Справа № 815/6251/14
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6251/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року

14год.45хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Терещука С.Ю.

За участю сторін:

Від позивача: Отраднов В.Л. - за довіреністю

Від відповідачів:

Від Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції: Коваль А.І. - за довіреністю

Від державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Перчик Ірини Олександрівни: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Одеського виробничого об`єднання "Електрик" Українського товариства глухих до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Перчик Ірини Олександрівни про визнання рішення недійсним та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява (з урахуванням заяви про зміну предмету спору від 19.11.2014 року) Одеського виробничого об`єднання "Електрик" Українського товариства глухих, в якій позивач просить суд визнати недійсним рішення №16640129від 21.10.2014 року про відмову в державній реєстрації прав власності на магазин по вул.Ленінградське шосе, 4, м.Одеса; зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції зареєструвати право власності Одеського виробничого об`єднання "Електрик" Українського товариства глухих на магазин по вул.Ленінградське шосе, 4, м. Одеса, згідно з договором дарування №12Д-М від 16.12.1992 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 15.10.2014 р. подав заяву до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про реєстрацію права власності на магазин по вул.Ленінградське шосе, 4, м. Одеса, На підтвердження заявлених прав позивачем до заяви були надані договір дарування від 16.12.1992 р. з актом прийому - передачі, технічний паспорт магазину, угоди від 18.07.1996 р. та від 14.10.2014 р. р. про розірвання договорів дарування магазину від 15.07.1994 р. та від 20.07.1996 р., які були вчинені внаслідок тимчасової втрати договору від 16.12.1992р.

При цьому державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Перчик Ірина Олександрівна рішенням від 21.10. 2014 р. відмовила у державній реєстрації права власності позивача на магазин за договором дарування від 16.12.1992 р. на підставі того, що неможливо зробити висновок про дійсність наданого договору. Позивач вважає вказане рішення необґрунтованим оскільки, на час укладення договору дарування від 16.12.1992 року діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, який не передбачав обов'язковість реєстрації магазину за договором дарування. Отже, відповідач не має права відмовляти в реєстрації договору дарування від 16.12.1992р., оскільки судом цей договір дарування не визнаний недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та наданих поясненнях.

Відповідач - державний реєстратор прав Перчик І.О. Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що позивач звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для проведення державної реєстрації права власності на магазин по вул.Ленінградське шосе, 4, м. Одеса та в якості документа, що підтверджує виникнення, перехід таких прав на нерухоме майно, подав договір дарування магазину від 16.12.1992 № 12/Д-М, укладений у простій письмовій формі. Крім того, позивачем було подано: акт приймання-передачі до договору дарування магазину від 16.12.1992 № 12/Д-М, угода 14.10.2014 про розірвання договору дарування магазину від 20.07.1996 № 7/М, угода 18.07.1996 про розірвання договору дарування магазину від 15.05.1994 № 12/Д-М, укладені у простій письмовій формі. При цьому, наданий договір дарування магазину 12/Д-М від 16.12.1992 укладений у простій письмовій формі, у той же час відповідно до ст. 244 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. При цьому до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу, відповідно до якої договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Отже, відповідно до приписів ст. 227 Кодексу договір дарування Магазину передбачав обов'язкову реєстрацію таких прав. Отже, на думку відповідача, державний реєстратор реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Перчик І.О., перевіряючи документи, подані позивачем для державної реєстрації прав на Магазин, вірно встановила, що подані документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, через неможливість дійти однозначного висновку щодо дійсності договору.

Виходячи з вищенаведеного, державний реєстратор прав вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач - Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції проти позову заперечує з аналогічних мотивів, про що зазначено у запереченнях на позов.

У судовому засіданні представники позивача та РС Одеського МУЮ підтримали наведені позиції по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 16.12.1992 р. Українське товариство глухих в особі голови правління Українського товариства глухих Максименко Ю. П., що іменується "Дарувальник" з одного боку, Одеське виробниче об'єднання "Електрик" Українського товариства глухих юридична особа на підставі Статуту зареєстрованого 07.02.1992 р. №202 в особі виконуючого обов'язки директора Гладкевич А. Р. за наказом №497 від 14.12.1992 р. іменований "Обдарований" з другого боку, уклали договір дарування, згідно умов якого "Дарувальник" - Українське товариство глухих є власником магазину на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.1992 р. по справжньому договором дарування для вирішення Статутних завдань створеного підприємства передало в дар (власність) Одеського виробничого об'єднання "Електрик" Українського товариства глухих - магазин по вул. Ленінградське шосе 4 м.Одеси загальною площею 71,6 кв.м, який складається з: торгового залу 46,8 кв.м , кухні 14,9 кв.м , кабінету 4,7 кв.м, туалету 1кв.м, коридорів 3,4 кв.м і 0,8 квм. Право власності Обдаровуваного» на зазначений у п. 1 магазин виникає з моменту прийняття ним магазину за актом прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору.

16.12.1992р. був підписаний акт приймання-передачі до договору дарування магазину №12/Д-М, відповідно до якого позивач прийняв у власність магазин.

15.10.2014 року представник Одеського виробничого об`єднання "Електрик" Українського товариства глухих Отраднов Володимир Леонідович, на підставі довіреності, серія і номер: НАА 911079, виданої 04.08.2014р., звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, на магазин, що розташований за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Ленінградське шосе, будинок 4. Заява була прийнята та зареєстрована 15.10.2014 року за №8550314.

Разом з заявою були подані наступні документи: договір дарування магазину від 16.12.1992 № 12/Д-М, укладений у простій письмовій формі, акт приймання-передачі до договору дарування магазину від 16.12.1992 № 12/Д-М, угода 14.10.2014 про розірвання договору дарування магазину від 20.07.1996 № 7/М, угода 18.07.1996 про розірвання договору дарування магазину від 15.05.1994 № 12/Д-М, укладені у простій письмовій формі.

Рішенням №16640129 від 21.10.2014р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор прав на нерухоме майно Перчик Ірина Олександрівна, розглянувши заяву від 15.10.2014р. з доданими до неї документами, відмовив у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, на магазин, що розташований за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Ленінградське шосе, будинок 4 за Одеським виробничим об`єднанням "Електрик" Українського товариства глухих.

Відповідно до вказаного рішення державний реєстратор прав за результатами розгляду поданої представником позивача заяви з доданими до неї документами встановила, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують через неможливість дійти однозначного висновку щодо дійсності наданого договору

Тому, на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2,013 № 868, державним реєстратором Перчик Іриною Олександрівною прийнято рішення від 21.10.2014 року №16640129 про відмову у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, на магазин, що розташований за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Ленінградське шосе, будинок 4, за суб'єктом: Одеське виробниче об'єднання "Електрик " Українського товариства глухих.

Не погоджуючись з правомірністю рішень державного реєстратора, позивач звернулася до суду.

Суд вважає позовні вимоги необґрунтованими з огляду наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та Українським товариством глухих було укладено договір дарування, згідно умов якого Українське товариство глухих передало в дар (власність) Одеського виробничого об'єднання "Електрик" Українського товариства глухих - магазин по вул. Ленінградське шосе 4 м.Одеси загальною площею 71,6 кв.м, який складається з: торгового залу 46,8 кв.мю, кухні 14,9 кв.мю, кабінету 4,7 кв.м, туалету 1кв.м., коридорів 3,4 кв.м і 0,8 кв.м. Відповідно до акту приймання-передачі до договору дарування магазину від 16.12.1992р. № 12/Д-М вказаний магазин було передано Одеському виробничому об'єднанню "Електрик".

Також, як вбачається з матеріалів справи, між Одеською обласною організацією Українського товариства глухих та Одеським виробничим об'єднанням "Електрик" Українського товариства глухих 18.07.1996 року було укладено угоду про розірвання договору дарування від 15.07.1994 року згідно умов якого "Дарувальник" - Одеська обласна організація Українського товариства глухих та "Обдаровування" Одеське виробниче об'єднання "Електрик" Українського товариства глухих цією угодою розривають договір (угоду) дарування магазину від 15.07.1994 р. по вул.Ленінградське шосе 4 р. Одеси загальною площею 71,6 кв.м, що складається з: торгового залу 46,8 кв.м , кухні 14,9 кв.м, кабінету 4,7 кв.м, туалету 1 кв.м, коридорів 3,4 кв.м і 0,8 кв.м у зв'язку з тим, що даний договір складений з помилками, помилками в датах і рік видачі довіреностей представників сторін та здійснення самої операції. Договір дарування даного магазину від 15.07.1994 р. втрачає свою чинність з припиненням прав і обов'язків сторін за цим договором з18.07.1996 р.

Крім того, між Одеською обласною організацією Українського товариства глухих та Одеським виробничим об'єднанням "Електрик" Українського товариства глухих 14.10.2014 року було укладено угоду про розірвання договору дарування магазину №7/м від 20.07.1996 року, згідно умов якої Одеська обласна організація Українського товариства глухих та Одеське виробниче об'єднання «Електрик» розривають договір дарування магазину № 7/М від 20.07.1996 р. розташованого за адресою р. Одеса,вул. Ленінградське шосе, 4 загальною площею 71,6 кв.м, складається з торгового залу 46,8 кв. м., кухні 14,9 кв. м., кабінету 4,7 кв. м., туалету 1 кв. м., коридорів 3,4 кв. м і 0,8 кв. м., як укладеного в порушення вимог цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення (надалі - Закон).

Статтею 15 Закону встановлений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проходить наступні стадії: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пунктів 1,2 ч.2 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави для відмови у державній реєстрації перелічені у ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону: 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України, від 17.10.2013, № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" (Порядок №868).

Відповідно до п.15 вказаного Порядку Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. (п. 20)

Згідно п. 28 Порядку, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач для проведення державної реєстрації права власності на спірний магазин в якості документа, що підтверджує виникнення права власності, подав договір дарування магазину від 16.12.1992 № 12/Д-М, укладений у простій письмовій формі а також акт приймання-передачі до договору дарування магазину від 16.12.1992 № 12/Д-М, угоду 14.10.2014 про розірвання договору дарування магазину від 20.07.1996 № 7/М, угоду 18.07.1996 про розірвання договору дарування магазину від 15.05.1994 № 12/Д-М, укладені у простій письмовій формі.

При цьому, на думку позивача, договір дарування від 16.12.1992 № 12/Д-М як укладений в період дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року не потребував обов'язкової реєстрації за договором дарування об'єкту нерухомості.

Відповідно до ст.. 244 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі.

До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 227 договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Тобто в даному випадку, договір дарування повинен був нотаріально посвідчуватись та пройти реєстрацію у Виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів.

Згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна нежитлові будівлі та споруди за адресою м. Одеса, Ленінградське шосе, буд. 4 загальною площею 10729, 4 зареєстровані за Українським товариством глухих. Тобто, об'єкт в цілому по Ленінградському шосе, 4 зареєстрований за рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2005 року за Українським товариством глухих, яке є його титульним власником. При цьому спірному об'єкту (магазину) не присвоєно окремої адреси.

Отже в даному випадку державним реєстратором на законних підставах було відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень щодо магазину за адресою: Ленінградське шосе, 4, у м.Одеса.

Відповідно до п.36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Повноваження державного реєстратора прав на нерухоме майно встановлені ч.2 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Приймаючи оскаржуване рішення, державний реєстратор прав діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, оскільки з поданих позивачем документів неможливо встановити відповідність заявлених прав поданим документам.

Позивач не надав належних правовстановлюючих документів на магазин, які б дозволяли державному реєстратору прав встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а договір дарування від 16.12.1992р. таким документом вважатись не може за дефектністю його форми та відсутністю реєстрації.

Посилання позивача на положення ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд відхиляє, оскільки вони спростовуються вимогами ст.ст.244, 227 ЦК УРСР 1963р., чинного на час укладення договору дарування.

Рішення державного реєстратора прав, що оскаржується ОВО «Електрик», є вірним по суті оскільки за наданим позивачем для проведення державної реєстрації прав договором від 16.12.1992р. неможливо встановити відповідність заявленого права цьому документу внаслідок його складання з порушенням вимог чинного на час його укладення законодавства.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Одеського виробничого об`єднання "Електрик" Українського товариства глухих задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Одеського виробничого об`єднання "Електрик" Українського товариства глухих до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Перчик Ірини Олександрівни про визнання рішення недійсним та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 16.02.2015р.

Суддя М.М. Аракелян

В задоволенні адміністративного позову Одеського виробничого об`єднання "Електрик" Українського товариства глухих до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Перчик Ірини Олександрівни про визнання рішення недійсним та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

16 лютого 2015 року.