Справа № 816/4097/14
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 р.Справа № 816/4097/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2014р. по справі № 816/4097/14

за позовом Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Комунальне підприємство "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, згідно заяви про збільшення позовних вимог, просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби від 07 жовтня 2014 року №/1899 та №/1900.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 р. по справі №816/4097/14 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 07 жовтня 2014 року №№/1899, /1900.

Відповідач, Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція у Полтавській області Державної податкової служби, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, та зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на законних підставах та відповідають чинному законодавству. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 р. по справі № 816/4097/14 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції на підставі ст. 197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що у період з 29 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року Кременчуцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 січня 2013 року, про що було складено акт №452/16-03-22-01-08/03332033 від 18 вересня 2014 року (т.2, а.с.167-181).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог:

- пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження позивачем податку на прибуток загалом в розмірі 37162 грн. (в т.ч., за ІІ квартал 2011 року - 786 грн., ІІІ квартал 2011 року - 7738 грн., ІІ квартал 2012 року - 323 грн., IV квартал 2012 року - 24047 грн, 2013 рік - 4268 грн.);

- підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в розмірі 14108 грн. (в т.ч., за березень 2011 року - 510 грн., за квітень 2011 року - 174 грн., за травень 2012 року - 307 грн., за грудень 2012 року - 13117 грн.).

На підставі акту відповідачем 07.10.2014 року були прийняті податкові повідомлення-рішення № /1899, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності в розмірі 50695 грн. (в т.ч., основний платіж - 36376 грн., штрафні (фінансові) санкції - 14319 грн.) (т. І, а.с. 21) та №/1900, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 20136 грн. (в т.ч., основний платіж - 13424 грн., штрафні (фінансові) санкції - 6712 грн.) (т. І, а.с. 164).

Позивач не погодився з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень в діях позивача при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами, а тому визнав позовні вимоги обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: будівництво доріг і автострад (42.11), виробництво бетонних розчинів, готових для використання (23.63), допоміжне обслуговування наземного транспорту (52.21), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20), діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (71.12) (т. І, а.с. 24).

В перевіряємому періоді позивач мав господарські операції з контрагентами ПП "Агроінвест плюс", ПП "Таір-1".

Щодо господарських операції з ПП "Агроінвест плюс" з матеріалів справи встановлено, що 05.06.2012 року між позивачем (замовник) та ПП "Агроінвест плюс" (учасник) укладено договори про закупівлю товарів за державні кошти № №47, 48 (т. І, а.с. 198-203), за умовами яких останнє зобов'язувалось поставити замовнику товар (продукти нафтопереробки /бітум/) кількістю 500 тон за кожним договором.

На виконання умов даного договору ПП "Агроінвест плюс" протягом листопада-грудня 2012 року відвантажило позивачу товарно-матеріальні цінності (бітум) загальною вартістю 667532 грн.

Реальність господарської операції між позивачем та ПП "Агроінвест плюс" підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: податкові накладні (т. І, а.с. 114, 126, 135, 144, 153), видаткові накладні (т. І, а.с. 112, 116, 125, 134, 143, 152), рахунки (т. І, а.с. 111, 115, 124, 133, 142, 151), товарно-транспортні накладні (т. І, а.с. 113, 117, 127, 136, 145, 154).

Позивач оплатив вартість товарів (т. І, а.с. 230, 234), оприбуткував придбаний товар на склад (т. І, а.с. 235-237) та використав у власній господарській діяльності (т. ІІ, а.с. 229, 232).

З матеріалів справи встановлено, що 03.01.2012 року між позивачем (покупець) та ПП "Таір-1" (продавець) укладено договір постачання №Т/24/3 (т.І, а.с.174), за умовами якого продавець зобов'язаний передати у власність покупця належний йому товар, асортимент, кількість та ціна одиниці якого визначається у видаткових накладних.

На виконання умов даного договору ПП "Таір-1" у травні 2012 року відвантажило позивачу товарно-матеріальні цінності загальною вартістю 1842,83 грн..

Реальність господарської операції між позивачем та ПП "Таір-1" підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: податкова накладна від 31 травня 2012 року №187 (т. І, а.с. 45), видаткова накладна від 31 травня 2012 року №РН-0000187 (т. І, а.с. 43), рахунок-фактура від 31 травня 2012 року №СФ-0000724 (т.І, а.с.42), товарно-транспортна накладна від 31 травня 2012 року серії БЗС №77 (т. І, а.с. 44).

Позивач оплатив вартість товарів (т. І, а.с. 213), оприбуткував придбаний товар на склад (т. І, а.с. 214-215) та використав у власній господарській діяльності (т. ІІ, а.с. 219-223).

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Пунктом 135.2 ст.135 Податкового кодексу України встановлено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Пунктом 138.4 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем та контрагентами ПП "Агроінвест плюс", ПП "Таір-1" належним чином оформлені договірні відносини та на виконання вимог податкового законодавства оформлені первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів зазначає, що підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах позивача з контрагентами стали висновки актів перевірки Кременчуцької ОДПІ: від 11.02.2014 року №398/16-03-22-01-08/36410576, від 19.10.2012 №4378/15-322/34451048, в яких зазначено, що контрагенти не мають трудових та виробничих ресурсів для здійснення виробничої діяльності, а створені лише з метою формування податкового кредиту по ланцюгу постачання до кінцевого споживача (вигодонабувача) та якими не встановлено факту реального здійснення господарських операцій між контрагентами позивача та їх контрагентами.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Стосовно доводу апеляційної скарги, щодо списання бітуму нафтового дорожнього БНД-60/90 в період з 01.04.2011р. по 28.07.2011р. та 01.11.2012р. по 10.11.2012 р., колегія суддів зазначає, що податковим органом не було проведено власних розрахунків чи аналізу фактичного використання зазначеного бітуму та його вкладання в виготовлений асфальтобетон. Висновки відповідача ґрунтуються лише на інформації, яка викладена в акті перевірки № 01-21/006 від 17.03.2014 р. про планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління» за період з 01.03.2011 р. по 31.12.2013 р.

На підтвердження фактичної купівлі та використання матеріалу, а саме бітуму, позивачем було залучено до матеріалів справи наступні документи: звіт про використання матеріалів виробництва за липень 2011р., листопад 2012 р., звіту про використання матеріалів виробництва за серпень 2011р., за вересень 2011р. та за грудень 2012 р., рахунки-фактури: №СФ-0000179 від 20.09.2011р., №СФ-0000139 від 08.11.2012 р., податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, оборотно-сальдові відомості порахункам.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок відповідача про допущення позивачем понаднормового списання бітуму дорожнього не ґрунтується на достовірності встановлених обставин справи, а тому вважає його безпідставним.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем було підтверджено правомірність віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачені у складі вартості з придбанням товарно-матеріальних цінностей у контрагентів - ПП "Агроінвест плюс", ПП "Таір-1", наданими до перевірки належно оформленими документами, зібрані по справі докази підтверджують виконання зобов'язань між сторонами господарських операцій, відповідність господарських операцій видам діяльності позивача, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків податкового органу щодо збільшення позивачу сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток, а тому суд першої інстанції правомірно скасував податкові повідомлення-рішення від 07.10.2014 року №/1899 та №/1900.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності своїх рішень.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 р. по справі № 816/4097/14 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2014р. по справі № 816/4097/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.