Справа № 826/19718/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2015 року 11:51 № 826/19718/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів головуючого судді Кармазіна О.А., суддів: Катющенка В.П., Саніна Б.В., при секретарі Тимчук М.Д.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Сущенко І.М. (довіреність від 17.09.2014 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державного агентства земельних ресурсів України
про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного агентства земельних ресурсів України про визнання протиправної бездіяльності щодо не пересилання запиту на інформацію від 22.10.2014 року належному розпоряднику інформації та зобов'язання переслати запит на інформацію від 22.10.2014 року належному розпоряднику інформації.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем Закону України «Про доступ до публічної інформації» та зазначає, що відповідач не переслав його запит належному розпоряднику та не повідомив про це, чим унеможливив реалізацію його права на інформацію, передбачено вищезгаданим законом.

З урахуванням наведеного та на підставі, зокрема, норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивач просить задовольнити позов.

Представник відповідача, з'явившись у судове засідання 12.02.2015 р., письмових заперечень не надав, але усно по суті позову пояснив, що запитана інформація не є публічною інформацією, позивач по суті звернувся за наданням правової консультації, а відтак представник відповідача не вбачає з боку агентства порушень вищезазначеного закону та, відповідно, просить у задоволенні позову відмовити.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 12.02.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подання, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із запитом на інформацію до Державного агентства земельних ресурсів України наступного змісту:

«Державному закладу, який знаходиться у м. Києві, приблизно у 2004 році було виділено дві земельні ділянки під будівництво житлових будинків. На сьогоднішній день земельні ділянки не освоєні (житлові будинки для співробітників не збудовані). Чи є така бездіяльність порушенням законодавства і чи можуть земельні ділянки бути забрані у користувача? Якими законодавчими і нормативними документами це регламентовано?».

18 листопада 2014 року Державним агентством земельних ресурсів України надано відповідь в якій зазначено про необхідність звернення із зазначеного питання до Державної інспекції сільського господарства України.

У взаємозв'язку з наведеним суд зазначає, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (надалі - Закон №2939-VI), на порушення положень якого посилається позивач у позові (підстави позову), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За цим визначенням, публічна інформація має такі ознаки:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

При цьому слід додати, що згідно із положеннями ч. 2. ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Надаючи оцінку доданому до матеріалів справи зверненню позивача від 22 жовтня 2014 року, суд вважає за необхідне зазначити, що по своїй суті звернення позивача стосується надання йому правової консультації.

Виходячи із змісту звернення та наведених вище норм законодавства України, запитувана інформація не є публічною інформацією, яка створена та наявна у відповідача, а відтак на обставини, пов'язані із розглядом звернення позивача, не поширюються правила, встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Враховуючи наведене, а також те, що у позові позивач посилається саме на порушення з боку відповідача його прав у сфері відносин щодо доступу до публічної інформації, відносин щодо чого між сторонами не встановлено під час розгляду справи, у суду відсутні підстави для висновку про порушення прав позивача, передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації».

При цьому, суд окремо звертає увагу на те, що у зверненні позивача взагалі відсутня будь-яка деталізація відомостей щодо земельної ділянки, яка малась на увазі у його запиті.

Виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В даному випадку, враховуючи наведене у сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача, передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації».

керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді: В.П. Катющенко

Б.В. Санін