Справа № 813/5411/14
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Львів Справа № 876/8569/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

за участі секретаря - Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року по справі № 813/5411/14 за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського міського центру зайнятості Львівської області, Червоноградської міської ради Львівської області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Червоноградського міського центру зайнятості Львівської області, Червоноградської міської ради Львівської області, в якому просив зобов'язати відповідачів працевлаштувати його будь-яким робітником з урахуванням його побажань та стану здоров'я в м. Червонограді або поблизу.

Позовні вимоги обґрунтовував посиланням на те, що перебуваючи на обліку в Червоноградському міському центрі зайнятості Львівської області останнім не було його працевлаштовано з врахуванням його побажань, не залучено до громадських оплачуваних робіт. Зазначав, що Червоноградська міська рада Львівської області протиправно жодного разу не включала по своїй ініціативі на розгляд виконавчого комітету питання про стан безробіття в м. Червонограді, шляхи його подолання із залученням директора Червоноградського міського центру зайнятості, безробітних, які тривалий час стоять на обліку, керівників підприємств, бізнесменів та приватних підприємців.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову законну та обґрунтовану постанову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на обставини, викладені в позовній заяві, а також на те, що судом першої інстанції не враховано, що Червоноградський міський центр зайнятості Львівської області не вправі був давати йому скерування на роботу із значно нижчою заробітною платою, ніж отримувана ним за останнім місцем роботи, а тому такі пропозиції не можна вважати підбором підходящої роботи згідно з вимогами частини 1 статті 46 Закону України «Про зайнятість населення».

Позивач до закінчення судового засідання залишив зал судових засідань.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, хоча відповідачів належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Червоноградському міському центрі зайнятості Львівської області як безробітний з метою пошуку роботи.

18 липня 2013 року позивач виявив бажання займатись підприємницькою діяльністю у зв'язку чим службою зайнятості було проведено ряд семінарів та надано професійну консультацію із застосуванням профдіагностичного обстеження. Також сформовано заявку на проходження навчання з основ підприємницької діяльності, проте позивач відмовився від проходження навчання та від започаткування підприємницької діяльності.

27 лютого 2014 року позивачу було запропоновано роботу дорожнього робітника в ДП філія «Сокальський райавтодор», від якої від відмовився з посиланням на низьку заробітну плату.

30 травня 2014 року позивачу було рекомендовано працевлаштуватись бетонярем до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, однак, жодної відповідь на вказану пропозицію він не надав.

За висновком лікарсько-консультативної комісії ОСОБА_1 протипоказана робота в умовах шуму, на висоті, з рухомими механізмами під напругою, що унеможливлювало підбір підходящої роботи, проходження професійної підготовки та перепідготовки за професіями електрозварника ручного зварювання, газорізальника, зварювальника.

На пропозицію Червоноградського міського центру зайнятості пройти перенавчання на слюсаря-сантехніка, монтажника санітарно-технічних систем і устаткування, які є прийнятні для позивача, останній відмовився.

15 липня 2014 року центром зайнятості рекомендовано позивачу працевлаштуватись дорожнім робітником в ДП філія «Сокальський райавтодор», підсобним робітником в ПП «Агрофірма» ім. Б. Хмельницького чи шихтувальником кузовів в ПП «Авто Люкс», від яких він відмовився з огляду на низьку заробітну плату.

Як стверджує Червоноградський міський центр зайнятості Львівської області, за час перебування позивача на обліку в центрі зайнятості не було робіт тимчасового характеру, які відповідають освіті, професійному досвіду позивача, а громадські роботи через відсутність фінансування з місцевого бюджету не провадились.

Позивач також звертався до Червоноградської міської ради Львівської області щодо можливості його працевлаштування, у відповідь на що йому повідомлено про вже запропоновані роботи Червоноградським міським центром зайнятості Львівської області та можливість останнім забезпечити позивачу перенавчання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до кола повноважень Червоноградського міського центру зайнятості Львівської області та Червоноградської міської ради Львівської області не входить обов'язок персонального працевлаштування позивача з врахуванням його індивідуальних побажань, а тому позовні вимоги є безпідставні, не підтверджені матеріалами справи, не доведені у судовому засіданні, і тому задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначені Законом України «Про зайнятість населення».

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на вільно обрану зайнятість.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що формування та реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення забезпечують у межах своїх повноважень Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування.

Основні завдання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів передбачені частиною 1 статті 22 Закону України «Про зайнятість населення», серед яких є сприяння громадянам у підборі підходящої роботи; сприяння громадянам в організації підприємницької діяльності, зокрема шляхом надання індивідуальних та групових консультацій; організація підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації безробітних з урахуванням поточної та перспективної потреб ринку праці.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань, зокрема, здійснюють реєстрацію безробітних, ведуть облік наданих їм послуг; організовують професійне навчання зареєстрованих безробітних з урахуванням поточної та перспективної потреб ринку праці; інформують населення, органи виконавчої влади та навчальні заклади про попит та пропонування робочої сили на ринку праці, права та гарантії у сфері зайнятості населення та у разі настання безробіття; сприяють працевлаштуванню безробітних на підприємствах, що залучаються до реалізації державних цільових програм та інфраструктурних проектів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; взаємодіють з роботодавцями з питань визначення поточної та перспективної потреби в робочій силі, професійного навчання населення та укомплектування вільних робочих місць; забезпечують надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Таким чином, на виконання завдання щодо сприяння громадянам у підборі підходящої роботи до обов'язків відповідача належить насамперед організація професійного навчання зареєстрованих безробітних, інформування їх про пропонування робочої сили на ринку праці.

Враховуючи те, що під час перебування ОСОБА_1 на обліку як безробітного в Червоноградському міському центрі зайнятості Львівської області, йому неодноразово пропонувались різного роду роботи, від яких він відмовлявся. Крім цього, оскільки він виявив бажання займатись підприємницькою діяльністю відповідачем йому було надано ряд послуг та професійну консультацію з цього питання та сформовано заявку на проходження навчання з основ підприємницької діяльності, від чого він також відмовився.

Слід зазначити, що посилання позивача на те, що більшість із запропонованих йому робіт були низькооплачувані не свідчить про невиконання відповідачем покладених на нього Законом України «Про зайнятість населення» обов'язків, оскільки жодна із них не передбачала оплати праці в розмірі, нижчому від визначеної законом.

Отже, Червоноградський міський центр зайнятості Львівської області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, так як ним вчинено ряд можливих дій спрямованих на підбір ОСОБА_1 підходящої роботи.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання Червоноградської міської ради Львівської області здійснити працевлаштування позивача, то слід зазначити, що повноваження міських рад визначені статтями 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до яких у сфері зайнятості населення їм належить лише затвердження територіальних програм зайнятості та заходів щодо соціальної захищеності різних груп населення від безробіття, організація їх виконання, які Червоноградською міською радою Львівської області було затверджено та їх копії містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року по справі № 813/5411/14 за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського міського центру зайнятості Львівської області, Червоноградської міської ради Львівської області про зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 09 лютого 2015 року.