Справа № 2а-7300/12/2670
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-7300/12/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, за участю прокуратури м. Києва, про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 01.12.2011 № 814/7050 «Про розгляд протесту заступника прокурора міста Києва від 01.08.2011 №05/4-570-вих-11 на рішення Київської міської ради від 27.05.2010 №945/4383 «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.11.2013 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.07.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від року 11.10.2012 в цій справі скасовано, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи вказані судові рішення Вищий адміністративний суд України виходив з того, що сам по собі факт принесення прокурором протесту на рішення органу місцевого самоврядування не зобов'язує такий орган місцевого самоврядування скасовувати власний акт індивідуальної дії, якщо такий відповідає вимогам чинного законодавства України. Отже, необхідною умовою для скасування рішення Київської міської ради від 27.05.2010 № 945/4383 цим же суб'єктом владних повноважень є протиправність такого акта. Однак, відмовляючи у задоволенні позову та визнаючи законність рішення відповідача від 01.12.2011 № 814/7050, суди виходили з того, що ОСОБА_2 не виконав вимоги листа від 12.03.2010 № 071/04-4-11/1102 у частині отримання висновку обстеження зелених насаджень. У той же час, судами не установлено термін виконання цієї вимоги, а також не обґрунтовано необхідність отримання такого висновку позивачем до затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом місцевого самоврядування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2014 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1» від 27.05.2010 № 945/4383 вирішено:

1) затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1;

2) передати громадянину ОСОБА_2, за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування;

3) громадянину ОСОБА_2: 3.1) виконувати обов'язки землевласника земельної ділянки відповідно до вимог статті 91 Земельного кодексу України; 3.2) виконувати умови забудови земельної ділянки згідно містобудівними умовами і обмеженнями щодо забудови та дозволом на виконання будівельних робіт, одержаними в установленому законодавством порядку; 3.3) забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах земельної ділянки; 3.4) питання пайової участі вирішити відповідно до рішення Київради від 14.05.2010 № 793/4231 «Про бюджет міста Києва на 2010 рік»; 3.5) виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 26.02.2010 №19-2722, Головного управління екології та охорони природних ресурсів від 12.03.2010 №071/04-4-11/1102, Державної служби з питань національної культурної спадщини від 17.03.2010 №22-607/9, Київської міської санепідстанції від 04.03.2010 №1470, відкритого акціонерного товариства «Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт» від 04.03.2010 №8/1-115, Головного управління земельних ресурсів від 22.03.2010 №05-6122; 3.6) у місячний термін звернутися до Головного Управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовленню документів щодо посвідчення права власності на земельну ділянку;

4) попередити власника земельної ділянки, що право приватної власності на землю може бути припинено у випадках, передбачених статтями 140, 143 Земельного кодексу України.

Прокуратурою м. Києва у межах здійснення заходів щодо перевірки дотримання вимог законодавства на зазначене вище рішення Київської міської ради винесено протест від 01.08.2011.

Протест обґрунтований тим, що рішення Київради не відповідає вимогам земельного законодавства України, а саме - статті 118 Земельного кодексу України, оскільки позивач не отримав висновку обстеження зелених насаджень, у зв'язку з чим висновок Головного управління екології та природних ресурсів втратив свою чинність. А проведеним на вимогу прокуратури міста Києва обстеженням земельної ділянки встановлено, що на ділянці знаходяться численні зелені насадження і їх видалення призведе до погіршення екологічної ситуації на даній території.

Крім того, у протесті зазначено, що при розробленні проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки, в порушення ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», не враховані законні інтереси та вимоги власників або користувачів земельних ділянок та будівель, які оточують дану земельну ділянку, що призвело до надходження до органів прокуратури скарг мешканців прилеглих територій.

Рішенням Київської міської ради від 01.12.2011 № 814/7050 «Про розгляд протесту заступника прокурора міста Києва від 10.08.2011 №05/4-570-вих-11 на рішення Київської міської ради від 27.05.2010 №945/4383 «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1» задоволено протест заступника прокурора міста Києва та скасовано рішення Київської міської ради від 27.05.2010 №945/4383 «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки».

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Київською міською радою на виконання завдань і функцій, покладених на Київраду Конституцією і законами України, для захисту прав територіальної громади міста Києва, від імені цієї громади та в її інтересах, правомірно прийнято оскаржуване рішення, яким задоволено протест заступника прокурора міста Києва та скасовано рішення Київської міської ради від 27.05.2010 № 945/4383«Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки».

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що прийнявши оскаржуване рішення відповідач порушив норми Земельного кодексу України, фактично позбавивши позивача права на земельну ділянку з підстав не передбачених Земельним кодексом та іншим законодавством України. Також апелянт вважає, що спірне рішення Київської міської ради прийнято з перевищенням повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки, на його думку, законом не надано права органам місцевого самоврядування скасовувати раніше прийняті акти ненормативного характеру.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта та вважає правомірною оскаржувану постанову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинної на момент прийняття спірних рішень), міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Пунктами а), в) та г) ч. 1 ст. 9 ЗК України до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території віднесено право розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ЗК України.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» (в редакції чинної на момент прийняття спірних рішень) місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста яке безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в м. Києві ради та їх виконавчі органи. Більше того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 вищевказаного Закону у зв'язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час звернення позивача з клопотанням про надання земельної ділянки) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах в розмірі не більше 0,10 гектара.

Відповідно до п. 9 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №677, проект відведення земельної ділянки підлягає погодженню із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.03.2010 № 071/04-4-11/1102 та висновку Головного управління земельних ресурсів КМДА №05-6122 від 22.03.2010 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено.

Однак, листом Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.03.2010 № 071/04-4-11/1102 позивача, зокрема, зобов'язано отримати висновок обстеження зелених насаджень та погодити його встановленим чином.

Також, зазначено, що при невиконанні пункту вище зазначеної умови лист втрачає свою чинність.

В той же час, як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось позивачем, останнім не надано вищезазначених документів до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1.

Більш того, позивачем проігноровані вимоги Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), викладені в листі від 12.03.2010 р. № 071/04-4-11/1102, та взагалі не вчинені будь-які дії для отримання висновку обстеження зелених насаджень та погодження його у встановленому порядку, що є порушенням «Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу) надання земельних ділянок», затвердженого наказом Мінприроди України №434 від 05.11.2004.

Таким чином, колегія суддів вважає, що проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки на АДРЕСА_1 не погоджений у встановленому законодавством порядку.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 20.11.2013 вказав, що судами не установлено термін виконання цієї вимоги щодо отримання такого висновку обстеження зелених насаджень позивачем до затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом місцевого самоврядування.

Так, згідно висновку Головного управління земельних ресурсів КМДА №05-6122 від 22.03.2010, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язано позивача забезпечити обстеження в установленому порядку зелених насаджень на ділянці, у місячний термін з моменту набуття чинності рішення Київської міської ради про передачу земельної ділянки, звернутися до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по виготовленню документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку.

Доказів виконання вимог висновку Головного управління земельних ресурсів КМДА №05-6122 від 22.03.2010 позивач не надав.

Доводи апелянта про те, що обстеження зелених насаджень здійснюється під час передачі такої земельної ділянки у власність, тобто з моменту одержання державного акта на право власності на земельну ділянку її державної реєстрації є безпідставними, оскільки позивач будь-яких дій для отримання державного акту на право власності на земельну ділянку та дій, спрямованих на виконання вимог п. 3 рішення Київської міської ради від 27.05.2010 № 945/4383, не вчиняв, у зв'язку з чим позивачем п. 3 рішення Київської міської ради від 27.05.2010 № 945/4383 не виконано.

Також, доводи апелянта про те, що спірне рішення Київської міської ради прийнято з перевищенням повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки, на його думку, законом не надано права органам місцевого самоврядування скасовувати раніше прийняті акти ненормативного характеру спростовуються наступним.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що рішення Київської міської ради від 27.05.2010 №945/4383 не могло б бути скасованим лише в разі його повного виконання, однак, з матеріалів справи вбачається, що будь-яких правовідносин пов'язаних із реалізацією права власності на земельну ділянку у позивача не виникло, з огляду на що обставини, які унеможливлюють скасування органом місцевого самоврядування раніше прийнятого ним рішення, як на час подання прокурором протесту, так і на час розгляду справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 12.02.2015.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.