плати перевірки сум сплати єдиного внеску приймає від платника грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи для перерахування (видачі) заробітної плати без зірки сум єдиного внеску, сплачених за розрахунковими документами (документами на переказ готівки).

Оскільки у даному випадку банк і платник ЄСВ є однією юридичною особою, отже відсутні підстави для отримання вказаних вище довідок, що свідчить про необґрунтованість висновку податкового органу про порушення позивачем абз.2 ч. 8 ст.9 Закону № 2464 та нарахування штрафних санкцій за вказане порушення, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.12.2014 № , №, №, №, №, №, №. Решта позовних вимог не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 № , №, №, №, №, №, № винесені Міжрегіональним Головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда