Справа № 0870/10640/12
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Запорізький завод феросплавів” (далі за текстом – ПАТ „Запорізький завод феросплавів”) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі за текстом – СДПІ з ОВП у м.Запоріжжі Міжрегіонального ГУ Міндоходів), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача:

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з’ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивач, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що СДПІ з ОВП у м.Запоріжжі Міжрегіонального ГУ Міндоходів на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 200.11. ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ „Запорізький завод феросплавів? з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2012 року у розмірі 7 803 680,00 грн., яка виникла за рахунок від’ємного значення з ПДВ, що декларувалось у червні 2012 року, за результатами якої складено акт від 18.10.2012 №428/26-0/00186542.

Відповідно до розділу ІІ „Елементи операційних витрат”, Звіту про фінансові результати (додаток до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку), складених ПАТ „Запорізький завод феросплавів” за ІІ квартал 2012 року, при загальному розмірі операційних витрат у сумі 1 074 425 тис. грн., матеріальні затрати складають 935 770 тис. грн.., що складає 87,09 % від загальної суми. Таким чином, частка матеріальної складової в обороті фактичних витрат на виробництво реалізованої продукції по збитковим операціям за травень 2012 року становить 33 131 253,85 грн. без ПДВ (38 042 546,62 *87,09%).

Таким чином, згідно висновків податкового органу, податок на додану вартість по матеріальній складовій, яка використана не в господарській діяльності підприємства за рахунок реалізації продукції за цінами нижчими за собівартість в травні 2012 року становить 6 626 250,77 грн. (33 131 253,85 *20%).

Частка матеріальної складової в обороті фактичних витрат на виробництво реалізованої продукції по збитровим операціям за червень 2012 року становить 20 770 375,02 грн. без ПДВ (23 849 322,56*87,09%).

Податок на додану вартість по матеріальній складовій, яка використана не в господарській діяльності підприємства за рахунок реалізації продукції за цінами нижчими за собівартість, становить в червні 2012 року 4 154 075,00 грн. (20 770 375,02*20%).

Таким чином, в ході перевірки визначено суму податку на додану вартість вартості сировини та матеріалів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України в подальшому не використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача.

Враховуючи наведене, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.3, 200.4а ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок у банку за липень 2012 року на загальну суму 4 630 167,00 грн.; п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.3, 200.4б ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, в результаті чого завищено залишок від’ємного значення попередніх податкових періодів, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за липень 2012 року на загальну суму 2 621 617,00 грн.

Судом встановлено, що 15.05.2012 між ПАТ „ЗАПОРІЖКОКС” (Постачальник) та ПАТ „Запорізький завод феросплавів” (Покупець) укладено договір поставки від 15.05.2012 №1111, відповідно до умов якого Постачальник зобов’язується поставити та передати у власність Покупця продукцію коксохімічного виробництва (далі по тексту – Товар) в асортименті, якості, строками, в об’ємі, за цінами та на умовах, передбачених в Додатках (Специфікаціях) до дійсного договору, а Покупець зобов’язується прийняти та оплатити Товар на умовах дійсного Договору. Відповідно до п. 2.1. вказаного договору поставка товару Постачальником на адресу Покупця здійснюється на умовах ЕХW ПАТ „ЗАПОРІЖКОКС” (ст. Південна) (відповідно до правил Інкотерсм-2010) в ж.д. рухомому складі власності Покупця, а за відсутності рухомого складу власності Покупця у Постачальника - в рухомому складі власника Постачальника.

На виконання умов зазначеного договору ПАТ „ЗАПОРІЖКОКС” виписано ПАТ „Запорізький завод феросплавів” рахунки-фактури, копії яких наявні в матеріалах справи.

Оплата за отримані товари та послуги здійснювалася у безготівковій формі, про що свідчать платіжні доручення та виписки з банків, копії яких наявні в матеріалах справи.

12.03.2012 між ПАТ „Запорізький завод феросплавів” (Покупець) та ТОВ „ІСТЕК” (Постачальник) укладено договір на поставку продукції коксової від 12.03.2012 №324 за умовами якого Постачальник зобов’язується поставити продукцію власного виробництва, далі – Товар, а Покупець прийняти та оплатити його на умовах цього договору, в асортименті та за цінами, зазначеними в Специфікаціях й додаткових угодах до цього договору.

На виконання умов зазначеного договору ТОВ „ІСТЕК” виписано ПАТ „Запорізький завод феросплавів” рахунки-фактури, копії яких наявні в матеріалах справи.

Оплата за отримані товари та послуги здійснювалася у безготівковій формі, про що свідчать платіжні доручення та виписки з банків, копії яких наявні в матеріалах справи.

03.05.2012 між ПАТ „ЄВРАЗ ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКИЙ КХЗ” (Постачальник) та ПАТ „Запорізький завод феросплавів” (Покупець) укладено Договір від 03.05.2012 №12/311 за умовами якого Постачальник зобов’язується поставити та передати у власність Покупця товар (кокосву продукцію) у відповідності з асортиментом, кількістю, строками, цінами, на умовах та об’ємами, передбаченими в Додатках до дійсного договору, а Покупець зобов’язується прийняти товар та оплатити на умовах дійсного договору. Відповідно до п. 2.1. Постачальник зобов’язується здійснити поточні поставки на умовах FCA ж/д станція відправлення (відповідно до правил Інкотермс-2010) або СРТ ж/д станція призначення товару, обумовленого в додатках до цього договору, що підтверджується залізодорожними накладними (квитанціями).

На підтвердження умов зазначеного договору ПАТ „ЄВРАЗ ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКИЙ КХЗ” виписано ПАТ „Запорізький завод феросплавів” рахунки, копії яких навні в матеріалах справи.

Оплата за отримані товари та послуги здійснювалася у безготівковій формі, про що свідчать платіжні доручення та виписки з банків, копії яких наявні в матеріалах справи.

15.12.2011 між ПАТ „Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат” (Продавець) та ПАТ „Запорізький завод феросплавів? (Покупець) укладено договір купівлі продажу від 15.12.2011 №Т 1434/05 за умовами якого з метою здійснення господарської діяльності Постачальник продає, а Покупець купує марганецьвмісну продукцію, іменовану надалі „Продукція”, в асортименті за якістю, цінами, які є звичайними, і в кількості згідно Специфікацій. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору Постачальник поставляє Продукціюпри поставках ж.д. транспортом FCA станція Чортомлик Придніпровської залізниці.

На виконання умов зазначеного договору ПАТ „Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат” видано ПАТ „Запорізький завод феросплавів” накладні.

Крім того, між сторонами підписано Акти здачі-приймання продукції до платіжних доручень.

Оплата за отримані товари та послуги здійснювалася у безготівковій формі, про що свідчать платіжні доручення, копії яких наявні в матеріалах справи.

02.04.2012 між ПАТ „Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” (Постачальник) та ПАТ „Запорізький завод феросплавів” (Покупець) укладено договір постачання від 02.04.2012 №16 за умовами якого з метою здійснення господарської діяльності Постачальник зобов’язується поставити, а Покупець сплатити і прийняти руду марганцеву збагачену зі зниженим вмістом фосфору, іменовану „Продукція”, в асортименті, за якістю і кількістю згідно Специфікацій. Відповідно до п. 2 вказаного договору Постачальник здійснює постачання Продукції залізничним транспортом - ФСА (FCA) залізнична станція Марганець Придніпровської залізниці (Інкотермс-2000).

На виконання умов зазначеного договору ПАТ „Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” виписано ПАТ „Запорізький завод феросплавів” рахунки-фактури, копії яких навні в матеріалах справи.

10.05.2012 між ПАТ „Нікопольський завод феросплавів” (Постачальник) та ПАТ „Запорізький завод феросплавів” (Покупець) укладено договір поставки від 10.05.2012 №127001/1202504 за умовами якого Постачальник зобов’язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити товарі на умовах, в кількості та строки, вказані у Специфікаціях. Відповідно до п. 2.1. вказаного договору поставка товару за цим договором здійснюється на умовах ФСА (FCA) залізнична станція Нікополь Придніпровської залізниці (Укрзалізніця). Попередню оплату ж.д. тарифу до станції призначення виробляє фірма-єкспедитор, здійснювана подальшу поставку товару Покупця, шляхом перерахування грошових коштів на рахунки Укрзалізніці. У випадку простою вагонів внаслідок відсутності предоплати за ж.д. тариф, все витрати, понесені Постачальником, відшкодовуються Покупцем в повному обсязі на підставі виставленого рахунку.

На виконання умов зазначеного договору ПАТ „Нікопольський завод феросплавів” виписало ПАТ „Запорізький завод феросплавів” рахунки, копії яких навні в матеріалах справи.

За умовами Договору на користування електричною енергією від 01.04.1999 №3/552, укладеного між ДАЕК „Запоріжжяобленерго” (Електропостачальна організація) та ПАТ „Запорізький завод феросплавів” (Споживач) електропостачальна організація зобов’язується відпускати електричну енергію за умовами цього договору, а Споживач своєчасно сплачувати за використану електричну енергію та виконувати інші умови передбачені цим договором.

Оплата за отримані послуги здійснювалася у безготівковій формі, про що свідчать платіжні доручення та виписки з банків, копії яких наявні в матеріалах справи.

З огляду на наявність у позивача податкових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів (послуг) були включені до податкового кредиту, а також те, що зазначені податкові накладні не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо невідповідності порядку оформлення цих податкових накладних вимогам Податкового кодексу України акт перевірки не містить, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, які були сплачені в зв’язку із придбанням товарів (послуг) для потреб власної господарської діяльності, організації та забезпечення виробництва продукції у червні та липні 2012 року.

Так, податковим законодавством визначено поняття операцій придбання, операцій постачання, а відповідно передбачено відображення цих операцій в податковому обліку платників податку. Згідно до Податкового кодексу, операції з виробництва не знаходять відображення в податковому обліку платників податку. Тому використання придбаних матеріалів, сировини лише у виробництві не є достатньою умовою для формування податкового кредиту.

Враховуючи наведене, вимогами податкового законодавства є: включення операцій придбання, по яким декларувався податковий кредит, до обсягів продажу товарів (обсягів постачання товарів) та відображення обсягів продажу товарів в первинних документах та податковій декларації з податку на додану вартість.

У випадку коли платник податків здійснює перепродаж раніше придбаних товарів, до обсягів продажу включаються: обсяги придбання товарів; витрати по зберіганню придбаних товарів; витрати з транспортування товарів покупцю та інші витрати продавця (всі операції з придбання по яким сформовано податковий кредит).

Якщо платник податків здійснює реалізацію виробленої продукції, до обсягів продажу включаються: операції придбання товарів, послуг, з яких складається собівартість виготовленої продукції; витрати по зберіганню готової продукції; витрати з транспортування готової продукції покупцю та інші витрати продавця (всі операції з придбання по яким сформовано податковий кредит).

Проведеною перевіркою встановлено, що обсяг продажу однієї тони феросплавної продукції (виготовленої продукції) є меншим ніж обсяг придбаних товарів, послуг, з яких складається собівартість однієї тони реалізованих феросплавів. Підприємство здійснює декларування податкового кредиту по всіх операціях придбання товарів, послуг, які відносяться до собівартості виготовленої продукції, у тому числі по операціях придбання товарів, послуг, які не включаються до обсягів продажу готової продукції.

Отже, відповідачем встановлено, що ПАТ „Запорізький завод феросплавів” здійснює декларування податкового кредиту по операціям придбання товарів, послуг, які не включаються до оподаткованих операцій (обсягів продажу готової продукції).

Визначення собівартості продукції та встановлення збитків від здійснення продажу продукції на підставі документів фінансової звітності та бухгалтерских документів, наданих підприємством, не передбачено чинним податковим законодавством.

Складові виробничих витрат платника податку, та фінансові результати його господарської діяльності в окремих періодах не впливають на питання правильності формування сум податкового кредиту з ПДВ в попередніх періодах та відповідно на правильність декларування сум ПДВ до бюджетного відшкодування в наступних, оскільки податкове законодавство та, зокрема, Податковий кодекс України не ставить право платника податку на податковий кредит та отримання бюджетного відшкодування з ПДВ в залежність від фінансового результату продажу продукції в окремому періоді.

Судом встановлено, що у серпні 2012 року ПАТ „Запорізький завод феросплавів” подано декларацію з ПДВ за липень 2012 року, згідно з даними якої загальний обсяг поставки продукції, що оподатковується за ставкою 20 відсотків без ПДВ склав суму 137 520 835 грн. В рядку 17 декларації було задекларований дозволений податковий кредит в загальній сумі 26 313 914 грн.

В акті перевірки зазначається, що у вказаних періодах позивач здійснив реалізацію частини продукції за ціною нижчою за собівартість продукції, при цьому не зазначається, яку частину від продукції та за яким договором було реалізовано за ціною, яка нижче за собівартість.

Згідно п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками – суб’єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включається будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв’язку з компетенцією вартості товарів/послуг.

Таким чином, база оподаткування ПДВ операцій з поставки товарів (послуг) не залежить від вартості придбання матеріальних цінностей і визначається тільки з договірної вартості.

На думку податкового органу оскільки позивачем при придбанні сировини було сплачено коштів більше, ніж отримано від реалізації готової продукції, на підставі математичних розрахунків, ПАТ „Запорізький завод феросплавів” в ціну товару включено лише частину витрат, а тому останній втрачає право на формування податкового кредиту. Крім того, на думку податкового органу, собівартість товару має дорівнювати сумі реалізації товару, в протилежному випадку реалізація товару призводить до збитків, що свідчить про не здійснення підприємством господарської діяльності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Так, статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Діяльність по придбанню товарів, матеріалів та виробництву продукції цих товарів, матеріалів супроводжується витратами підприємства. На окремих стадіях, при здійсненні окремих господарських операцій придбання товарів, матеріалів платник податку може не отримати доходів, а понести витрати.

Враховуючи наведене, прибутковість кожної окремої операції не є обов’язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, які, хоча і були спрямовані на одержання прибутку, однак з об’єктивних причин призвели до заздалегідь незапланованих негативних фінансово-економічних наслідків.

Тобто, визначальним є саме наявність мети на отримання прибутку та здійснення платником діяльності у відповідності з визначеними цілями, однак у разі неотримання від діяльності очікуваного результату з незалежних від платника причин, останню не можна розглядати як таку, що не передбачає мети отримання прибутку. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов’язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Таким чином, посилання податкового органу на економічну необґрунтованість операцій позивача не знаходять свого підтвердження, оскільки законодавець надав платнику право здійснювати господарську діяльність на власний ризик і можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів. Тому збитковість окремих господарських операцій не може свідчити про недоцільність їх здійснення в межах власної господарської діяльності та не ставить в залежність право платника податків на формування податкового кредиту підприємства від наявності чи відсутності прибутку по окремим господарським операціям.

Згідно п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з, зокрема, придбання або виготовлення товарів (у томі числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду зокрема, у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом першої інстанції було досліджено первинні документи (договори, податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт, платіжні документи, а також дані бухгалтерського обліку, який ведеться позивачем), встановлено використання у господарській діяльності товариства придбаних товарів та послуг, що призвело до змін в активах підприємства та його зобов’язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків, встановлено дотримання позивачем вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та валових витрат, перевірено доводи податкового органу.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що надані позивачем первинні документи, підтверджують виконання господарських операцій та мають всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку, обов’язковість яких встановлена ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та звітність в Україні”, ст. 44 Податкового кодексу України та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку №88 від 24.05.1995р.

Відповідно до п. п.200.1, 200.2, 200.3 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно до п.200.4. ст. 200 ПКУ, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від’ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України —сумі податкового зобов’язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від’ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З огляду на викладене, визначальним фактом права платника на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в даному випадку є фактична оплата ним сум такого податку контрагенту у попередніх податкових періодах, яка позивачем здійснена, що не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

За даними декларації з ПДВ, яка була подана ПАТ „Запорізький завод феросплавів” за липень 2012 року, підприємством було задекларовано податковий кредит у сумі 26 313 914 грн., що приймали участь у визначенні суми податку на додану вартість, яка подлягала перерахуванню в бюджет за наслідками липень та серпень 2012 року відповідно. Сума податкового кредиту та сума залишку від’ємного значення об’єкту оподаткування попереднього періоду були правомірно сформовані та задекларовані підприємством на підставі п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність декларування позивачем до бюджетного відшкодування з державного бюджету суму ПДВ у розмірі 4 630 167 грн. на підставі п.200.4а ст.200 ПКУ.

Крім того, судом обґрунтовано не прийнято до уваги посилання відповідача про правомірність здійсненого податковим органом донарахування податкового зобов’язання з ПДВ з причин продажу позивачем феросплавної продукції за ціною, нижчою ніж собівартість його виготовлення, оскільки до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов’язаних з виробництвом товару, належать рівень попиту на продукцію, кон’юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об’єктивно впливають на формування ціни.

При цьому чинним законодавством не передбачено обов’язковості визначення бази оподаткування ПДВ, виходячи з собівартості товару. З огляду ж на визначення господарської діяльності, що міститься у пункті пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України прибутковість кожної окремої операції не є обов’язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об’єктивними причинами, а відтак і продаж позивачем феросплавної продукції за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача.

Крім того, пункт 198.5 ст. 198 ПК України закріплює можливість суб’єкта господарювання в подальшій господарській діяльності відкоригувати раніше заявлений податковий кредит.

В свою чергу обов’язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

В акті перевірки жодних доказів щодо реалізації продукції ПАТ „Запорізький завод феросплавів” за цінами які не відповідають звичайним контролюючим органом не зазначено та протилежного не доведено. При цьому представниками СДПІ не надано детального розрахунку, згідно якого визначено різницю між собівартістю придбаної сировини та подальшої реалізації готової продукції.

При визначенні податкових зобов’язань з ПДВ за операціями з поставки товарів ПАТ „Запорізький завод феросплавів” виходило з договірних цін, які встановлені сторонами договорів поставки та відповідають рівню звичайних цін, що податковим органом спростовано не було.

Згідно до п. 2 ст. 3 Закону України №996-ХІV бухгалтерський облік є обов’язковим видом обліку, який ведеться підприємством, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, підприємство, з метою складання податкового обліку, використовує дані по кожній окремій господарській операції. На підставі саме даних первинного обліку підприємство відносить суми до складу валового доходу та на валові витрати в податковому обліку. Підприємство має право відображати в бухгалтерському обліку всі господарські операції, в тому числі ті, які призвели до отримання балансового збитку.

Судом встановлено, що сировина, матеріали, послуги, енергоресурси, придбані ПАТ „Запорізький завод феросплавів” у червні та липні 2012 року були використані в господарській діяльності підприємства, а також підприємством була виготовлена феросплавна продукція. Враховуючи, що з придбаної сировини та матеріалів ПАТ „Запорізький завод феросплавів” виготовляло продукцію, яка в подальшому призначалася для продажу за ціною, яка включала ПДВ, податковий кредит з ПДВ сформовано правомірно.

Крім того, при виробництві феросплавної продукції в червні та липні 2012 року позивачем використано, як сировину, що була придбана у березні-квітні 2011 року, так і сировину, що була придбана в червні та липні 2012 року. При цьому не всі товари і сировина, по яким позивачем сформовано податковий кредит в червні та липні 2012 року увійшли до собівартості реалізованої продукції, оскільки частина товарів та сировини залишилася на складі та спрямована на використання її позивачем в господарській діяльності у майбутніх періодах.

Разом з тим, відповідачем неаргументовано порівняно показники фінансової звітності з показниками податкової звітності з податку на додану вартість, оскільки у фінансовій звітності відображаються всі операції, які здійснює суб’єкт господарювання, водночас положення ПК України дають право відображати в декларації з ПДВ податковий кредит з ПДВ в разі, якщо операції пов’язані з господарською діяльність та підтверджуються відповідними документами. Крім того, для фінансової звітності встановлені звітні періоди 1-й квартал, півріччя, 9 місяців, рік, в той час, як для декларації з ПДВ встановлений базовий звітний період, який дорівнює календарному місяцю.

Згідно п. п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від’ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від’ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (п. 200.4 ст. 200 ПК України).

Тобто, право платника ПДВ на бюджетне відшкодування залежить лише від оплати останнім сум такого податку контрагентам у попередніх податкових періодах, що позивачем було здійснено і вказане не заперечується відповідачем.

Обставини ж, які слугували фактичною підставою для зменшення позивачу суми від’ємного значення та бюджетного відшкодування з податку на додану вартість згідно спірного податкового повідомлення-рішення, знаходяться поза межами вимог Податкового кодексу України.

У відповідності до ст.3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік є обов’язковим видом обліку і податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Пред’явлені до перевірки та надані у судовому засіданні документи є первинними документами у розумінні ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та повністю підтверджують факт здійснення операції і, відповідно, право позивача на включення до податкового кредиту та до складу своїх валових витрат вартості придбаних товарів, що у подальшому були використані при здійсненні господарської діяльності.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимогам ст.71 КАС України відповідачем під час судового розгляду справи не було надано доказі в обгрунтуання правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції було досліджено співвідношення між документальним підтвердженням права позивача на податковий кредит, формування валових витрат та обставинами реального здійснення господарських операцій, за наслідками аналізу якого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про реальність господарських операцій та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення – рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів – залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров