Справа № 826/13484/14
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України - Корюк Тетяни Василівни, третя особа: ОСОБА_6 про скасування рішення, визнання недійсною реєстрації,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 грудня 2014 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України - Корюк Тетяни Василівни, третя особа: ОСОБА_6 про скасування рішення, визнання недійсною реєстрації відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що документи для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, надані державному реєстратору не в повній мірі, а тому відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року, державний реєстратор був зобов'язаний відмовити ОСОБА_6 у державній реєстрації права власності на зазначену вище квартиру.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2010 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (позичальники) та ОСОБА_6 (позикодавець) укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальники прийняли у власність 193900,00 грн., що еквівалентно 19390 доларів США, згідно з курсом встановленим сторонами цього договору. Позичальники зобов'язуються повернути позикодавцю суму позики в натурі в порядку та в строки: не пізніше 28 червня 2010 року (поточне повернення) - 6300,00 грн., що є еквівалентом 630 доларів США; не пізніше 28 липня 2010 року (поточне повернення) - 6300,00 грн., що є еквівалентом 630 доларів США; не пізніше 28 серпня 2010 року (остаточне повернення) - 181300,00 грн., що є еквівалентом 18130 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальники передають в іпотеку позикодавцю нерухоме майно, а саме: квартиру під АДРЕСА_1, і одразу після підписання та нотаріального посвідчення цього договору позики укладають з позикодавцем іпотечний договір (п.8).

28 травня 2010 року, з метою забезпечення виконання позичальниками своїх зобов'язань за договором позики від 28 травня 2010 року, між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (іпотекодавцями) та ОСОБА_6 (іпотекодержателем) укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцями своїх зобов'язань за договором позики отримати задоволення вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку, а саме квартиру під АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації 26 квітня 2010 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 26 квітня 2010 року №257, та зареєстровано за іпотекодавцями в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 29 квітня 2010 року та записаного в реєстрову книгу №2381 (п.1.2).

Згідно п.5.4 вказаного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст.ст.35, 37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель зобов'язаний не менш ніж за 30 календарних днів до прийняття предмету іпотеки у власність письмово повідомити іпотекодавців про своє рішення. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження в цьому договорі, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. на підставі заяви ОСОБА_6 та доданих до неї документів прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4736589 від 05 серпня 2013 року, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідачем доведено подання ОСОБА_6 всіх необхідних документів відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року, для державної реєстрації прав та їх обтяжень, тому така реєстрації є обґрунтованою та правомірною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

В силу ч.1 ст.4 вищезазначеного Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно ч.ч.1, 4, 13 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до п.12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно пп.1 п.27 вищезазначеного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, серед іншого, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат.

У відповідності до п.34 вищезазначеного Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі; звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли предметом іпотеки є земельна ділянка та в документах, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, відсутні відомості про її кадастровий номер); заставну (у разі, коли іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої у Державному реєстрі прав заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Згідно п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року, за результатми розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову у такій реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 червня 2013 року та доданих до неї документів (договір іпотеки від 28 травня 2010 року; витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 20 травня 2010 року №27291015; витяг про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 28 травня 2010 року №27291028; свідоцтво про право власності від 26 квітня 2010 року; свідоцтва від 17 квітня 2013 року №№1147, 1150, 1144, які засвідчують передачу заяв-вимог ОСОБА_6 про усунення порушень ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_3, які містили вимоги про усунення порушення, що стосується виконання взятого на себе зобов'язання за договором позики від 28 травня 2010 року, в 30-денний термін з моменту отримання заяв, які були направлені рекомендованими листами та особисто вручені кожному з позивачів; заяви-вимоги від 06 березня 2013 року №№560, 561, 562; звіт про незалежну оцінку вартості квартири від 18 квітня 2013 року) рішенням №4736589 від 05 серпня 2013 року проведено державну реєстрацію права власності, форма власності приватна, на квартиру АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_6 подано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин).

При цьому, твердження позивачів, що ОСОБА_6 не було надано державному реєстратору у якості обов'язкового додатку до заяви про реєстрацію права власності на предмет іпотеки - оцінку предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності є необґрунтованим, оскільки згідно договору №286-04.13/ф від 18 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_6та ПП ОСОБА_7 на проведення незалежної оцінки вартості квартири, 18 квітня 2013 року проведено незалежну оцінку вартості квартири АДРЕСА_1, про що складено Звіт про незалежну оцінку майна, який, у свою чергу, також поданий заявником разом з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджується карткою прийому заяви №2883858 від 05 червня 2013 року. Звіт складено 18 квітня 2013 року, тобто після спливу 30-денного строку, що зазначений у письмових вимогах, надісланих іпотекодержателем іпотекодавцям та отриманих позивачами 11 березня 2013 року та 18 березня 2013 року.

За таких обстави колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. від 05 серпня 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4736589, яким проведено державну реєстрацію права власності, форма власності приватна, на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 є правомірним, яке прийняте у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), оскільки відповідачем доведено подання ОСОБА_6 усіх необхідних документів разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Натомість, ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить виключні обставини для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, наявність яких не доведена.

Разом з тим, з огляду на відсутність підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4736589 від 05 серпня 2013 року, також відсутні підстави для визнання недійсною реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 16 лютого 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.