Справа № 813/6708/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 876/11661/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря Волошин М.М.,

представника позивача Хоп'яка В.З.,

представника відповідача Шиби А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» до Державної податкової інспекції в Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, Управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі м.Львова про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість,-

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» звернулася в суд із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, Управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі м.Львова про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2010 року у сумі 49972 (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп.; за серпень 2010 року у сумі 36727 (тридцять шість тисяч сімсот двадцять сім) грн. 00 коп.; за вересень 2010 року у сумі 12594 (дванадцять тисяч п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Державна податкова інспекція в Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1232 від 27.12.2010 року «Про затвердження порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок», ДПС України зобов'язано здійснити ретельне відпрацювання всієї суми податкового кредиту платника по ланцюгу до виробника сировини та відпрацювати зазначені розбіжності та ризики. При цьому процедура судового оскарження відповідних податкових повідомлень-рішень ще не закінчена, оскільки на розгляді Вищого адміністративного суду перебувають касаційні скарги відповідача.

Представник Державної податкової інспекції в Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Представник Управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі м.Львова в судове засідання не з'явився і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обов'язковою, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції в Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» подано Державній податковій інспекції у м. Львові податкові декларації з податку на додану вартість за липень, серпень, вересень 2010 року.

В рядках 25.1 вказаних декларацій «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку» визначено наступні суми до відшкодування: 590091,00 грн. (серпень 2010 року), 637188,00 грн. (липень 2010), 580608,00 грн. (вересень 2010 року).

В період з 25.11.2010 року по 15.12.2010 року Державною податковою інспекцією у м. Львові проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за липень, серпень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в травні, червні та липні 2010 року, про що складено акт № 1102/23-4/30823262 від 21.12.2010 року.

Вказаним актом зафіксовано, що позивачем завищено суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню за липень 2010 року в сумі 49972,00 грн. та за серпень 2010 року на суму 36727,89 грн.

На підставі вказаного акту прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/481 від 31.12.2010 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування на 49972,00 грн. за липень 2010 року, та 36727,89 грн. за серпень 2010 року.

Таке податкове повідомлення-рішення оскаржене у судовому порядку, та постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі № 2а-599/11/1370 від 15.06.2011 року визнане протиправним та скасоване. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду вказану постанову суду залишено без змін.

Крім того, ДПІ у Галицькому м. Львова проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок підприємства за вересень 2010 року, про що складено акт № 246/23-409/30823262 від 02.03.2011 року. Вказаним актом зафіксовано завищення бюджетного відшкодування за вересень 2010 року на суму 12584,35 грн.

Відповідачем, на підставі вказаного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2011 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі 2а-3265/11/1370 від 19.05.2011 року вищевказане податкове повідомлення - рішення визнано протиправним та скасоване. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

24.09.2014 року позивач, з врахуванням того, що такі судові рішення набрали законної сили, звернувся до ДПІ у Галицькому районі м. Львова про відшкодування вказаних сум ПДВ. Однак, станом на момент звернення до суду із адміністративним позовом, такі суми позивачу не повернуті.

Відповідно до пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на момент подання заяви) протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну (камеральну) перевірку заявлених у ній даних.

Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу, орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу (пп. 7.7.6 п. 7.7 ст. 7 Закону).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що відлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного Додаткового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному видатковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх видаткових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі видаткового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за втримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту вступного податкового періоду.

Пунктом 200.6 ст.200 Податкового кодексу України визначено, що платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Таким чином, Законом України «Про податок на додану вартість», який був чинним на дату подання декларації та чинним Податковим кодексом України встановлено ідентичний порядок відшкодування сум податку на додану вартість.

У відповідності до положень п.200.10 - п.200.13 ст.200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після проведення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби Державне казначейство України видає платнику податку зазначену в ньому суму кредитного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Відповідно до п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України, у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган Державного казначейства. Орган Державного казначейства України тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що питання правомірності відображення сум ПДВ у складі податкового кредиту було предметом розгляду адміністративної справи про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень. Правильність відображення цих операцій у податковому обліку позивача була встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили і відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України є обов'язковим до виконання по всій території України.

Отже зазначене судове рішення є обов'язковим, як в силу положень норм матеріального права, зокрема Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України, і в силу приписів частини першої ст. 72 КАС України.

Згідно з п.п.7 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, Державне казначейство здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Порядок взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування ПДВ, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 р. № 39, п. 6 якого передбачає, що податкові органи надають органам Державного Казначейства України висновки про суми відшкодування ПДВ та Реєстр висновків про суми відшкодування ПДВ.

На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного Казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Згідно п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

За вказаних обставин судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач має право на бюджетне відшкодування ПДВ, однак з вини відповідача, не може його отримати.

При цьому покликання апелянта не беруться колегією суддів до уваги, оскільки вони є неспроможними з правової точки зору та спростовуються зібраними по справі доказами.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі № 813/6708/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді В.Я.Качмар

О.І.Мікула

Повний текст ухвали виготовлено 12 лютого 2015 року.