Справа № 750/12374/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії судців: головуючого -судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2015 року позов задоволено частково.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати вказану постанову, оскільки вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права при прийнятті останньої, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Управління Пенсійного фонду України в апеляційній скарзі просить суд скасувати вказану постанову, оскільки вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права при прийнятті останньої.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, Деснянським районним судом м. Чернігова 11.01.2012 року прийнято постанову у справі № 2-а/2506/117/12, якою зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Чернігові здійснити перерахунок щомісячної державної пенсії позивача в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно вимог ст. 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням положень частини першої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19.06.2011 року по 22.07.2011 рік та сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

На виконання зазначеної постанови 19.01.2012 року було видано виконавчий лист №21-а/2506/117/12.

27.11.2014 року позивачем отримано лист № 18/9 від 24.11.2014 року, яким

надіслано постанову заступника начальника Деснянського відділу ДВС ЧМУЮ

Шило Т.О. від 24.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження №

31270852 щодо примусового виконанню виконавчого листа № 2-а/2506/117/12, виданого 19.01.2014 року.

Державний виконавець в постанові про закінчення виконавчого провадження як підставу для закінчення провадження зазначив: неможливо виконати постанову Деснянського районного суду м. Чернігова, на підставі якої було видано виконавчий лист № 2-а/2506/117/12 від 19.01.2012 року, без участі боржника.

Позивач, вважаючи постанову протиправною, подав позов до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову: визнав незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження. В частині визнання протиправних дій державного виконавця відмовив у позові.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче продження виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Відповідно до частини 3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Як зазначено судом першої інстанції, доказів на підтвердження того, що під час виконавчого провадження були повністю виконані вимоги закону, відповідач не надав.

Не було додано відповідачем таких доказів і до апеляційної скарги.

Водночас слід зауважити, що посилання в апеляційній скарзі на те, що державний виконавець при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження посилався на ту обставину, що виконати рішення без участі боржника неможливо, а не на відсутність коштів у суб'єктів владних повноважень, судом не може бути взято до уваги, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Водночас і пояснення Управління Пенсійного фонду України щодо відсутності коштів державного бюджету на виконання судового рішення теж не може бути взяте до уваги з наведених вище підстав.

Таким чином, оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.