Справа № 826/11413/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/800/57790/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про визнання незаконними постанов за касаційною скаргою Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, в якому просив визнати незаконними постанови відповідача про закінчення виконавчих проваджень від 27 листопада 2012 року ВП № 34184367, № 34184272 та від 21 січня 2013 року ВП № 36038655 та повернення виконавчих листів на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва № 2а-4477/09/2670, виданих 09 червня 2010 року, 10 травня 2011 року та 20 травня 2011 року та повернути позивачу виконавчі листи.

В обґрунтування позову зазначив, що оскільки постанова Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року, на виконання якої видано вищевказані виконавчі листи, не виконана, постанови відповідача про закінчення виконавчих проваджень є незаконними.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано постанови Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження від 27 листопада 2012 року ВП № 34184367 та ВП № 34184272, від 21 січня 2013 року ВП №36038655 та повернення виконавчих листів від 27 червня 2012 року ВП № 32132461 та ВП № 32132344. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві перебували виконавчі провадження, боржником за якими є Ліквідаційна комісія Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, а стягувачем - ОСОБА_4, а саме: виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-4477/09/2670, виданого 09 червня 2010 року Окружним адміністративним судом м. Києва, про стягнення з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 3108, 00 грн.; виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-4477/09/2670, виданого 10 травня 2011 року Окружним адміністративним судом міста Києва, про поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва та архітектури та житлово-комунального господарства України, з 01 лютого 2007 року.

Вищезазначені виконавчі провадження 27 листопада 2012 року закінчені на підставі пункту 4 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Копії постанов про закінчення виконавчих проваджень разом з оригіналами виконавчих документів направлено до суду 05 грудня 2012 року.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-4477/09/2670, виданого 20 травня 2011 року Окружним адміністративним судом м. Києва, про стягнення з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів, завершено 21 січня 2013 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Копію постанови про закінчення виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого документа направлено до суду 08 лютого 2013 року.

В якості підстави прийняття спірних постанов про закінчення виконавчих проваджень відповідач зазначив ухвалу Вищого адміністративного суду України від 09 серпня 2012 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки постанова Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року не виконана, оскаржувані постанови відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606.

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому вищевказаним Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 вищевказаного Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 вищевказаного Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року було скасовано ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2010 року та змінено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2010 року, а саме, абзац третій резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: «Стягнути з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів». Виключено з резолютивної частини постанови суду четвертий абзац щодо визнання звільненим ОСОБА_4 з роботи з 01 травня 2010 року на підставі пункту 3 статті 30 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби. Доповнено резолютивну частину постанови суду абзацом наступного змісту: «Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, з 01 лютого 2007 року».

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року, заяву ОСОБА_4 задоволено. Замінено боржника у виконавчому провадженні ВП № 26858570 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва 20 травня 2011 року щодо примусового виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року, з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 серпня 2012 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року про заміну сторони у виконавчому провадженні скасовано. Прийнято нову ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що посилання відповідача в оскаржуваних постановах на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 09 серпня 2012 року як на підставу для закінчення виконавчих проваджень є неправомірним, оскільки зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про заміну сторони виконавчого провадження, в той час як постанова Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року залишилась невиконаною.

Таким чином, оскільки доказів виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року, як і доказів її скасування, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не надано, правильними є висновки судів, що оскаржувані постанови Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчих проваджень та повернення виконавчих листів, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Доводи касаційної скарги не ґрунтуються на законі та спростовуються висновками судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких є законними та обґрунтованими, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішення, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало