Справа № 465/1429/13а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Справа № 876/1260/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Попка Я.С., Кухтея Р.В.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

позивача ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 та Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання дій протиправними та скасування розпоряджень,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до суду з адміністративним позовом, у якому просили зобов'язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради (далі - Залізнична РА) скасувати розпорядження № 882 від 17.12.2012 року, яким скасовані розпорядження № 371 від 11.04.2008 року та № 70 від 18.01.2012 року про самочинне будівництво веранди, сараю, гаражу, огорожі по АДРЕСА_1 у м. Львові, та зобов'язати відповідача демонтувати самочинне будівництво господарської будівлі під літ. «Б» розміром 5,20 м х 5,20 м, гараж під літ. «Г» розміром 3,80 м х 9,30 м, огорожі, прибудови «а» розміром 2,60 м х 2,60 м.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року позовну заяву ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Постановою цього ж суду від 30 грудня 2013 року у справі № 462/1429/13-а позов було задоволено частково. Визнано незаконним розпорядження Залізничної РА № 882 від 17.12.2012 року «Про скасування розпоряджень від 11.04.2008 року № 371 «Про самочинне будівництво» та від 18.01.2012 року № 70 «Про самочинне будівництво, здійснене…». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року та закрити провадження у цій справі. Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що даний спір носить цивільно-правовий характер, а тому справу слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Апелянт ОСОБА_6 у своїй скарзі просила оскаржувану постанову суду першої інстанції від 30 грудня 2013 року скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що відповідач мав право скасувати свої попередні розпорядження, оскільки такі не виконані, а сторони зазначених правовідносин не заперечували проти їх припинення.

Залізнична РА у своїй апеляційній скарзі також просила постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що нею правомірно винесено розпорядження № 882 від 17.12.2012 року, оскільки будівництво, здійснене ОСОБА_6 та ОСОБА_4, на час його винесення мало ознаки, визначені у наказі № 404 від 09.08.2012 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, а тому не було самочинним та не потребувало відповідної реєстрації.

На думку апелянта, оскільки розпорядження щодо демонтажу самочинно збудованих об'єктів не були виконані, об'єкти не демонтовані, то згідно з рішенням Конституційного суду України № 7-рп/209 є підстави вважати, що ці акти ненормативного характеру можуть бути скасовані, оскільки не вичерпали свою силу шляхом виконання.

Апелянти ОСОБА_6 та її представник, ОСОБА_4, а також представник Залізничної РА у ході апеляційного розгляду підтримали свої апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник заперечили обґрунтованість доводів апелянтів, просили залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційних скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що розпорядження Залізничної РА від 11.04.2008 року № 371 та від 18.01.2012 року № 70 є ненормативними правовими актами одноразового застосування і вичерпали свою дію фактом їх використання, а тому не можуть бути у подальшому скасовані відповідачем шляхом прийняття розпорядження № 882 від 17.12.2012 року.

Вимоги про зобов'язання Залізничної РА демонтувати самочинне будівництво не підлягають задоволенню, оскільки воно підлягає знесенню особами, які його спорудили, або за їх рахунок.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 КАС України встановлено, що адміністративним позовом є звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила зобов'язати Залізничну РА скасувати розпорядження № 882 від 17.12.2012 року, яким скасовані її попередні розпорядження № 371 від 11.04.2008 року та № 70 від 18.01.2012 року.

При цьому у ході судового розгляду було безспірно встановлено те, що розпорядженнями Залізничної РА № 371 від 11.04.2008 року та № 70 від 18.01.2012 року було зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_4 демонтувати зведені веранду, сарай, гараж, огорожу.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до переконання, що при здійсненні Залізничною РА владних управлінських функцій шляхом прийняття розпоряджень № 371 від 11.04.2008 року та № 70 від 18.01.2012 року публічно-правові відносини виникли саме між нею та третіми особами ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Відтак, при скасуванні Залізничною РА розпорядженням № 882 від 17.12.2012 року попередньо прийнятих розпоряджень № 371 від 11.04.2008 року та № 70 від 18.01.2012 року публічно-правові відносини виникли між тими ж особами.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позивачка ОСОБА_2 не є учасником спірних публічно-правових відносин, а отже у зв'язку із прийняттям Залізничною РА розпорядження № 882 від 17.12.2012 року її права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин відповідачем не порушено і у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення її позовних вимог щодо визнання незаконним розпорядження Залізничної РА № 882 від 17.12.2012 року.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачка ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку цивільного судочинства, якщо вважає, що такі порушені діями ОСОБА_6 чи ОСОБА_4 внаслідок зведення об'єктів будівництва, про які йдеться у справі.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів п. 10 ч. 3 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржувати судові рішення у частині, що стосується їхніх інтересів.

З урахуванням того, що позивачка ОСОБА_2 не оскаржує постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року щодо відмови у задоволенні частини її позовних вимог, апеляційний суд не вбачає підстав для перегляду вказаного судового рішення у цій частині у апеляційному порядку.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивачки судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 та Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року у справі № 462/1429/13-а у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним розпорядження Залізничної районної адміністрації м. Львова № 882 від 17 грудня 2012 року та прийняти нову, якою у їх задоволенні відмовити.

У решті постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.В.Кухтей

Я.С.Попко

Постанова у повному обсязі складена 05 лютого 2015 року.