Справа № 802/3611/14-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3611/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жернаков М.В.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

11 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С., Сапальової Т.В., ,

за участю:

секретаря судового засідання: Александрової К.В.,

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Швець О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної інспекції сільського господарства України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції сільського господарства України про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення на посаді ,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної інспекції сільського господарства України (далі - Держсільгоспінспекція України, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Голови Держсільгоспінспекції України № 191-кт від 26 вересня 2014 року та поновити його (позивача) на посаді першого заступника Держсільгоспінспекції у Вінницькій області, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 18 листопада 2014 року адміністративний позов задовольнив повністю. Постановлено визнати протиправним та скасовано наказ Голови Держсільгоспінспекції України № 191-кт від 26 вересня 2014 року; поновлено ОСОБА_2 на посаді першого заступника Держсільгоспінспекції у Вінницькій області; зобов'язано Державну інспекцію сільського господарства України здійснити виплату ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням Державна інспекція сільського господарства України подала апеляційну скаргу в якій порушує питання про скасування постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначив, що оскаржене рішення прийнято з порушенням статті 40 КЗпП України, статті 157 ЗК України та статтей 69, 70, 159 КАС України.

Позивач скористався правом регламентованим положеннями статті 191 КАС України та надав письмові заперечення на апеляційну скаргу (вх. №210/15 від 13.01.2015 та вх. №319/15 від 13.01.2015) в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули до суду апеляційної інстанції, а саме представника відповідача - на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача та його представника - на підтримання постанови суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом з матеріалів справи, наказом Державної інспекції сільського господарства України від 26.09.2014 № 191-кт ОСОБА_2 звільнено з займаної посади у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків під час координації і спрямування діяльності управління контролю за використанням та охороною земель Держсільгоспінспекція у Вінницькій області на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України.

Позивач, вважаючи, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосоване до нього не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що у відповідача не було достатніх підстав для звільнення зі служби позивача, оскільки не встановлено конкретного одноразового грубого порушення ним трудових обов'язків, не витребувані в позивача письмові пояснення стосовно одноразового грубого порушення трудових обов'язків. Відповідач не довів, яке порушення вважав як одноразове грубе, що стало підставою для розірвання трудового договору. Також встановлено, що на момент звільнення позивача він був тимчасово непрацездатний.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та підтверджується дослідженими у справі доказами.

Відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України додатковою підставою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, організації усіх форм власності, його заступниками, головними бухгалтерами, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Зі змісту наказу від 26.09.2014 № 191-кт видно, що позивача звільнено на підставі довідки про результати перевірки Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області за вісім місяців поточного року від 12.09.2014; акту про відмову надати письмові пояснення від 22.09.2014; службової записки відділу внутрішнього аудиту від 26.09.2014 №15-3, погодження Міністерства аграрної політики та продовольства України у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків, під час координації і спрямування діяльності управління контролю за використанням та охороною земель Держсільгоспінспекції у Вінницькій області, що призвело до ненадходження коштів до Державного бюджету України у сумі 302660,12 грн.

Самостійною підставою для припинення трудового договору є одноразове грубе порушення службових обов'язків, а тому суб'єкт владних повноважень повинен був визначити: у чому конкретно полягає одноразове грубе порушення трудових обов'язків з боку позивача.

Підстави звільнення позивача, які вказані в наказі Державної інспекції сільського господарства та в службовій записці відділу внутрішнього аудиту №15-3 від 26.09.2014, складають самостійні систематичні порушення, за які позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Відтак, посилання відповідачів на те, що позивачем вчинено одноразове грубе порушення є необґрунтованим.

Також, як встановлено судом, відповідачем не проводилось службове розслідування стосовно підтвердження чи спростування факту одноразового грубого порушення трудових обов'язків з боку позивача.

Крім того, як встановлено судом у позивача не витребувано письмових пояснень щодо порушення, яке відповідачем розцінюється як одноразове грубе порушення трудових обов'язків, і яке склало підставу для винесення спірного наказу від 26.09.2014 №191-кт.

На думку колегії суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду не проведення контролю повноти висновків державних інспекторів сільського господарства у Вінницькій області, а саме не застосування положень статті 157 Земельного кодексу України, Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" і не вжиття заходів щодо відшкодування збитків державі в установленому законом порядку за результатами перевірки ТОВ "Агрохімцентр", не можна розцінювати як одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Причини невиконання позивачем дій щодо контролю повноти висновків державних інспекторів сільського господарства у Вінницькій області і не вжиття заходів щодо відшкодування збитків державі в установленому законом порядку за результатами перевірки ТОВ "Агрохімцентр" не з'ясовувались, а представник відповідача взагалі не зміг пояснити, що саме з наведених обставин є одноразовим грубим порушенням позивачем трудових обов'язків.

Знайшло своє підтвердження в процесі апеляційного розгляду справи і те, що ОСОБА_2 звільнено в період його тимчасової непрацездатності, що підтверджується листом непрацездатності серії АГН № 792002.

Приписами статті 40 КЗпП України унормовано, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" також зазначається, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Суд апеляційної інстанції не заперечує проти доводів відповідача щодо помилковості висновку суду першої інстанції що останнім днем роботи позивача є 25 вересня 2014 року.

Власне, позивач не заперечував, що був присутній на робочому місці 26.09.2014 до 11:30 та пояснив, що після того звернувся до медичного закладу у зв'язку з поганим самопочуттям.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 днем звільнення вважається останній день роботи.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що наказ про звільнення ОСОБА_2 не був вручений позивачу особисто під розписку, а направлений на поштову адресу позивача, що також підтверджує факт прийняття оскарженого наказу в період його тимчасової непрацездатності та суперечить положенням статті 47 КЗпП України, в силу якої, в разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення з роботи та належно оформлену трудову книжку.

Суд першої інстанції правильно встановив і те, що всупереч положенням статті 47 КЗпП позивачу не була видана належно оформлена трудова книжка.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, судом встановлено, що наказом про звільнення позивача не визначається, які порушення ним трудових обов'язків віднесені до порушення одноразового грубого. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про можливість звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України. Рішення приймалось без відібрання пояснень позивача, без проведення відповідного службового розслідування, на момент звільнення позивач перебував на лікуванні, у зв'язку з чим з наказом про звільнення не був ознайомлений.

Враховуючи наведені вище обставини, на підставі аналізу норм чинного законодавства України, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність наказу Голови Держсільгоспінспекції України № 191-кт від 26 вересня 2014 року.

Також, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про поновлення його на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

За правилами статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, а судом повно та всебічно з'ясовані обставини, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами і при цьому судове рішення ухвалено відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року - без змін.

На підставі викладеного Вінницький апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної інспекції сільського господарства України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 лютого 2015 року .

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

Сапальова Т.В.