Справа № 808/7716/14(ДО/808/838/14)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/7716/14(ДО/808/838/14)

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2015 року

справа № 808/7716/14(ДО/808/838/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року по справі № 808/7716/14 (ДО/808/838/14) за позовом публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» до Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкової вимоги, -

в с т а н о в и В:

06.11.2014 року публічне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати відсутнім податковий борг зі сплати за користування земельними ділянками державної або комунальної власності – земельного податку та орендної плати за земельні ділянки – за квітень 2014 року (з 14.04.14р. по 30.04.2014р.) та травень 2014 року; скасувати податкову вимогу Маріупольської об’єднаної ДПІ від 02.07.2014р. №3033-25 на суму 516 567,69грн. В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що у зв’язку з набранням чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», обов’язок щодо сплати за користування земельними ділянками, які знаходяться на території антитерористичної операції, у підприємства відсутній.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року по справі № 808/7716/14 (ДО/808/838/14) у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Постанова суду мотивована тим, що дії ДПІ узгоджуються з вимогами податкового законодавства, а Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на даний час неможливо застосувати до спірних правовідносин.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ст.6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є нормою прямої дії, що надає податкові пільги, її застосування Закон не ставить у залежність від наявності чи відсутності відповідних змін у Податковому кодексі. Також на думку заявника апеляційної скарги, посилання суду на відсутність сертифікату Торгово-промислової палати є безпідставним, оскільки згідно норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», сертифікат ТПП є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов’язань, а не звільняє сторони від виконання будь-яких своїх обов’язків.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалам підтверджено справи, що 04.02.2014 ПАТ «Азовзагальмаш» подало до Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік, відповідно до якої підприємством самостійно нараховано розмір орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2014 рік на загальну суму 5 943 183грн. 90коп., що підлягає сплаті рівними частками щомісяця з січня по листопад 2014 року у сумі 495 265 грн. 33коп. та у грудні 2014 року у сумі 495 265 грн. 27 коп. (а.с. 12-14).

17.02.2014 позивачем подано податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік, відповідно до якої ним самостійно визначено податкове зобов’язання з земельного податку на 2014 рік у загальній сумі 433 233 грн. 65 коп., що підлягає сплаті щомісяця рівними частками з січня по листопад 2014 року по 36 102 грн. 81 коп. та 36 102 грн. 74 коп. у грудні 2014 року (а.с.7-8).

Згідно з Додатком № 1 до податкової декларації з орендної плати за землю, земельні ділянки, що орендує позивач, знаходяться на території м. Маріуполь Донецької області (а.с. 16-22).

02.07.2014 Маріупольською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області сформовано податкову вимогу № 3033-25, відповідно до якої станом на 01.07.2014 року сума узгодженого податкового боргу ПАТ «Азовзагальмаш» становить 516 567 грн. 69 коп., яку, відповідно, відповідач і вимагає сплатити (а.с.6).

На думку позивача, підприємство звільнено від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на даний момент перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, є невизначеним, що робить неможливим застосовування положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також не розроблено порядок застосування вказаних у статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» податкових пільг, а також не внесено відповідних змін до Податкового кодексу України. Суд зазначив, що дії Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області щодо винесення податкової вимоги №3033-25 від 02.07.2014 є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, а тому підстави для скасування сформованої податкової вимоги відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Відповідно до пп.9.1.10 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до загальнодержавних податків та зборів відноситься плата за землю.

Таким чином, Податковий кодекс України є спеціальним кодифікованим законом, виключно яким врегульовано відносини у сфері оподаткування, в тому числі й в частині справляння плати за землю.

Статтею 2 Кодексу встановлено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

02.09.2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі – Закон №1669), який набрав чинності 15.10.2014 року. Відповідно до преамбули, цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ст.6 названого Закону, під час проведення антитерористичної операції звільнити суб’єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Саме на підставі даної норми, позивач вважає, що обов’язок справляти плату за землю у нього відсутній.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Законом №1669 не визначено порядок застосування вказаних, зокрема, у статті 6 тимчасових заходів. Прийняття такого Закону не зумовило зупинення або зміну: порядку адміністрування податків та зборів; права та обов'язки платників податків та зборів; компетенцію контролюючих органів; повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю; а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Тобто, Закон №1669 не змінив регулювання податкових відносин, які врегульовані спеціальним законом – Податковим кодексом України, який, відповідно, і має вищу юридичну силу порівняно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З цих підстав є безпідставними посилання позивача на те, що у перехідних положеннях Закону №1669 вказано, що закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання відсутнім податкового боргу на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Надаючи правову оцінку податковій вимозі Маріупольської об’єднаної ДПІ від 02.07.2014р. №3033-25, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

У відповідності до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2014 року ПАТ «Азовзагальмаш» до Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області подало податкові декларації з плати за землю за 2014 рік, в яких платником податків було самостійно визначено розмір орендної плати та розмір земельного податку, що підлягає сплаті з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Таким чином, сума податкових зобов’язань з плати за землю за 2014 рік є узгодженою, а відтак підлягала сплаті позивачем у встановлені законодавством строки. Враховуючи, що позивачем узгоджена сума грошового зобов’язання сплачена не була, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні суми є податковим боргом.

Пунктами 59.1 та 59.3 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, Маріупольська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області, формуючи та надсилаючи на адресу позивача податкову вимогу форми «Ю» №3033-25 від 02.07.2014р. діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений Податковим кодексом України, що виключає підстави для скасування податкової вимоги.

Враховуючи, що застосування до спірних правовідносин Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на даний час є неможливим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Посилання ж заявника апеляційної скарги на безпідставність посилання суду першої інстанції на відсутність сертифікату Торгово-промислової палати не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки, фактично, спір між сторонами виник з приводу застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та Податкового кодексу України.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, у зв’язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду.

Крім цього, з позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, оскільки сплата судового збору, за клопотанням позивача, була відстрочена до ухвалення судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

Розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги, становив 913,50 грн. із наступного розрахунку.

На час подання апеляційної скарги та вирішення питання Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом про прийняття апеляційної скарги, Закон України “Про судовий збір” діє в редакції Закону від 19.09.2013р. №590-VII, яким змінено розміри ставок судового збору з 23.10.2013р.

Так, Законом України “Про судовий збір”, відповідно до положень якого, ставки судового збору встановлено у таких розмірах: за подання апеляційної скарги до адміністративного суду заявник сплачує 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру – 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми. Ставка складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону).

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2014 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1218,00 грн..

Таким чином, враховуючи те, що адміністративний позов носить майновий характер, розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги, складає 913,50грн., що становить 50 відсотків від 1,5 розмірів мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року по справі № 808/7716/14 (ДО/808/838/14) - без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 913,50 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 11.02.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк