Справа № 815/4852/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4852/14

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Берекет Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області; зобов'язати відповідача розглянути подане позивачем клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та надати мотивовану відповідь на його клопотання у встановлений законом строк.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має право на отримання у власність у межах безоплатної приватизації земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, для чого ним подано до Головного управління Держземагенства в Одеській області, як органу уповноваженого відповідно до п. 6-1 ст. 4 Указу Президента України № 445/2011 від 08.04.2001 року передавати у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, відповідне клопотання з передбаченими законом документи. Однак, відповідач, відмовивши в задоволенні його клопотання з підстав того, що заявником не вказано бажане місце розташування земельної ділянки, в порушення положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, вийшов за межі своїх повноважень, а тому, на думку позивача, такі дії є протиправними.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 травня 2014 року ОСОБА_1, в особі його представника ОСОБА_3 за договором доручення № 03/05/14 від 05.05.2014 року, звернувся до Головного управління Держземагентства в Одеській області з клопотанням в порядку ст. 118 Земельного кодексу України, в якому просив, для реалізації гарантованого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, визначити без його погодження та виділити йому земельну ділянку орієнтовним розміром до 2,0 га в межах Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га по передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області. До вказаного клопотання, як вбачається з зазначених у ньому додатків, долучено: копію паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду позивача; графічні матеріали; копію договору доручення № 03/05/14 від 05.05.2014 року (а.с.8-9).

Листом Головного Управління Держаземагенства в Одеській області від 02.07.2014 року №С-198/0-272/6-14 «Про надання відповіді» позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки на представленому графічному матеріалі позивачем не позначено бажане місце розташування земельної ділянки, яку ОСОБА_1 бажає отримати у власність, а також для отримання графічних матеріалів позивачу рекомендовано звернутись до Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області та повідомлено, що відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 га, передані фізичним особам у власність або в оренду в порядку, встановленому Законом та, з метою недопущення порушення даної норми Закону, позивачу необхідно надати інформацію щодо наявності в оренді земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням (а.с. 11-12).

Позивач, вважаючи вищезазначені дії відповідача протиправними та такими, що порушують його законні права на можливість отримання земельної ділянки у власність, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи позивачу в задоволенні його клопотання від 05.05.2014 року, Головне управління Держземагентства України в Одеській області діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, добросовісно та розсудливо, не порушуючи прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно змісту положень ч. 1, п. «в» ч. 3, ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України таке безоплатне набуття права власності громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, лише один раз та в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Зокрема, згідно норми п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст. 118 Земельного кодексу України. Так, відповідно до ч. 6 вказаної норми, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 цієї ж статті Кодексу передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Як вбачається з клопотання, поданого позивачем до Головного управління Держземагенства в Одеській області, ОСОБА_1, посилаючись на те, що він не реалізував своє право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, просив вказаний орган виконавчої влади в порядку ст. 118 Земельного кодексу України виділити йому земельну ділянку з цією метою орієнтовним розміром до 2 га, але не менше, ніж в розмірі, що передаються на аналогічних умовах іншим громадянам, без його погодження конкретного місце розташування в межах всієї території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області згідно доданих графічних матеріалів. Позивачем було додано до вказаного клопотання графічні матеріали в масштабі, з яких вбачається лише адміністративні межі Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, без зазначення на них конкретного бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с. 10).

Таким чином, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до висновку про те, що право громадянина України на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства реалізується шляхом відповідного звернення до компетентного органу виконавчої влади в якому має бути зазначено цільове призначення, її орієнтовні розміри та бажане місце розташування земельної ділянки, шляхом додання до заяви викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали. При цьому, з таким правом заявника кореспондується обов'язок органу державної влади прийняти в місячний строк рішення, яким або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, перелік яких є вичерпним.

Таким чином, право заявника на приватизацію земельної ділянки реалізується лише за умови належним чином оформленого відповідно до вимог Закону звернення, з якого можна встановити бажане місце розташування земельної ділянки. При цьому, право вибору земельної ділянки належить заявнику - громадянину України, який відповідно до норм Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про державний земельний кадастр» має право на отримання від відповідних державних органів влади та органів місцевого самоврядування інформації про наявність вільних земельних ділянок, які можуть бути приватизовані. В той же час, ні нормами Земельного кодексу України, інших законів в галузі земельних відносин, ні нормами Указу Президента України № 445/2011 від 08.04.2001 року та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 258 від 10.12.2012 року, не передбачено обов'язку територіального органу Держземагенства України, як органу уповноваженого розпоряджатись землями сільськогосподарського призначення державної власності, здійснювати замість громадянина України, який бажає реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, пошук вільних земельних ділянок та вибір конкретної земельної ділянки, оскільки це виходить за межі встановлених даним нормативними актами дискреційних повноважень вказаного суб'єкта владних повноважень. Без зазначення заявником в клопотанні та доданих до нього картографічних матеріалах бажаного місця розташування земельної ділянки, яку він хоче отримати безоплатно у власність, зазначений орган державної влади не може реалізувати свою компетенцію та виконати обов'язок щодо прийняття рішення за результатом розгляду такого клопотання відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Головного управління Держземагенства в Одеській області від 02.07.2014 р. позивачу було роз`яснино, що для отримання графічних матеріалів, які необхідно додати до заяви, про отримання земельної ділянки, йому необхідно звернутись до Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом, про що також зазначено у листі Головного Управління Держаземагенства в Одеській області від 02.07.2014 року №С-198/0-272/6-14 та повідомлено позивача про необхідність надання такої інформації щодо наявності в оренді земельних ділянок за зазначеним цільовим призначенням.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, жодних порушень діючого законодавства не допустив, у зв`язку з чим позовні вимоги є необгунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик