Справа № 824/88/15-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/88/15-а

12год. 01 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Галицького С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1.,

представника відповідача Шевчука С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерсва внутрішніх справ України в Чернівецькій області про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати наказ начальника Управління Міністерсва внутрішніх справ України в Чернівецькій області від 25.12.2014 р. №375о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ незаконним, зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області поновити ОСОБА_3 на службу в органах внутрішніх справ на посаді помічника чергового чергової частини штабу БПС при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач просив суд крім заявлених вимог виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення в сумі 4240,80грн. за весь час вимушеного прогулу до 12.02.2015 року.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що наказ начальника Управління Міністерсва внутрішніх справ України в Чернівецькій області від 25.12.2014 р. №375о/с є незаконним. Стверджує, що з наказом про звільнення він не ознайомлювався. На час скоєння адміністративного порушення, яке слугувало підставою для звільнення, позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 07.11.2014 р. по 14 .11.2014 р. та не перебував на службі. Зазначає, що при вчиненні адміністративного правопорушення жодних збитків будь-яким особам чи порушення громадського порядку допущено не було, протягом 1990-2014 років, перебуваючи на службі ОСОБА_3 не притягався до дисциплінарної та адміністративної відповідальності, неодноразово нагороджувався за сумлінну і віддану службу, отримував винагороду за професіоналізм та наполегливість, за професійно грамотні дії, появлені при затриманні злочинців, за вмілу організацію роботи по зміцненню законності й правопорядку. Позивач звертає увагу, що відповідачем не вказано в трудовій книжці причину звільнення із посиланням на відповідну норму закону, вчасно не видано копії з наказу на звільнення та витягу з наказу. Зазначає, що крайній захід дисциплінарного стягнення - звільнення застосований неправомірно та в супереч нормам чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що позивач вчинив грубе порушення дисципліни, яке дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння внаслідок вживання алкоголю. Позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та призначено покарання постановою Шевченківського районного суду м Чернівці, а тому за результатами проведення службового розслідування було прийнято рішення застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, що відповідає характеру вчиненого проступку та вимогам законодавства.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 23.12.1990 р. був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та проходив службу на посаді помічника чергової частини штабу батальйону патрульно-постової служби при УМВС України в Чернівецькій області в званні старший прапорщик. (а.с. 9-11)

Позивачем надано довідку про тимчасову непрацездатність, з якої вбачається, що ОСОБА_3 був звільнений від служби з 07.11.2014 р. по 14.11.2014 р. у зв'язку із хворобою (а.с. 22)

Згідно постанови Шевченківського районного суду м Чернівці від 16.12.2014 р. позивач 12.11.2014 р. керував транспортним засобом марки «Фіат Добло» д/н НОМЕР_1 в м. Чернівці по вул. Воробкевича в стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КпАП України (а.с. 15)

Управління Міністерсва внутрішніх справ України в Чернівецькій області призначило та провело службове розслідування відносно притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, за результатами якого було прийнято Наказ №1414 від 18 грудня 2014 р. про його звільнення. (16-17)

Підставою для винесення оспорюваного наказу став висновок службового розслідування від 16.12.2014 року, в якому встановлений факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу.

Відповідно до витягу з наказу Управління Міністерсва внутрішніх справ України в Чернівецькій області від 25.12.2014 р. №375 о/с старшого прапорщика міліції ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ з посади помічника чергової частини штабу батальйону патрульно-постової служби при УМВС України в Чернівецькій області з 29 грудня 2014р. (а.с. 18)

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов'язаний перевірити дотримання вказаних критеріїв суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Правовідносини, пов'язані з прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ регулюються, зокрема, Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991року №114 (з наступними змінами та доповненнями), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460- IV .

Згідно положень ч. 2 ст. 5 Закону України «Про міліцію» міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань. У взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти високу культуру і такт.

Положеннями статей 1 та 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Норми ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначають, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

У відповідності до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Правила поведінки та професійна етика осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України визначена наказом МВС України від 22.02.2012 р. №155, який пунктами 1.1 - 1.3 розділу 4 встановлює, що поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Відповідно до п. 3.17 наказу МВС України від 16.03.2007 р. №81 «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередженню надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмуванням особового складу» до працівників які керують транспортним засобом у стані сп'яніння, незалежно від наслідків, слід приймати безальтернативне рішення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Самостійні підстави для звільнення визначені п. 66 постанови Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. №114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», згідно з якими, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Вчинком, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, є скоєння працівником міліції дій чи бездіяльності, які гублять честь і завдає шкоди органам внутрішніх справ, підриваючи до них довір'я з боку населення, є несумісними з нормами професійної етики і принципами моралі.

Таким чином суд вважає, що відповідачем прийнято правомірне рішення від 25.12.2014 р. №375о/с про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ. Позивач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та був винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.12.2014 р. та визнавалось самим позивачем. У відповідності до положень ст. 72 КАС України вказані обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, а тому не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини щодо того, що позивач був винним у вчиненні адміністративного правопорушення встановлені і не заперечувались сторонами.

Судовим розглядом встановлено, що позивача було ознайомлено із наказом від 18.12.2014 року №1414 23.12.2014 року під розпис про покарання за скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового та начальницького складу. Згідно якого вирішено помічника чергової частини штабу БПС при УМВС України в Чернівецькій області старшого прапорщика міліції ОСОБА_3, з органів внутрішніх справ звільнити. Представник відповідача зазначав, що у позивачу було відомо про прийнятий начальником УМВС України в Чернівецькій області наказ від 25.12.2014 року №375 о/с, однак підтвердження, що позивача було ознайомлено із наказом по особову складу під розпис немає. Останній день в який позивач заступав на чергування по посаді помічника чергової частини штабу це було 22.12.2014 року. Після цього, ОСОБА_3 на службу в чергову частину штабу батальйону патрульної служби при УМВС України в Чернівецькій області та на охорону громадського порядку не задіювався. 29.12.2014 року позивачу було видано трудову книжку, військовий квиток та припис. Витяг із наказу позивачу не було видано, як це передбачено ст. 47 КЗпП та ч.8 ст. 14 Дисциплінарного статуту внутрішніх справ, однак вказані формальні порушення не можуть визнаватись такими, які зумовлюють скасування прийнятого рішення.

Суд вважає, що посилання позивача на бездоганну поведінку та нагороди за час служби в органах внутрішніх справ не мають вагомого значення при прийнятті рішення про звільнення у випадку керування транспортного засобу у стані алкогольного сп'яніння. Також, суд не бере до уваги посилання позивача, що під час скоєння адміністративного правопорушення він перебував на амбулаторному лікуванні, оскільки спеціальними нормами закону визначено, що кожен працівник органів внутрішніх справ повинен з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час. Відсутність ОСОБА_3 на службі не пом'якшує його відповідальності за вчинений проступок та неналежну поведінку.

Таким чином, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області прийняло законне, правомірне рішення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ старшого прапорщика міліції ОСОБА_3 з посади помічника чергової частини штабу батальйону патрульної служби при УМВС України в Чернівецькій області, у встановлений законом спосіб.

Аналогічна правова позиці викладена в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 15 жовтня 2013 р. К/800/16508/13 та від 28 серпня 2014 р. К/800/66697/13.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем дотримано порядок проведення службового розслідування та звільнено позивача зі служби відповідно до вимог чинного законодавства та у спосіб, передбачений законом, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 13 лютого 2015 р.