Справа № 804/18009/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р.справа № 804/18009/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Кругового О.О., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційними скаргами управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Марганці на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року у справі №804/18009/14 за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Марганці про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області 03 листопада 2014 року звернулося до суду з адміністративним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Марганці, в якому просить прийняти рішення, яким зобов'язати відповідача прийняти до заліку суму пенсії в розмірі 100,56 грн., виплачену г. ОСОБА_1 каліцтво якого сталося на території колишнього СРСР та країн СНД.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року позов задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що згідно з пунктом 4 Порядку відшкодуванню з боку Фонду підлягають суми, що виплачуються відповідно до Закону № 1105-XIV, Закону № 1788-ХІІ та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така допомога надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і доставки зазначених пенсій. Крім того суд першої інстанції зробив висновок про необхідність виходу за межі позовних вимог для повного захисту прав та інтересів позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким зобов'язати відповідача відшкодувати суму пенсії в розмірі 100,56 грн., виплачену г. ОСОБА_1 каліцтво якого сталося на території колишнього СРСР та країн СНД.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції припустився порушення норм матеріального права та не прийняв рішення про відшкодування спірної суми витрат, та відмовив у задоволені позову.

Відповідач не погодившись з постановою суду першої інстанції, також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови припустився порушення норм матеріального права та помилково задовольнив позов. Крім того в доводах апеляційної скарги відповідач вказує на те, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який не відповідає змісту прав управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області щодо відшкодування понесених витрат, оскільки діючим законодавством не передбачено такий захист прав позивача як зобов'язання відповідача підписати акти звірки.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу відповідача, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що при виплаті в вересні 2014 року пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання на підприємствах розташованих на території колишнього СРСР ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області понесені витрати на її виплату та доставку на загальну суму 100,56 грн. (а.с.12).

За вересень 2014 року сторонами по справі складено та узгоджено таблиці розбіжностей до інформації про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання по управлінню Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області, в яких вказана сума виплаченої пенсії ОСОБА_1. Вказані таблиці розбіжностей підписані сторонами (а.с.11).

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно з статтею 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян здійснюється органами Пенсійного фонду України, а згідно з статтею 8 Пенсійний фонд, поряд з іншими надходженнями, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами на заходи соціального страхування.

Відповідно до статті 81 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статті 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачають обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі його смерті при настанні страхового випадку, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Збір та акумулювання страхових внесків здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відповідно до статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та статей 1, 2 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати, понесені Пенсійним фондом України у зв'язку з виплатою пенсій, передбачених статті 26 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки. Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року №1105-14 (далі - Закон № 1105) закріплене аналогічне правило якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між ФСС і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Сфера дії цього Закону поширюється на категорію осіб, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій щодо якої виник спір.

Так, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1105 особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлене згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Виходячи з наведеного страховиком, який має виплачувати пенсії по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання на підприємствах розташованих на території країн колишнього СРСР є Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Він також має відшкодовувати витрати в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України.

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання відповідача в доводах апеляційної скарги, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови на те, що позивачем обрано спосіб захисту порушенного права, який не відповідає змісту відновлення його порушених прав, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, вихід за межі позовних вимог при розгляду судом адміністративних справ можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єкта владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає у ефективності відновлення його права;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи те, що повний захист прав позивача неможливий у спосіб, яким просить позивач, а саме шляхом зобов'язання відповідача прийняти до заліку суму пенсії в розмірі 100,56 грн., виплачену г. ОСОБА_1, суд першої інстанції для повного захисту прав позивача вийшов за межі позовних вимог та поновив порушене право позивача шляхом стягнення такої суми, що не суперечить нормам статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області, оскільки постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року позов управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області задоволено.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Марганці - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року у справі № 804/18009/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: А.О. Коршун