Справа № 2а-991/10/1370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2015 р. м. Київ К/9991/29345/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Блажівської Н.Є.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Купідон»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року

у справі № 2а-991/10/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Купідон»

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2010 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Купідон» (далі - ТОВ «Купідон»; позивач) до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова (далі - ДПІ у Личаківському районі м. Львова; відповідач) задоволено повністю. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення № /0/26292 від 10 листопада 2009 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Купідон» 3,40 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року апеляційну скаргу ДПІ у Личаківському районі м. Львова задоволено, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2010 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, позивач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права ставиться питання про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року та залишення в силі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2010 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено виїзну позапланову перевірку ТОВ «Купідон» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2006 року до 02 жовтня 2009 року, за результатами якої складено акт № 425/23-2/26058008 від 27 жовтня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/26292 від 10 листопада 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 49 272,00 грн. (32 848,00 грн. - основний платіж, 16 424,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством підпунктів 1.20.8, 1.20.9 пункту 1.20, підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.4.2, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР) у зв'язку із заниженням валового доходу внаслідок невключення до його складу вартості безоплатно отриманих від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 послуг з оренди гральних автоматів, яка є різницею між фактичною вартістю оренди та витратами орендодавців (амортизацією гральних автоматів, витратами на доставку, встановлення, зняття тощо), що, на переконання контролюючого органу, є звичайною ціною спірних послуг.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції про повне задоволення адміністративного позову та відмовляючи в його задоволенні, суд апеляційної інстанції підтримав позицію відповідача про невідповідність наданих позивачу ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 орендних послуг рівню звичайних цін.

Колегія суддів із зазначеними доводами погодитись не може, виходячи з таких підстав.

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Згідно з цим підпунктом справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом № 334/94-ВР, покладається на податковий орган у встановленому порядку. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

Таким чином, якщо не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору. При цьому обов'язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на податковий орган.

Підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР передбачено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Відповідно до пункту 13 Указу Президента України від 23 липня 1998 року № 817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку.

Отже, з'ясування рівня звичайних цін має відбуватись відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватись уповноваженим державним органом. Однак, у розглядуваній ситуації відповідач не звертався до уповноваженого державного органу із запитом про надання інформації щодо рівня звичайних цін на послуги з оренди у фізичних осіб-підприємців гральних автоматів у період з 2006 року по другий квартал 2009 року.

А відтак, Львівський окружний адміністративний суд дійшов правильного висновку про недоведеність контролюючим органом у даному випадку правомірності прийняття оскаржуваного акту індивідуальної дії безвідносно до мотивів, на яких ґрунтується висновок суду першої інстанції.

Згідно із статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Купідон» задовольнити.

Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2010 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Блажівська Н.Є.

Карась О.В.