Справа № 426/2674/14-а
Суддя: Арабей Т. Г.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Гашинський М.А.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року справа №426/2674/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Губської Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 16 січня 2015 року у справі № 426/2674/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання протиправними дій управління та зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату державної основної пенсії у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком як інваліду ІІІ групи по захворюванню, що пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01 квітня 2014 року; встановлення строк звіту про виконання судового рішення відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 2-5).

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 16 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області задоволено частково. Визнано дії посадових осіб управління щодо не донарахування та не виплати пенсії позивачу як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІІ групи від захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в порядку ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконними. Зобов'язано управління до нарахувати та виплачувати пенсію позивачу згідно ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2014 року. Зобов'язано Управління подати Сватівському районному суду Луганської області звіт про виконання судового рішення протягом місяця після набрання рішенням законної сили (а.с. 25-26).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сватівського районного суду Луганської області від 16 січня 2015 року у справі № 426/2674/14-а про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

05 лютого 2015 року до Донецького апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від апелянта із проханням розглянути справи за відсутності представника управління.

Колегія суддів розглядає дану справу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 відноситься до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІІ групи інвалідності, у зв'язку з захворюванням, яке пов'язане з ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач знаходиться на обліку відповідача та користується правами та пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується відповідними документами, які знаходяться в матеріалах справи.

Розмір основної та додаткової пенсії виплачується пенсійним органом позивачеві відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що обчислення та виплата пенсії не у розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а у розмірах, визначених Постановами Кабінету Міністрів України є протиправним, виходячи з наступного.

Згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

На кожний рік Законом України «Про державний бюджет України» встановлюється розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, будь-який інший нормативно-правовий акт, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, відсутній.

Зі змісту вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З 16 січня 2014 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік», яким визначено принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не встановлено обмеження щодо виплат основної та додаткової пенсії, не внесено змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому з 01 січня 2014 року діють положення ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до яких розміри пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком, а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України №1622-VIІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67 та встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Закон України №1622-VIІ прийнято Верховною Радою України 31 липня 2014 року (набрав чинності 03 серпня 2014 року).

Отже, з 01 січня 2014 року до 02 серпня 2014 року включно, виплати державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю необхідно проводити у відповідності до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 03 серпня 2014 року - відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вірно виходив з того, що позивач, як інвалід ІІІ групи, має право на перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір якої визначається з мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак, не вірно зазначив період задоволення позовних вимог, а саме не вказав до якого часу позивачу слід нараховувати спірні виплати у відповідності до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме по 02 серпня 2014 року.

Разом з тим, колегія судів зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, не звернув уваги на процесуальні обмеження, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом до суду позивач звернувся 26 грудня 2014 року (згідно штампу вхідної кореспонденції суду), хоча ставить питання про порушення його прав з 01 квітня 2014 року, тобто за час, більший ніж як шість місяців (а.с. 3-5).

Оскільки, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 26 грудня 2014 року та поважних причин його пропущення у своїй заяві не навів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити без розгляду вимоги позивача за період з 01 квітня 2014 року по 25 червня 2014 року, тобто за час, який передував шестимісячному терміну до моменту звернення до суду.

Таким чином, задовольнивши позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції допустився порушень процесуального права, залишивши без уваги положення ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду.

Щодо вимог позивача про зобов'язання управління подати до суду першої інстанції про виконання судового рішення протягом місяця після набрання законної сили рішенням, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За приписами ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду. І лише у разі відповідності заяви вимогам, визначеним ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. При цьому у разі невідповідності заяви визначеним вимогам вона ухвалою суду, повертається заявнику.

Також колегія суддів зазначає, що особа, яка бере участь у справі, може звернутися до суду із заявою про вирішення питання щодо судового контролю за виконанням судового рішення в будь-який час після проголошення постанови. Така заява (клопотання) передається судді, який розглядав справу і розглядається в межах того самого провадження. Нова адміністративна справа не оформлюється. У цьому випадку строк для надання звіту встановлюється ухвалою суду. Цією ухвалою може одночасно призначатися судове засідання для розгляду звіту суб'єкта владних повноважень.

Слід відмітити, що згідно з ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Положеннями ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. За приписами ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України примусове виконання судових рішень адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення контролю за виконанням судового рішення або вимоги про визнання протиправної бездіяльності, що стосується невиконання судового рішення можливе лише в межах провадження по тій справі, рішення по якій, на думку позивача, не виконано або виконується в неналежному порядку.

Враховуючи вищевикладене, та положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції передчасно прийнято рішення про зобов'язання управління подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 16 січня 2015 року у справі № 263/7239/14-а - задовольнити частково.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 16 січня 2015 року у справі № 263/7239/14-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області неправомірними та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_2 згідно ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком за період з 26 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 01 квітня 2014 року по 25 червня 2014 року - залишити без розгляду.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Л.В. Губська