Справа № 200/21313/14-а
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/200/605/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко О.М. про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача і просила визнати незаконними та скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко О.М., а саме: Постанову № 34159323 від 10.11.2014 року про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 367710,40 грн., Постанову № 34159323 від 10.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення з неї виконавчого збору, Постанову №45448828 від 12.11.2014 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї виконавчого збору, Постанову № 45448828 від 12.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.03.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1, третя особа ТОВ «Магістраль-Фулл» про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Магістраль-Фулл» в сумі 29 505 411,80 грн. за Договором кредитної лінії №1010-02 від 07.10.2010 року перед Стягувачем було звернено стягнення на предмет іпотеки.

Вказаним рішенням в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Магістраль-Фулл» перед ПАТ «Енергобанк» було звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належать на праві власності Позивачу, шляхом продажу зазначеного Предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» шляхом проведення прилюдних торгів.

На підставі виконавчого листа № 2-4352/11, наданого ПАТ «Енергобанк» до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, головним державним виконавцем Бойко О.М. 06.09.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 34159323.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем 17.10.2012 року було винесено постанову про стягнення з Позивача виконавчого збору, в якості підстави для винесення якої було вказано те, що в наданий для самостійного виконання семиденний строк, встановлений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2012 року, боржником самостійно не виконано рішення суду, дій, спрямованих на виконання вимог виконавчого документа, не вчинено.

Вказана постанова була оскаржена Позивачем в судовому порядку як незаконна.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.03.2013 року у справі № 183/22/13-ц скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесену 17.10.2012 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко О.М. скасовано в частині заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, винесену 17.10.2012 року в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом №2-4352/11 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко О.М. скасовано.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.03.2013 року у справі № 183/22/13-ц було залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року, вступило в законну силу, в касаційному порядку оскаржено не було.

Як вбачається з рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2012 року, стягнення на предмет іпотеки було звернено шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ «Енергобанк» шляхом проведення прилюдних торгів. А в своїй постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2012 року державний виконавець не вказав яким чином ОСОБА_1 повинна протягом семи днів самостійно виконати це рішення суду.

Незважаючи на те, що вищевказані обставини було встановлено судом, на їх підставі винесено ухвалу суду, що набрала законної чинності, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. 10.11.2014 року було знову винесено постанову про стягнення з Позивача виконавчого збору в сумі 367710,40 грн.

Підставою для винесення постанови державним виконавцем знову було вказано на те, що в наданий для самостійного виконання семиденний строк, встановлений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2012 року, ОСОБА_1 самостійно не виконала рішення суду, дій, спрямованих на виконання вимог виконавчого документа, не вчинила.

Того ж дня 10.11.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою зокрема постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 виділено в окреме провадження.

Представник позивача надав в судове засідання заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання надав заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами на підставі наявних в матеріалах справи доказах, з урахуванням наданих письмових заперечень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

19.03.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1, третя особа ТОВ «Магістраль-Фулл» про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Магістраль-Фулл» в сумі 29 505 411,80 грн. за Договором кредитної лінії № 1010-02 від 07.10.2010 року перед Стягувачем було звернено стягнення на предмет іпотеки.

Вказаним рішенням в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Магістраль-Фулл» перед Стягувачем було звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належать на праві власності Позивачу, шляхом продажу зазначеного Предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» шляхом проведення прилюдних торгів.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем 17.10.2012 року було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, в якості підстави для винесення якої було вказано те, що в наданий для самостійного виконання для самостійного виконання семиденний строк, встановлений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2012 року, ОСОБА_1 самостійно не виконала рішення суду, дій, спрямованих на виконання вимог виконавчого документа, не вчинила.

Вказана постанова була оскаржена позивачем в судовому порядку як незаконна.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.03.2013 року у справі № 183/22/13-ц скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, винесену 17.10.2012 року в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом №2-4352/11 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко О.М. скасовано.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.03.2013 року у справі № 183/22/13-ц було залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року, вступило в законну силу, в касаційному порядку оскаржено не було.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження».

У ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження » задекларовано гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні. Зокрема, - державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору належить до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Частинами 1 та 2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець починаючи виконувати рішення суду, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на виконання рішення суду у встановлений постановою строк, відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2012 року, стягнення на предмет іпотеки було звернено шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ «Енергобанк» шляхом проведення прилюдних торгів.

А в своїй постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2012 року державний виконавець не вказав яким чином скаржник повинна протягом семи днів самостійно виконати це рішення суду.

Незважаючи на те, що вищевказані обставини було встановлено судом, на їх підставі винесено ухвалу суду, що набрала законної чинності, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко О.М. було 10.11.2014 року винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 367710,40 грн.

Частиною 1 ст. 72 КАСУ передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

В ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року прямо сказано: «…в своїй постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2012 року державний виконавець не вказав яким чином ОСОБА_1 повинна була протягом семи днів самостійно виконати це рішення суду.»

Суд вважає, що висновок про наявність правових підстав для стягнення виконавчого збору не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження », а сама постанова підлягає скасуванню, як незаконна.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження » державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, зазначеного в виконавчому документі, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження », надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Однак те, що державний виконавець Бойко О.М. в якості заходу, направленого на забезпечення своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду від 19.03.2012 року, зазначеного в виконавчому документі, встановив боржнику у постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2012 року семиденний строк на виконання рішення суду в самостійному порядку суперечить змісту виконавчого документа. Адже спосіб і порядок виконання рішення суду від 19.03.2012 року у виконавчому листі сформульовано недвозначно: «… звернути стягнення на предмет іпотеки … який належить ОСОБА_1, шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» шляхом проведення прилюдних торгів».

Законодавець покладає на Державну виконавчу службу обов'язок проведення реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, по-друге, встановлена законодавством України процедура проведення реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів досить структурована (отримання державним виконавцем від БТІ документального підтвердження належності боржнику майна на праві власності оцінка майна, вибір торгуючої організації, передача майна на реалізацію, розміщення об'яви про проведення торгів тощо), можна зробити висновок, що державний виконавець Бойко О.М. завідомо включив у постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2012р. таку умову про необхідність у семиденний строк виконати рішення суду в самостійному порядку, яку ОСОБА_1 в жодному разі виконати не могла.

Судом встановлено, що державний виконавець самовільно змінив спосіб і порядок виконання рішення суду від 19.03.2012 року, фактично поклавши на боржника обов'язок по організації продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів.

Це свідчить про упередженість головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2012р. та про те, що вона за своїм змістом не направлена на проведення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, зазначеного в виконавчому документі, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження», - тобто при її винесенні державним виконавцем грубо порушено приписи ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження ».

Судом встановлено, що державним виконавцем витрачено 2 роки на здійснення заходів по реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги (з вересня 2012 по вересень 2014). При чому торги з реалізації предмета іпотеки у призначену дату (29.09.2014) так і не відбулися через відсутність бажаючих придбати вказану нерухомість, у в'язку з чим державний виконавець передав предмет іпотеки стягувачу в рахунок погашення заборгованості.

Позивач сумлінно виконувала свої обов'язки, як боржника у виконавчому провадженні, не вчинювала дій, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження » виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб державної виконавчої служби, яка входить до системи Міністерства юстиції України, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів, які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України, а також рішенням, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання зазначених рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про виконавче провадження ».

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні передбачено ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження ». Зокрема, - державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом вимог ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України до юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У п. 6 Постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зокрема, вказано, що за змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, як виконавчих документів в окремому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 КАСУ місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті.

Згідно з вимогами ст. 19 КАСУ адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань),вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцем знаходження відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцем знаходження відповідача.

Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 181 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом.

Постанову № 341159323 від 10.11.2014 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. було надіслано ОСОБА_1 із супровідним листом від 12.11.2014 року.

Однак вказане поштове повідомлення працівником «Укрпошти» було вручено 20.11.2014 року не особисто ОСОБА_1 під розпис, а черговій у під'їзді будинку ОСОБА_3, яка в той же день передала його сину ОСОБА_1, а останній самій ОСОБА_1

Статтею 99 КАСУ передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право пред'явлення передбачених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод чи інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк оскарження постанови про стягнення виконавчого збору встановлено ст.. 28 КАСУ - десять днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи викладене, строк звернення до адміністративного суду для оскарження постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. № 341159323 від 10.11.2014 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 до 30.11.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 КАСУ боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби в судовому порядку.

Враховуючи положення ст. 383 ЦПК України, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у ст.. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких прокладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.

На це вказує також п. 5 Постанови Пленуму № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляджу судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Враховуючи викладене, суд вважає, заявлені позовні вимоги доведеними, тому вимоги про визнання незаконними та скасуванню постанов головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. а саме: Постанови № 34159323 від 10.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 367710,40 грн., Постанови № 34159323 від 10.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 367710,40 грн., Постанови № 45448828 від 12.11.2014 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, Постанови № 45448828 від 12.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 3, 11, 17, 25, 27, 31, 32, 47, 49, 87 Закону України «Про виконавче провадження», п. 6 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», Постанови Пленуму ВССУ від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служи»,

ст.ст.6, 17, 18, 19, 56, 99, 104, 107, 158-167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко О.М. а саме:

Постанову № 34159323 від 10.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 367710,40 грн.,

Постанову № 34159323 від 10.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 367710,40 грн.,

Постанову № 45448828 від 12.11.2014 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, Постанову № 45448828 від 12.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Т.В.Шевцова