Справа № 2-а/240/25/13(240/925/13-а)
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/57073/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року у справі за його позовом до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Олександрівського районного суду Донецької області від 23 вересня 2013 року позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач письмових заперечень до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідач своїм рішенням з липня 2013 року припинив позивачу виплату дострокової пенсії за віком, призначену йому з 2011 року як батьку, який виховав дитину інваліда, згідно статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій виходив з того, що підстав для позбавлення права позивача на вказаний вид пенсії не має, так як право та відповідні умови для її отримання ним досягнуті.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дружина позивача вже скористалась своїм правом на дострокову пенсію у 2000 ропі, яку вона і отримує тепер, із заявою про перехід на інший вид пенсії до УПФУ не зверталась, тому не могла передати позивачеві своє право на пенсію, передбачену статтею 17 Закону №1788.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Вимогами статті 26 цього Закону передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Відповідно до абзацу 3 та 4 пункту 3 Прикінцевих положень «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 20 років страхового стажу.

Законом України від 3 листопада 2005 року «Про внесення зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 1 січня 2006 року, в абзац 5 пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» внесено зміни, згідно з якими за вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 20 років страхового стажу.

Отже, з 1 січня 2006 року багатодітній матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама (якщо досягла віку 50 років і має стаж роботи не менше 15 років) або батько дітей (якщо він досяг віку 55 років і має не менше 20 років страхового стажу).

Судами було встановлено, що дружина позивача у 2000 році отримала дострокову пенсію за віком, як медичний працівник, а у 2011 ропі, маючи право на дострокову пенсію і як мати, яка виховала дитину-інваліда. Однак не скористалась цим видом пенсії, та передала право на неї чоловіку - позивачу, який і став отримувати цей вид пенсії з 01 серпня 2011 року.

Тобто, своє право на отримання пенсії з підстав, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вона не використала, надавши згоду на призначення пенсії з цих підстав своєму чоловікові - батькові дитини - інваліда, який здійснював виховання останньої.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що абзацом 5 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено спеціальне суб'єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір'ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона не скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, передбаченого абзацом четвертим пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, висновки зроблені судом першої інстанції є вірними та такими, що зроблені у відповідності до вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин положень законодавства України.

Згідно з частиною 3 статті 211 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на невірне застосування апеляційним судом положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210, 211, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу про адміністративне судочинство України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року у цій справі скасувати, залишити в силі постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 23 вересня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець