Справа № 815/5459/14
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 р. Справа № 815/5459/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Романові Д.І.

з участю: представника позивача ПП «ВОБ»- Григор'єва Віктора Вікторовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «ВОБ» до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2014 року № , № , № , № , -

В С Т А Н О В И Л А :

ПП «ВОБ» звернулось до суду з позовом до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про:

- скасування податкових повідомлень - рішень від 23.06.2014 року № , № , № , № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області від 23.06.2014 року № , № , № . В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Вирішуючи справу, судом першої інстанції встановлено, що у період з 12.05.2014 року по 23.05.2014 року, посадовими особами Роздільнянської МДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку приватного підприємства «ВОБ», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами якої складено акт № 111/15-2-22-00/33094939 від 06.06.2014 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «ВОБ» з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року", у висновках якого зазначено, що в порушення п. 44 ст. 44, п. 138.1 ст. 138, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.п. 135.4.1, п. 135.4 ст. 135 ПК України, позивачем занижено суму податку на прибуток на загальну суму 86 338 грн., в тому числі по податкових періодах: 2-3 квартали 2011 року - 86 108 грн., 2-4 квартали 2011 року - 86 338 грн.; в порушення п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198 ПК України, ПП «ВОБ» занижено податок на додану вартість на суму 57 120 грн., в тому числі по податковим періодам: в липні 2011 року - 16 119 грн., в серпні 2011 року - 19 829 грн., в вересні 2011 року - 2 364 грн., в липні 2012 року - 6 291 грн., в вересні 2012 року - 3 657 грн., в жовтні 2012 року - 527 грн., в листопаді 2012 року - 4 614 грн., в грудні 2012 року - 2 394 грн., в березні 2013 року - 1 158 грн., в липні 2013 року - 167 грн.; в порушення п.п. 16.1.2, п.п. 16.1.5 ст. 16, ст. 44 ПК України, позивачем до перевірки не надано регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України; порушення Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року № 1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2011 року № 46/18784.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивач подав на них заперечення до Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області, на яку була надана відповідь №6859/6/15-24-22-01 від 19 червня 2014 року відповідно до якої висновки зроблені в акті документальної планової виїзної перевірки ПП «ВОБ» від 06.06.2014 р. відповідають вимогам чинного законодавства.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення від 23.06.2014 року:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 107 922,50 грн. (за основним платежем - 86 338,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 21 584,50 грн.);

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 71 400,00 грн. (за основним платежем - 57 120,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 14 280,00 грн.);

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, на суму 510,00 грн. (за основним платежем - 0,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 510,00 грн.);

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати адміністративних штрафів та інших санкцій на суму 510,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в порядку ст. 56 ПК України до ГУ Міндоходів в Одеській області.

За результатами розгляду первинної скарги ГУ Міндоходів в Одеській області прийнято рішення від 05.09.2014 року про залишення без змін податкові повідомлення - рішення, а первинну скаргу представника ПП «ВОБ» без задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з приписів ч. 3 ст.2 КАС України та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПП «ВОБ», а податкові повідомлення-рішення від 23.06.2014 року № , № , № є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) - постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до п.п. 14.1.228 п. 14.1 ст.14 ПК України, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг це витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України, собівартість виготовлених та ревізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг, інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначений ст.188 ПК України.

Відповідно до п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Згідно до п. 198.5 ст.198 ПК України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Так, підставою для донарахування позивачу податку на додану вартість у сумі 57 120,00 грн. та відповідно штрафних (фінансових) санкцій з даного виду податку згідно податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2014 року стали висновки відповідача про порушення позивачем п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198 ПК України внаслідок не віднесення до складу податкового зобов'язання суми податку на додану вартість з вартості реалізації сільгосппродукції (ціна продажу нижча від ціни реалізації з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах) на загальну суму 57 120 грн.

Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими такі висновки апелянта та погоджується з висновками суду першої інстанції, що на формування ціни продажу зернових культур впливають такі фактори, як клас, вологість, сорність та інші показники, які не були враховані відповідачем під час проведення перевірки, а також, посилання на п. 15 підрозділу 2, розділу ХХ Перехідних положень до Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємий період між ПП «ВОБ» та його контрагентами були укладені, а саме:

- договір купівлі - продажу №:007-535 від 01 липня 2011 року, укладений з ТОВ «Біоіл Універсал Україна», факт виконання якого підтверджено податковими накладними, накладними, реєстром прийнятого вантажу.

- договір № ОД069п від 15 липня 2011 року, укладений з TOB «Хліб Інвестбуд», факт виконання якого підтверджено податковими - накладними, накладними, специфікаціями, реєстром прийнятого вантажу.

- договір поставки №120801 від 12 серпня 2011 року, укладений з ТОВ «Ніконій», факт виконання якого підтверджено реєстром прийнятого вантажу, накладними, податковими накладними.

- договір купівлі-продажу № ОР - 087-11 від 17 серпня 2011 року, укладений з підприємством з іноземними інвестиціями «Серна», факт виконання яких підтверджено податковими накладними, накладними.

Наведені первинні документи містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг.

Висновок відповідача про порушення наведених у акті норм ґрунтуються на тому, що позивачем в липні 2011 року відповідно до даних бухгалтерського обліку та даним регістру бухгалтерського обліку 28 «товари» середня ціна придбання рапсу, яка відповідає звичайній ціні (реалізації з ідентичними однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах без урахування/транспортування (ціна виробника) та інших витрат) склала 4398,68 грн. за 1 тону, встановлено заниження бази оподаткування з ПДВ на 80596,19 грн., ПДВ 16 119 грн. за господарською операцію між ПП «ВОБ» та TOB «Біоіл Універсал Україна» за договором купівлі-продажу № 007-535 від 01.07.2011 року; в серпні 2011 року склала 4624 грн. за 1 тону, середня ціна придбання пшениці, яка відповідає звичайній ціні (реалізації з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах без урахування транспортування (ціна виробника) та інших витрат) склала 1406 грн. за 1 тону, встановлено заниження бази оподаткування з ПДВ на 99 145 грн., ПДВ 19 829 грн. за господарськими операціями між ПП «ВОБ» та його контрагентами TOB «Хліб Інвестбуд» (поставка пшениці 6-го класу); TOB «Ніконій» (поставка пшениці 6-го класу); ПП «Серна» (поставка рапсу).

Аналогічні висновки щодо заниженої ціни реалізації зернових культур і за липень 2012 року, вересень 2012 року, жовтень 2012 року, листопад 2012 року, грудень 2012 року, березень 2013 року, липень 2013 року без урахування якості зернових культур відповідно до умов договорів з контрагентами ПП "ВОБ".

Суд першої інстанції заперечуючи вказаний висновок податкового органу, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, виходив з того, що питання «ціни» по спірних контрактах відповідачем не досліджено, оскільки на формування ціни продажу зернової культури рапс впливають такі фактори, як вологість та сорність, на формування ціни продажу зернової культури пшениці впливає такий чинник, як клас пшениці.

Вірно прийнято до уваги судом першої інстанції і те, що відповідно до п. 15 підрозділу 2, розділу ХХ Перехідних положень до Податкового кодексу України зернові культури, які були поставленні в липні 2011 року за договором купівлі-продажу № 007-535 від 01.07.2011 року, укладеного між ПП "ВОБ" та TOB "Біоіл Універсал Україна" були тимчасово звільненні від оподаткування податком на додану вартість.

На підтвердження вищезазначених обставин позивачем надано до суду копії первинних та бухгалтерських документів за господарськими операціями з вищевказаними контрагентами, а саме: договори купівлі-продажу, договори поставки, податкові накладні, видаткові накладні, специфікації, товарно-транспортні накладні, відомості руху зерна та іншої продукції, детальні відомості руху товарно-матеріальних цінностей (28 рахунок "товари").

Більш того, колегія суддів акцентує увагу апелянта на тому, що ПП «ВОБ», уклавши договори з контрагентами та отримавши оплату за товар, погодився на всі істотні умови, до яких, окрім іншого, відносилась і ціна договору, яка навіть при зростанні звичайних цін на зернові у період липень 2011 р., липень 2012 року, вересень 2012 року, жовтень 2012 року, листопад 2012 року, грудень 2012 року, березень 2013 року, липень 2013 року є незмінною, а підприємство повинно дотримуватися своїх договірних зобов'язань, адже зміна контрагентом ціни за договором в односторонньому порядку за відсутності відповідних договірних застережень чинним цивільним та господарських законодавством України не допускається.

Звичайна ціна, згідно підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України, - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Методи визначення та порядок застосування звичайних цін до 01.01.2013 р., відповідно до пунктів 1 та 2 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України, регулюється пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пункту 15 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників.

П.п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», (положення якого діяли на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Згідно з цим підпунктом справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», покладається на податковий орган у встановленому порядку. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

Таким чином, якщо не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору. При цьому обов'язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на податковий орган.

Відповідно до п.п. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачем вимоги пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не дотримано, в результаті чого податковим органом не виконано обов'язку доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни.

Вказана обставина, у свою чергу, спростовує висновки відповідача про заниження ПП «ВОБ» вартості реалізації сільгосппродукції (ціна продажу нижча від ціни реалізації з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах) на загальну суму 57 120 грн. й відповідно податкове повідомлення - рішення № від 23.06.2014 року є необґрунтованим, та підлягає скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Що стосується зобов'язання визначеного позивачеві з податку на прибуток у сумі 86 338,00 грн., згідно податкового повідомлення-рішення від 23.06.2014 року № щодо неправомірного віднесення позивачем до складу витрат у 2-4 кварталах 2011 року вартості послуг з організації перевезення придбаної у інших контрагентів продукції (зернових культур) по господарським операціям ПП «ВОБ» із ТОВ «Флорена Плюс».

Правові відносини щодо включення сум до валових витрат до 01.01.2011 року регулюються Законом України «Про оприбуткування прибутку підприємств», з 01.01.2011 року Податковим кодексом України (надалі по тексту - ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Так, п. 138.1 ст. 138 ПК України визначено, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають, зокрема собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

У відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

П.п. 138.8.1. п.138.8. ст.138 ПК України визначено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом ч.2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що між ПП «ВОБ» (Замовник) та ТОВ «Флорена Плюс» (Виконавець) були укладені наступні договори: від 01.07.2011 року № 01/07 про надання послуг, від 01.08.2011 року № 01/08 про надання послуг та від 01.09.2011 року № 01/09, відповідно до умов яких Виконавець зобов'язується за плату та розрахунок Замовника організувати виконання транспортних послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу залізничним або автомобільним транспортом.

ТОВ «Флорена-Плюс» надало послуги щодо організації перевезення вантажу (зернових культур) у загальній кількості 2913,996 тон. Вартість наданих послуг склала 408102,12 грн., в свою чергу ПП «ВОБ» повністю здійснило розрахунок за надані послуги, що підтверджено платіжними дорученнями №№ 140 від 16.08.2011 року, № 225 від 14.09.2011 року та № 250 від 26.09.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

В свою чергу, в підтвердження отримання ПП «ВОБ» товарів та послуг за вище зазначеними договорами від ТОВ «Флорена плюс» позивачем надано перевіряючим оригінали договорів про надання послуг, доповнень до вказаних договорів, актів виконаних робіт, податкові накладні платіжні доручення про сплату коштів ТОВ "Флорена Плюс"; товарно-транспортні накладні, відомостей про рух зерна та іншої продукції, реєстри отриманих та виданих накладних за серпень-вересень 2011 року та копії податкових декларацій з ПДВ за серпень-вересень 2011 року, які в повній мірі були досліджені судом першої інстанції та спростовують висновок відповідача про порушення позивачем при здійсненні господарських операцій податкових норм.

Також, слід зазначити, що незначні недоліки у заповненні товарно-транспортних накладних, носять оціночний характер та не є підставою для висновку про позбавлення юридичної сили і доказовості зазначеного первинного документа щодо наданих позивачу послуг, відповідно, недотримання вимог, що пред'являються до оформлення первинного документа в бухгалтерському обліку, не може бути підставою для прийняття рішення про виключення суми зі складу валових витрат.

Отже, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податку на прибуток підприємства по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення - рішення № .

Колегія суддів не приймає до уваги твердження податкового органу про порушення позивачем п.п. 16.1.2, п.п. 16.1.5 ст. 16, ст. 44 ПК України, внаслідок не надання позивачем до перевірки регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Як в акті перевірки, так і під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції представником відповідача підтверджено, що в ході проведення перевірки позивачем були надані регістри бухгалтерського обліку та фінансової звітності, усі первинні та бухгалтерські документи по взаємовідносинам з контрагентами позивача по господарським операціям з придбання товару (зернових культур), а також по операціям з ТОВ «Флорена Плюс» щодо отримання від останнього послуг з організації перевезення придбаної у інших контрагентів продукції.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність нарахування ТОВ «ВОБ» адміністративного штрафу у сумі 510 грн. за порушення п.п. 16.1.2, п.п. 16.1.5 ст. 16, ст. 44 ПК України й відповідно скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2014 року № .

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає та вважає такими, які ґрунтуються на помилковому застосуванні апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В.Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко