Справа № 2а-8/11/1404
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/39731/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Колгоспу «Прометей» до Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, що переглядається за касаційною скаргою Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області на постанову Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року,

у с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року Колгосп «Прометей» звернувся до суду з позовом до Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області (Адміністрація) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Зазначали, що у 1989 році Миколаївською обласною радою народних депутатів вирішено розукрупнити колгоспи «Україна» та ім. Чкалова, створивши на їх основі три нових, у тому числі колгосп «Прометей». Цим же рішенням визначено розмір угідь новоствореного колгоспу «Прометей» - 2 734 гектара. В подальшому акт про право постійного землекористування новоствореним колгоспом не отриманий, у зв'язку з цим у червні 2007 року колгосп звернувся до Адміністрації із заявою про надання дозволу на виготовлення такого акта.

Посилаючись на безпідставність відмови Адміністрації у задоволенні цієї заяви, а також на те, що від підтвердження права постійного землекористування колгоспу залежить можливість громадян отримати свій пай, просили визнати протиправною відмову Адміністрації у наданні дозволу на виготовлення державного акту та зобов'язати відповідача надати такий дозвіл з усією належною технічною документацією, згідно з рішенням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 10 січня 1989 року № 5.

Постановою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Адміністрація, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 10 січня 1989 року № 5 вирішено розукрупнити колгоспи «Україна» та ім. Чкалова, створивши на їх основі три нових, у тому числі колгосп «Прометей» (загальною площею сільськогосподарських угідь 2 734 гектара, з яких рілля - 2 236 гектарів).

Акт про право постійного землекористування на виконання цього рішення колгоспу «Прометей» не видавався.

Також встановлено що позивач - колгосп «Прометей» зареєстрований як юридична особа 15 липня 1997 року.

22 червня 2007 року позивач звернувся до Адміністрації із заявою про надання дозволу на виготовлення державного акту про право постійного землекористування.

7 липня 2007 року у відповідь Адміністрацією надіслано лист, у якому повідомлялося про неможливість задоволення заяви, оскільки колгосп не є ані державним, ані комунальним підприємством, тому може набути право користування земельною ділянкою виключно на умовах договору оренди.

Задовольнивши позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що право постійного землекористування колгоспу підтверджується землевпорядною та кадастровою документацією, статистичними довідками та довідками відділу Державного агентства земельних ресурсів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки судів передчасними.

Земельний кодекс Української РСР від 8 липня 1970 року встановлював безстрокове і тимчасове користування землею (стаття 15). Землекористувачами визначалися: колгоспи, радгоспи, інші сільськогосподарські державні, кооперативні, громадські підприємства, організації і установи; промислові, транспортні, інші несільськогосподарські державні, кооперативні, громадські підприємства, організації та установи; громадяни.

Поняття «користування землею» у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року (стаття 7) поряд з постійним (без заздалегідь встановленого строку) передбачало тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до десяти років). Користування землею на умовах оренди для сільськогосподарських цілей, як правило, мало бути довгостроковим. Для ведення селянського (фермерського) господарства земля надавалася в оренду районною, міською радою (частина третя статті 8). У зазначеному Кодексі з'явилася нова форма володіння землею: довічне успадковуване володіння, яке надавалося громадянам, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства, ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, у разі одержання у спадщину жилого будинку або його придбання і т. ін., та постійне володіння, яке надавалося колгоспам, радгоспам, іншим державним, кооперативним, громадським підприємствам, установам і організаціям, релігійним організаціям.

Відповідно до частини першої статті 92 чинного Земельного кодексу (ЗК) України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною другою цієї ж статті визначений перелік осіб, які набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності (підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності).

Колегія суддів вважає помилковим посилання Адміністрації на положення наведеної норми як підставу стверджувати про відсутність у колгоспу права постійного землекористування.

Зазначений висновок ґрунтується на тому, що частина друга статті 92 ЗК України врегульовує перелік осіб, які набувають право постійного користування, проте не вирішує питання щодо осіб, які набули таке право раніше.

У своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд України зазначив, що використання терміна «набувають», що означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь», після набрання чинності статтею 92 Кодексу свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення.

При цьому колегія суддів зауважує, що вирішення цього спору залежить не тільки від встановлення наявності або відсутності у колгоспу правової можливості володіти земельною ділянкою на праві постійного землекористування.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позивач як юридична особа створений у 1997 році. У справі відсутні будь-які докази щодо наявності відносин правонаступництва позивача і колгоспу «Прометей», створеного у 1989 році на підставі рішення Миколаївської обласної ради народних депутатів.

Тому для вирішення питання про право постійного землекористування позивача на спірну ділянку необхідно підтвердити перехід прав і обов'язків від колгоспу «Прометей», створеного у 1989 році до колгоспу «Прометей», який зареєстрований у 1997 році.

Суди наведених обставин не перевірили, тому їх рішення не можна вважати такими, що відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами цієї статті судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, судам не надано належно оцінки тому, що відомості Держземагентства щодо розміру угідь колгоспу станом на 1 січня 2008 року різняться з відомостями, зазначеними у рішенні Миколаївської обласної ради народних депутатів 1989 року. Зокрема, судами не з'ясовано, за яких обставин розмір угідь зменшився більш як на 200 гектарів, а позивач наполягає на отриманні акта про право користування землею в межах розмірів, встановлених у 1989 році.

Частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов