Справа № 804/10428/13-а     
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Шабанова Д.В.
представників позивача: Горіна О.О., Ларіна А.В.,
представників відповідача: Камінського О.Д., Полтавець Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації №8»
до Криворізької об'єднаної державної фінансової інспекції
про визнання незаконною та скасування вимоги в частині та зобов'язання вчинити певні дії,-
Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційної організації №8» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької об'єднаної державної фінансової інспекції, в якому просило:
- визнати незаконною та скасувати вимогу відповідача, в якій зазначалося про порушення позивачем приписів п.1.13, п.1.17 Вказівок щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм на ремонтно-будівельні роботи (РЕКНр) ДБН Д.1.1-4-2000, затверджених наказом Держбуду України від 14.09.2000р. №201, при визначенні вартості ремонтних робіт до нарядів-завдань та відповідно до карток фактичної собівартості утримання будинків за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р., що призвело до зайвого включення робіт зі спуску та напуску води на загальну суму 127218,92грн., а також про зобов'язання позивача усунути вказане завищення вартості виконаних ремонтних робіт шляхом зменшення вартості послуг з утримання будинків, наданих мешканцям Дзержинського району;
- зобов'язати відповідача виключити з акту №850-51/005 від 10.06.2013р. висновки щодо порушення позивачем приписів п.1 ст.193 ГК України, п.3.3.9 Правил визначення вартості будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000), затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 21.08.2000р. №174 при проведенні розрахунків між позивачем та ТОВ «НПП Брат».
Представники позивача у судовому засіданні підтримали пред'явлений адміністративний позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили задовольнити його у повному обсязі.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що проведеною ревізією фінансово-господарської діяльності позивача в частині щодо обґрунтування нарахування фактичних тарифів за виконані ремонтні роботи центрального опалення Дзержинського району м. Кривого Рогу за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. було встановлено завищення вартості виконаних робіт внаслідок зайвого включення до фактичного тарифу вартості робіт зі спуску та напуску води на загальну суму 127218,92грн. Означене полягало у тому, що роботи зі спуску води та напуску води були включені позивачем до нарядів-завдань подвійно: один раз у складі робіт зі врізування в діючі внутрішні мережі трубопроводів опалення та другий раз - окремою позицією за нормами зі спускання води із системи та заповнення системи водою з оглядом або без огляду, що призвело до завищення вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт на вказану суму. Завищення вартості виконаних робіт призвело до проведення зайвих виплат за комунальні послуги на відповідну суму. Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Криворізької об'єднаної державної фінансової інспекції виключити з акту ревізії висновки про порушення позивачем приписів п.1 ст.193 ГК України, п.3.3.9 Правил визначення вартості будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000), затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 21.08.2000р. №174 при проведенні розрахунків між позивачем та ТОВ «НПП Брат», відповідач зазначав, що акти перевірок не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, а, отже, не спричиняють виникнення будь-яких прав і обов'язків у осіб.
Представники відповідача у судовому засіданні також заперечували проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на виконання ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26.04.2013р. за клопотанням старшого слідчого відділу Криворізького ГУМВС України в Дніпропетровській області та на підставі направлення від 20.05.2013р. №115, виданого начальником Криворізької об'єднаної державної фінансової інспекції Бутенко Н.О., головним державним фінансовим інспектором Полтавець Л.М. було проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації №8» (далі - КП «ЖЕО №8») за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р.
За результатами означеної ревізії було складено акт від 10.06.2013р. №850-51/005, яким зокрема, зафіксовано порушення КП «ЖЕО №8» приписів п. 1.13, п.1.17 Вказівок щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм на ремонтно-будівельні роботи (РЕКНр) ДБН Д. 1.1-4-2000, затверджених наказом Держбуду України від 14.09.2000 № 201 (далі ДБН Д. 1.1-4-2000), через що при визначенні вартості ремонтних робіт до нарядів-завдань та відповідно до карток фактичної собівартості утримання будинків за вказаний вище період було зайво включено роботи зі спуску води та напуску води на загальну суму 127218,92грн.
Так, проведеною ревізією фінансово-господарської діяльності позивача в частині щодо обґрунтування нарахування фактичних тарифів за виконані ремонтні роботи центрального опалення Дзержинського району м. Кривого Рогу за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. було встановлено завищення вартості виконаних робіт внаслідок зайвого включення до фактичного тарифу вартості робіт зі спуску та напуску води на загальну суму 127218,92грн. Означене полягало у тому, що позивачем в порушення приписів п. 1.13, п.1.17 Вказівок щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм на ремонтно-будівельні роботи (РЕКНр) ДБН Д. 1.1-4-2000, затверджених наказом Держбуду України від 14.09.2000 № 201 (далі ДБН Д. 1.1-4-2000), при визначенні вартості ремонтних робіт до нарядів-завдань та відповідно до карток фактичної собівартості утримання будинків за вказаний вище період було зайво включено роботи зі спуску води та напуску води за нормами Р15-166-3 «Спускання води із системи», Р15-166-2 «Заповнення системи водою з оглядом», Р15-166-1 «Заповнення системи водою без огляду», тоді як до нарядів-завдань включені роботи зі врізування в діючі внутрішні мережі трубопроводів водопостачання та опалення за нормою Р15-26-1 «Врізування в діючі внутрішні мережі трубопроводів водопостачання та опалення діаметром 15мм», Р15-26-2 «Врізування в діючі внутрішні мережі трубопроводів водопостачання та опалення діаметром 20мм», Р15-26-3 «Врізування в діючі внутрішні мережі трубопроводів водопостачання та опалення діаметром 25мм», Р15-26-4 «Врізування в діючі внутрішні мережі трубопроводів водопостачання та опалення діаметром 32мм», Р15-26-5 «Врізування в діючі внутрішні мережі трубопроводів водопостачання та опалення діаметром 40мм», Р15-26-6 «Врізування в діючі внутрішні мережі трубопроводів водопостачання та опалення діаметром 50мм», які передбачають виконання робіт зі спуску води та напуску води. Таким чином, роботи зі спуску води та напуску води включені до нарядів-завдань подвійно: один раз у складі робіт зі врізування в діючі внутрішні мережі трубопроводів опалення та другий раз - окремою позицією за нормами зі спускання води із системи та заповнення системи водою з оглядом або без огляду, що призвело до завищення вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт на вказану суму. Завищення вартості виконаних робіт призвело до проведення зайвих виплат за комунальні послуги на відповідну суму.
На підставі акту ревізії від 10.06.2013р. №850-51/005 та відповідно до п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993р. №2939-ХІІ та п. 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, Криворізькою об'єднаною державною фінансовою інспекцією було сформовано та пред'явлено КП «ЖЕО №8» вимогу щодо усунення порушень, виявлених під час цієї ревізії, від 11.07.2013р. №850-15/1921, згідно якої, зокрема, від позивача вимагалося усунути завищення вартості виконаних ремонтних робіт, що виникло внаслідок порушення КП «ЖЕО №8» приписів п.1.13, п.1.17 Вказівок щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм на ремонтно-будівельні роботи (РЕКНр) ДБН Д.1.1-4-2000, затверджених наказом Держбуду України від 14.09.2000р. №201, шляхом зменшення вартості послуг з утримання будинків, наданих мешканцям Дзержинського району; в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України - у термін до 11.09.2013р. (пункт 2 вимоги)(т.1 а.с.31-33).
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання незаконною та скасування вимоги відповідача у вказаній частині, суд зважає на наступне.
Так, згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).
Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.
Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів.
При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
На підставі наведеного суд дійшов висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.
У справі, що розглядається, КП «ЖЕО №8» звернулося до суду із позовом про скасування пункту вимоги Інспекції, який вказує на виявлені збитки, їхній розмір та містить зобов'язання повернути кошти.
Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною та її скасування.
За таких обставин, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості заявленого позову.
При цьому приписами ст.244-2 КАС України встановлено обов'язковість судових рішень Верховного Суду України та визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
З аналогічних міркувань не може бути предметом адміністративного позову зміст акту перевірки, оскільки він не породжує для позивача прав чи обов'язків.
Так, ст.4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
Відповідно до статті 13 цього Закону дії або бездіяльність посадових осіб органу державного фінансового контролю можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 затверджено Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами (далі - Порядок), яким визначено процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання.
Згідно з пунктом 35 вищезазначеного Порядку результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок.
Виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.
Відповідно до положень пункту 36 Порядку акт ревізії підписується посадовою особою контролюючого органу та керівником і головним бухгалтером об'єкта контролю або особою, уповноваженою на ведення бухгалтерського обліку (далі - головний бухгалтер), а також за необхідності іншими працівниками об'єкта.
Як зазначалося вище, одна з позовних вимог КП «ЖЕО №8» стосується його незгоди з висновками акту ревізії №850-51/005 від 10.06.2013р. щодо порушення позивачем приписів п.1 ст.193 ГК України, п.3.3.9 Правил визначення вартості будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000), затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 21.08.2000р. №174 при проведенні розрахунків між позивачем та ТОВ «НПП Брат», у зв'язку із чим КП «ЖЕО №8» просило суд зобов'язати відповідача виключити ці висновки з акту ревізії.
Разом з тим, в силу пункту 3 вказаного вище Порядку, акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.
З огляду на викладене, акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Включення до акту ревізії певних висновків не може вважатися порушенням прав позивача, оскільки акт ревізії відображає певні факти, а не встановлює відповідальність позивача, не змінює та не припиняє його прав та обов'язків.
Таким чином, власне висновки, викладені в акті ревізії, не породжують обов'язкових юридичних наслідків для позивача, натомість такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.
Згідно з положеннями статті 6 КАС України особа може звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Суд звертає увагу на те, що обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.
Враховуючи те, що акт ревізії не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 вересня 2013 року у справі №21-237а13 (реєстраційний номер 39035636), яка є обов'язковою для судів відповідно до вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації №8» до Криворізької об'єднаної державної фінансової інспекції про визнання незаконною та скасування вимоги в частині та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова