Справа № 2а-5047/11/1370
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/50454/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремпобутсервіс» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ремпобутсервіс" до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова про визнання нечинним вимоги та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до Господарського суду Львівської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило: визнати нечинним рішення відповідача про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків за № 443 від 01 серпня 2006 року про донарахування страхових внесків в сумі 124757 грн. 56 коп. та застосування фінансових санкцій в сумі 89484 грн. 81 коп.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року (до якого була передана дана справа за підсудністю), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками визначаються виключно цим Законом.

Страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону). Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно з частиною другою та третьою статті 106 Закону суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

В свою чергу виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції (частина 9 вказаної статті). Рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом (частина 14).

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає, що відповідач в даному разі здійснюючи свої повноваження в сфері нарахування та обчислення за позивачем недоїмки (боргу) по сплаті страхових внесків за визначені періоди має право винести вимогу, з визначеної суми якої формується сума штрафних санкції та пені.

Як вбачається з матеріалів справи вимога про сплату боргу, надісланою позивачу, датована 07.08.2006 року № Ю-976, де визначена недоїмка (борг) зі сплати страхових внесків всього в сумі 36 618 грн. 94 коп., при цьому рішення про застосування штрафних санкцій № 443 від 01.08.2006 року було винесене раніше - 01.08.2006 року, але з розрахунку суми недоїмки зі сплати страхових внесків 124 757 грн. 56 коп. (визначеної актом перевірки від 07.07.2006 року).

Таким чином, не вбачається за можливе визначити суму недоїмки (боргу) зі сплати страхових внесків, що рахуються за позивачем (про що він сам не заперечує), з якої обрахувати штрафні санкції та пеню, як це зазначено в наведеному Законі, що унеможливлює встановити фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні, так як позивач не оскаржив постанову суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремпобутсервіс» задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року у цій справі скасувати, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець