Справа № 2а-12908/11/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року Справа № 8341/12/9104
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про визнання протиправними рішень суб'єкта владних повноважень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 08.11.2011 року звернувся в суд з адміністративним позовом до ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень від 28.01.2011 р. ВП №24003861 та від 12.09.2011 року ВП №28642406, про арешт коштів боржника від 28.03.2011 р. ВП №24003861, про розшук майна боржника від 25.10.2011 р. ВП №24003861, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2011 р. ВП №24003861 та зобов'язати повернути виконавчі документи стягувачу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що п.15 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (із змінами, які запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 року №3609-VI) встановлено, що строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються. Нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що СПД-ФО ОСОБА_2 обрав особливий спосіб оподаткування та перебуває на єдиному податку, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку на 2010 рік від 14 грудня 2009 року.

У відповідності до п.5 ст.14 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07. 2003 року №1058 СПД-ФО ОСОБА_2 є страхувальником, тобто платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

На підставі ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058, управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області виставлено вимоги про сплату боргу від 01.11.2010 р. №Ф528У та від 26.01.2011 р. №Ф151.

Оскільки боржником вимоги виконавчого документу, за постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2011 р. ВП №24003861, добровільно не виконано, державним виконавцем скеровано запити в реєструючі органи з метою перевірки майнового стану боржника.

На виконання вимог Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника від 28.03.2011 р. ВП №24003861, про розшук майна боржника від 25.10.2011 р. ВП №24003861, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2011 р. ВП №24003861.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог не представлено, а порушень при прийнятті постанов про відкриття виконавчих проваджень від 28.01.2011 р. ВП №24003861 та від 12.09.2011 року ВП №28642406, про арешт коштів боржника від 28.03.2011 р. ВП №24003861, про розшук майна боржника від 25.10.2011 р. ВП №24003861, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2011 р. ВП №24003861 не встановлено, відповідно посадова особа ВДВС при здійсненні виконавчого провадження діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи відповідачем виставлено вимоги про сплату боргу від 01.11.2010 р. №Ф528У та від 26.01.2011 р. №Ф151.

Такі вимоги було надіслано страхувальнику з повідомленням про вручення поштового відправлення, про що в матеріалах справи наявні належні докази. У разі, якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги - вона вважається узгодженою. Зазначені вимоги отримані боржником не були оскаржені, тобто узгоджені і тому у встановленому законом порядку передані на виконання до відділу Державної виконавчої служби Миколаївського РУЮ.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. (ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження»)

У відповідності до ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно ст.25 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом.

Враховуючи вимоги наведених вище норм закону колегія суддів погоджується з висновком про те що дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження є правомірними і вчиненими в межах його компетенції та відповідно до законодавства України.

Як зазначено вище боржником вимоги виконавчого документу, за постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2011 р. ВП №24003861, добровільно не виконано, державним виконавцем скеровано запити в реєструючі органи з метою перевірки майнового стану боржника.

Згідно ч.1 ст.32 Закону України "Про виконавче провадження" одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частинами 1, 2 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

При цьому частиною 5 цієї ж статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

З метою належного здійснення такого заходу державним виконавцем відповідно до ч.1 ст.40 цього ж Закону у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виноситься постанова про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Судом першої інстанції зазначено, що з поданих відповідачем заперечень, видно, що згідно облікової картки Стрийського ВРЕР ДАІ від 19.10.2011 р. державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_2 належить транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER 2.4 SPORT 2006 р.в., червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1.

На виконання вимог Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника від 28.03.2011 р. ВП №24003861, про розшук майна боржника від 25.10.2011 р. ВП №24003861, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2011 р. ВП №24003861.

На думку колегії суддів, за даних обставин відповідач підставно виніс дані постанови щодо виконання позивачем вимог Пенсійного фонду, а також погоджується, що позивачем не наведено жодних обґрунтованих законних підстав щодо порушення державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо тверджень позивача викладених в апеляційній скарзі про те що нараховані органами Пенсійного фонду суми фінансових санкцій та не сплачені фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню, колегія суддів вважає такі є безпідставними та необґрунтованими посилаючись на подані Управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області пояснення щодо виставлених вимогах СПД ФО ОСОБА_2

З наданих пояснень видно, що у зв'язку з недоплатою до мінімального страхового внеску до 20 жовтня 2010 року в сумі 632,46 грн. за липень-вересень 2010 р. та до 20 січня 2011 року в сумі 656,34 грн. за жовтень-грудень 2010 року, пенсійним фондом виставлено вимоги про сплату боргу. Дана заборгованість страхувальника являється основним боргом по внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (недоїмкою), а не боргом по фінансових санкціях (штраф, пеня), отже не підлягає списанню у порядку передбаченому абз.3 ч.15 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07. 2003 року № 1058, згідно якого фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються, а нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правомірними дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваних постанов.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2011 року у справі №2а-12908/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук