Справа № 2а-19435/11/2670
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем» до Київської регіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про скасування рішення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської регіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про скасування рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2012 року у задоволенні позову - відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2012 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ «Атем» звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 вересня 2014 року касаційну скаргу ТОВ «Атем» - задоволено частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2012 року у справі - скасовано.

Справу за позовом ТОВ «Атем» до Київської регіональної митниці про скасування рішення повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ТОВ «Атем», звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем та італійською компанією SACMI Imola S.C. 21 липня 2011 року укладено контракт № 20/07/11 про поставку товару - частин до машини для формування керамічних мас під тиском, що використовується на лінії по виробництву керамічної плити: вузол подачі керамічної плити до відділу сушарні модель № FMS290/1; умови поставки DDU KIEV на безоплатній основі.

Вищезазначений товар позивач ввіз на митну територію України та 09 листопада 2011 року подав до Київської регіональної митниці вантажну митну декларацію № 100200000/2011/293082 з визначенням вартості за придбаний товар за ціною контракту, в митному режимі «імпорт 40», а також декларацію митної вартості ДМВ-1 від 09 листопада 2011 року № 100200000/2011/293082 з супровідними документами.

Митна вартість товару позивачем визначена за ціною контракту.

Київською регіональною митницею у зв'язку із сумнівами щодо визначеної позивачем митної вартості товару запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару: експортну декларацію країни відправлення; документи на транспортування; інші документи для підтвердження митної вартості (за бажанням декларанта), про що зроблено запис в графі «Для відміток митного органу» в декларації митної вартості від 09 листопада 2011 року № 100200000/2011/293082 та на її звороті.

Позивачем витребувані документи у строк, передбачений законодавством, надані не були, про що Київською регіональною митницею складено акт б/н від 21 листопада 2011 року.

Рішенням Київської регіональної митниці від 21 листопада 2011 року № 011/614936/1 визначено митну вартість ввезеного позивачем товару за шостим (резервним) методом, оскільки позивачем не надано в десятиденний термін витребуваних документів на підтвердження заявленої митної вартості.

22 листопада 2011 року Київською регіональної митницею складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 100200000/1/62098 у зв'язку з відмовою позивача внести зміни до вантажної митної декларації в частині визначення митної вартості.

09 грудня 2011 року позивач оформив вантажну митну декларацію № 100200000/2011/296050 на товар за митною вартістю, визначеною рішенням Київської регіональної митниці від 21 листопада 2011 року.

Не погоджуючись із винесеними відповідачем рішенням про визначення митної вартості та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, позивач оскаржив їх до суду.

Колегія суддів, надаючи оцінку вказаним правовідносинам, виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 вересня 2014 року колегія суддів зазначила, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій не зазначили, які саме документи надані позивачем разом із вантажною митною декларацією для митного оформлення товару за першим методом, не надали їм оцінку, не дослідили, чи містять вони документально підтверджені дані, що піддаються обчисленню, для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів, а також не встановили, які саме обставини мають підтвердити додатково витребувані митним органом документи.

Крім того, на думку касаційної інстанції, суди не перевірили, чи було дотримано позивачем процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

Відповідно до ст. 14 МК України (в редакції від 11 липня 2002 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) - регіональна митниця є митним органом, який на території закріпленого за ним регіону в межах своєї компетенції здійснює митну справу та забезпечує комплексний контроль за додержанням законодавства України з питань митної справи, керівництво і координацію діяльності підпорядкованих йому митниць та спеціалізованих митних установ і організацій.

Згідно до ст. 88 МК України - декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою. Декларант зобов'язаний: здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

Статтею 259 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього кодексу.

Відповідно до ст. 262 МК України - митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно до ст. 264 МК України - заявлена декларантом митна вартість і подані відомості про її визначення повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до п. 2 Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006 року - визначення митної вартості товарів - це сукупність дій, які вчиняються декларантом та/або митним органом з метою визначення вартості товарів відповідно до положень МК України та інших нормативно-правових актів.

Згідно до п. 10 Порядку - відомості, на підставі яких декларантом визначено та заявлено (задекларовано) митну вартість товару, повинні базуватися на об'єктивних даних, що підлягають обчисленню та перевірці відповідно до вимог Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 МК України - митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Також згідно до Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженим наказом Держмитслужби № 602 від 24 червня 2009 року (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до Порядку 1766.

Згідно до п. 1.9 та 1.11 Порядку № 602 - контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів здійснюється шляхом, зокрема: порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено та порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів.

Статтею 264 МК України передбачено, що у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до п. п. 11, 13, 14 Порядку № 1766 - для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Декларант зобов'язаний подати додаткові документи протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується.

Враховуючи, що відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, відповідач мав право вимагати такі документи від позивача, а позивач був зобов'язаний надати митниці витребовувані документи, а тому не подання позивачем у строк визначений законодавством додаткових документів на вимогу митниці є порушенням відповідного порядку.

Також, відповідно до п. 4 Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 574 від 09 червня 1997 року (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин) - митний орган не приймає ВМД для оформлення, якщо вона подається без повного пакету документів, в тому числі ненадання додаткових документів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій відповідача щодо відмови в прийняті декларації та корегуванні митної вартості.

Що стосується питання про необхідність проведення консультацій між відповідачем та ТОВ «АТЕМ» під час обрання методу визначення митної вартості, на що звертав увагу в своєму рішенні Вищий адміністративний суд України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість їх проведення у зв»язку з відмовою представника позивача від ознайомлення із переліком необхідних документів та подання таких документів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в документах, які були подані позивачем до митниці були наявні невідповідності на підтвердження яких, відповідачем витребовувались додаткові документи, а саме у п. 1 Контракту № 20/07/11 вказується, що товар отримується на безоплатній основі, водночас, відповідно до специфікації № від 20 липня 2011 року до Контракту № 20/07/11 зазначена сума товару у розмірі 6 076, 60 євро, що також зазначено в наданому Позивачем Інвойсі.

А тому, висновок суду першої інстанції, що відповідач мав право витребовувати додаткові документи, для підтвердження митної вартості визначеної ТОВ «АТМ» є законними та обгрунтованими.

Таким чином, дії відповідача щодо корегування митної вартості товару та винесення Рішення № 011/614936/1 від 21 листопада 2011 року є правомірним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи та виніс обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем» до Київської регіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про скасування рішення - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 17.02.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.