Справа № 206/2-а-4019/11
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 206/2-а-4019/11

Головуючий у 1-й інстанції: Луценко Л.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

10 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А. ,

за участю секретаря судового засідання: Бондар А.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Павич О.С.

представника відповідача: Кравчук Л.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці про перерахунок пенсії ,

В С Т А Н О В И В :
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2013 року у адміністративній справі №206/2-а-4019/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії позов задоволено частково, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції чинній станом на час призначення ОСОБА_1 пенсії суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, за п.129 Постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій», тобто з урахуванням 200% максимального окладу відповідно до посади ОСОБА_2 в радянській валюті за період з 01.08.1989 року по 31.07.1991 року з 22 грудня 2010 року з урахуванням проведених виплат. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено. Постанова суду набрала законної сили 23.12.2013 року.

26.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в порядку ч.9 ст.267 КАС України про визнання протиправним дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, вчинених на виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2013 року.

Ухвалою Вінницького міського суду від 14 січня 2015 року задоволено заяву.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень У ДВС ГУЮ у Вінницькій області Сінгаєвської О.М. від 28.01.2014 року відкрито виконавче провадження №41686375 на підставі виконавчого листа, виданого 23.01.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області у вищезазначеній адміністративній справі.

Окрім постанови про відкриття провадження інших документів від державної виконавчої служби на адресу позивача не надходило. Лише під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивач дізналася, що останнє закінчено постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень У ДВС ГУЮ у Вінницькій області Сінгаєвської О.М. у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

Однак, листом №454/К-10 від 03.10.2014 року відповідач повідомив позивача про те, що в результаті перерахунку пенсія позивача залишилась такою ж, як і до перерахунку.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 18.09.2014 року, яке зафіксовано в протоколі №23 відповідач безпідставно, всупереч постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2013 року відмовив позивачу у перерахунку пенсії з урахуванням 200% максимального окладу відповідно до посади ОСОБА_1 в радянській валюті за період з 01.08.1989 року по 31.07.1991 року з урахуванням заробітної плати відповідно до довідки №4-134256 від 13.10.2005 року, стверджуючи, що такий перерахунок їй було проведено з 22.12.2010 року з урахуванням довідки про заробітну плату №4 П-47975 від 11.03.2002 року, незважаючи на те, що позивач наполягала на врахуванні саме довідки про заробітну плату №4-134256 від 13.10.2005 року.

Саме довідкою №4/134256 від 13.10.2005 року, виданою Центральний архівом Міністерства Оборони Російської Федерації, встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , як дружина військовослужбовця, в період з січня 1989 року по липень 1991 року працювала на посаді завідуючої дитячим садком у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 та визначено в якому розмірі за даний період отримувала заробітну плату, нараховану в іноземній валюті в марках НДР, марках ФРН.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.14 КАС України, ст.124 Конституції України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст.255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Виконання судових рішень - це заключна стадія судового процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту чи відновлення порушених прав.

В свою чергу, тривале невиконання рішення суду та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з формальних підстав призведе до того, що вказане судове рішення не буде виконане, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до положень статей 8,9 КАС України є його складовою.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії": по-перше, нагадав, що п.1ст.6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 р.) надано кожному право звертатися до суду у разі будь - якого спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов`язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що п.1 ст.6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 липня 2006 року у справі "Васильєв проти України" зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов`язком держави.

Згідно з ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. За приписами ст.257 КАС України примусове виконання судових рішень адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Стаття 267 КАС України встановлює повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах з метою забезпечення їх повного, правильного і своєчасного виконання. Вказана стаття передбачає дві процесуальні форми контролю адміністративного суду за виконанням судових рішень в адміністративних справах, це судовий контроль за ініціативою суду, що ухвалив відповідне судове рішення та судовий контроль за ініціативою осіб, які беруть участь у справі, чи інших заінтересованих осіб.

За приписами ч.9 ст.267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду. І лише у разі відповідності заяви вимогам, визначеним ст.267 КАС України, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. При цьому у разі невідповідності заяви визначеним вимогам вона ухвалою суду, повертається заявнику.

В ході апеляційного розгляду справи підтверджено, що відповідачем при призначенні пенсії, всупереч постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2013 року, не врахована заробітна плата позивача за період роботи з січня 1989 року по липень 1991 року згідно довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 13.10.2005 року №4/134256 та довідки Управління праці та заробітної плати цивільного персоналу від 16.01.2006 року №182/227/664, якими підтверджується, що з заробітної плати позивача, виплаченої в іноземній валюті, здійснювались відповідні відрахування на соціальне страхування.

Тому, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що дії відповідача щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії з урахуванням інших даних по заробітній платі позивача, ніж встановлено судовим рішенням, є протиправними.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи колегія суддів вважає, що доводи, викладені Відповідачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що згідно приписів ч.10 ст. 267 КАС України у разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу. Проте, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , Вінницьким міським судом прийнято інше процесуальне рішення - ухвалу, що хоч і не впливає на правильність вирішення даного питання, проте має бути враховано судом першої інстанції в подальшому.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254, 257, 267 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2015 року - без змін.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 лютого 2015 року .

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І.

Боровицький О. А.