Справа № 210/5706/13-а
Суддя: Костенко В. В.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5706/13-а
Провадження № 2-а/210/6/15
П О С Т А Н О В А

іменем України

"02" лютого 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костенко В.В.

при секретарі Панчук О.І.

за участі позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про протиправність дій, -

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2013 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу звернувся ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі - ГУ ПФ України) з адміністративним позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо призначення пенсії за віком, зобов'язання призначити пенсію та стягнення моральної шкоди.

В ході судового засідання в якості другого відповідача було залучено Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (надалі - ГУМВС України) (а.с. 22, 37).

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує наступними обставинами.

Позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнився зі служби в органах МВС України 07 квітня 1997 року, де пропрацював з 16 травня 1980 року. Крім того, з 21 листопада 1974 року по 30 грудня 1976 року служив в лавах Радянській армії. В різні періоди своєї трудової діяльності ОСОБА_2 працював на виробництві та приватним підприємцем. Таким чином, загальний трудовий стаж у нього склав понад 30 років.

Відповідно до п. «б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в редакції, яка діяла на момент виникнення у позивача ОСОБА_2 права на пенсію за вислугу років, було передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні. Станом на 01 січня 2006 року позивач ОСОБА_2 вже мав трудовий, у тому числі професійний, стаж та вік, необхідний для призначення пенсії за вислугу років згідно із вищевказаною нормою закону.

23 квітня 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до ГУ ПФ України з проханням призначити йому пенсію за вислугу років.

07 травня 2012 року ГУ ПФ України ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв'язку з тим, що згідно з редакцією п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка діяла на момент звернення позивача ОСОБА_2, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Посилаючись на норми Конституції України позивач ОСОБА_2 вважає дану відмову необґрунтованою, оскільки змінена норма закону набрала чинності вже після отримання ним права на призначення пенсії за вислугою років.

Крім того, позивач ОСОБА_2 на підставі ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», яка зазначає, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією, ставить питання про призначення йому пенсії з 23 квітня 2012 року. Також позивач ОСОБА_2 просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

02 лютого 2015 року позивач ОСОБА_2 повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги.

Представники відповідачів ГУ ПФ України, ГУМВС України в судове засідання 02 лютого 2015 року не з'явились. При цьому під час судового розгляду представники відповідачів подали заперечення на адміністративний позов.

Так, ГУ ПФ України з заявленими позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав (а.с. 20, 21, 42). Позивач ОСОБА_2 звернувся для призначення пенсії в період, коли діяла нова редакція п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в попередній редакції назва закону - «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»). Згідно зі змінами до зазначеної статті право на пенсію за вислугою років має особа, яка на день звільнення зі служби досягла 45 років, має 25 років загального страхового стажу, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців повинна становити служба. Враховуючи те, що на день звільнення зі служби позивач ОСОБА_2 мав 16 років вислуги в календарному обчисленні та не досяг 45-річного віку призначення йому пенсії було не можливе. Також ГУ ПФ України вважає, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та наказу Міністра оборони України № 407 від 19 серпня 2007 року, суб'єктом оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій є ГУМВС України.

ГУМВС України у своїх запереченнях вказує, що позивач ОСОБА_2 наказом від 11 квітня 1997 року № 58 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «д» (за службовою невідповідністю) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 № 114. На момент звільнення позивача з органів МВС та його звернення до органів пенсійного фонду, діяли редакції п. «б» ст. 12 «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», що передбачали, що пенсія за вислугу років призначалась особі, яка на день звільнення зі служби досягла 45 років, має загальний трудовий (страховий) стаж 25 років і більше та стаж служби в органах внутрішніх справ не менше ніж 12 років і 6 місяців. На день звільнення з ОВС України (07.04.1997) ОСОБА_2 виповнилось лише 41 рік, отже правових підстав для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років не було. Крім того, ГУМВС України вважає, що позивачем ОСОБА_2 порушено строк позовної давності, оскільки у своєму позові вказує, що право на пенсію за вислугу років у нього виникло в січні 2006 року, у квітні 1997 року ОСОБА_2 був звільнений з органів внутрішніх справ України, а до суду позивач звернувся лише у серпні 2013 року.

Дослідивши матеріал справи, наведені сторонами пояснення, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

23 квітня 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до ГУ ПФ України з проханням призначити йому пенсію за вислугу років.

07 травня 2012 року ГУ ПФ України ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв'язку з тим, що згідно з редакцією п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка діяла на момент звернення позивача ОСОБА_2, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

При цьому суд вважає, що дані підстави відмови у призначенні пенсії за вислугу років є неправомірними з огляду на наступні обставини.

Згідно зі ст. 1 «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (не змінена в редакції Закону України«Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, кримінально-виконавчої системи України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», який було змінено згідно з Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 04 липня 2002 року № 51-IV (набрав чинності 31 липня 2002 року), право на пенсію за вислугу років мають: особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

На час набрання чинності змін до вищевказаного закону позивач ОСОБА_2 досяг встановленого законодавством віку. Як вбачається з матеріалів справи, на цей період його загальний трудовий стаж складав більше 25 років (а.с. 115-121). Згідно з записом у трудовій книжці в органах внутрішніх справ ОСОБА_2 безперервно пропрацював 16 років 10 місяців 21 день (а.с. 109, 117).

Отже, саме в цей період у позивача ОСОБА_2 виникло право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», які набрали чинності 29 квітня 2006 року, було відредаговано п. «б» ст. 12 та змінено вимоги для отримання права на пенсію військовослужбовців та працівників органів внутрішніх справ. Саме на ці зміни посилається ГУ ПФ України як на підставу відмови позивачу ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років.

При цьому суд дійшов висновку про хибність даного твердження за огляду на наступне.

Вирішуючи питання про застосування зазначених норм закону у часі, суд виходить із того, що згідно з ст.22 Конституції закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист військовослужбовців та працівників органів внутрішніх справ (рішення КСУ від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Виходячи із положень, визначених Конституційним Судом України, зміст та обсяг соціальних гарантій, досягнутих військовослужбовцями та працівниками правоохоронних органів, не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 набув право на пенсію за вислугу років у 2002 році і не втратив його у зв'язку із змінами в законодавстві, у зв'язку з чим дії ГУ ПФ України щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років позивачу ОСОБА_2 є протиправними.

Крім того, ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (норма не змінена у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), передбачає, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Враховуючи зазначене, та те, що останнє звернення позивача ОСОБА_2 до ГУ ПФ України було 23 квітня 2013 року, позивач має право на призначення йому пенсії за вислугу років, починаючи з 23 квітня 2012 року.

Щодо стягнення з ГУ ПФ України моральної шкоди в розмірі 1000 грн., суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги, оскільки ні в обґрунтуванні позовної заяви, ні в ході судового розгляду позивачем ОСОБА_2 не було доведено і надано доказів завдання йому моральної шкоди.

Крім того, суд відмовляє у задоволенні позову до ГУМВС України у зв'язку з наступними обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Після залучення у якості другого відповідача ГУМВС України судом, позивач ОСОБА_2 не уточнював адміністративний позов та не заявляв додаткових позовних вимог до цього відповідача.

Окрім того, хоча згідно відомчих наказів і передбачено, що органи внутрішніх справ передають до пенсійних органів документи для оформлення пенсії їх колишнім співробітникам, однак на прийняття рішення про призначення пенсії ГУМВС України не впливає. Так, на момент звернення ОСОБА_2 за призначенням пенсії за вислугу років згідно зі ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»призначення і виплата пенсій особам, зазначених у цьому законі, здійснювалось лише органами Пенсійного фонду України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з вимог ст.ст. 87, 94 КАС України та вважає, що сплачений позивачем ОСОБА_2 судовий збір повинен бути стягнутий на його користь з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 87, 94, 159, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років відповідності до п. "б" ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ протиправними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідності до п. "б" ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, починаючи з 23 квітня 2012 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в сумі 34 грн.41 коп.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Відмовити у задоволенні позову до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при оголошенні постанови у той же строк із дня отримання її копії.

Постанова суду в повному обсязі буде виготовлена на протязі п'яти днів з моменту проголошення її вступної та резолютивної частини.

Суддя: В. В. Костенко