Справа № 668/5831/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 668/5831/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Зуб І.Ю.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Яковлева Ю.В.,

- Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 24 липня 2013 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання відмови протиправною та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 (далі - позивач, або ОСОБА_2) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона (правонаступник - Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні, далі відповідач) про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона у зв'язку з відмовою провести перерахунок пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірах встановлених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона з 22 травня 2008 року провести позивачу перерахунок пенсії у розмірах не нижче 8 мінімальні пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірах 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімальної пенсії за віком, обчисленої із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 27 квітня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2010 року, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона у здійсненні позивачу перерахунку суми державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 22 травня 2008 року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона здійснити нарахування та виплату позивачу з 29 грудня 2009 року пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 квітня 2013 року постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 27 квітня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 24 липня 2013 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, наголошуючи, зокрема, на невідповідності висновків суду обставинам справи та неповному їх з'ясуванні, що призвело до неправильного її вирішення.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, а також враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач віднесена до категорії 1, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Їй призначена пенсія відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач звернулась до УПФУ в Суворовському районі м. Херсона із завою про проведення перерахунку її основної та додаткової пенсії згідно вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із мінімальної пенсії за віком, обчисленої із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, проте у проведенні такого перерахунку її пенсії останній було відмовлено.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, а тому відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в редакції до 28 грудня 2007 року), особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у вказаній редакції встановлено, що розмір пенсії для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, в усіх випадках не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції, відповідно до якої особам, віднесеним до категорії 1 - інвалідам II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом викладено в новій редакції і статтю 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою по II групі інвалідності - 120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України № 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що стосуються виплат, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Із врахуванням викладеного позивач, як постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та інвалід ІІ групи, з 22 травня 2008 року мала право на отримання державної пенсії в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції до 28 грудня 2007 року), та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, до яких відносяться і пенсії, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком Кабінетом Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Із врахуванням наведеної конституційної норми, розмір мінімальної пенсії за віком, з якого мають обраховуватися державна та додаткова пенсія позивачу, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними законодавчими актами розмір мінімальної пенсії за віком не визначається.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо не взяття до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної та додаткової пенсії у встановлених законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру державної та додаткової пенсії позивачу підлягають застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції України, ст.ст. 49, 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року та № 654 від 16 липня 2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Безпідставними є і посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної пенсії у вказаному розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 49, 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо визначення розміру та виплати пенсій.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на перерахунок основної та додаткової пенсії є безпідставним та таким, що не відповідає чинним на час прийняття рішення нормам законодавства.

Також, колегія суддів наголошує, що висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог суперечить висновкам Вищого адміністративного суду України, викладеним в ухвалі від 10 квітня 2013 року, прийнятої у даній справі, які згідно вимог ч. 5 ст. 227 КАС України є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Крім того, вирішуючи спірне питання, всупереч вимогам ст.ст. 99, 100, 227 КАС України, судом першої інстанції не було досліджено питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, при цьому, встановлення фактичних обставин щодо дотримання позивачем строку звернення до суду та початку його перебігу і було підставою для скасування касаційною інстанцією судових рішень, прийнятих у даній справі, та направлення даної справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (у редакції на час подачі позивачем первинного позову) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 названого Кодексу (у вказаній вище редакції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Разом з цим, на момент розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року, в редакції Закону № 4054-VI від 17.11.2011 року, ч. 1 ст. 100 КАС України викладено в новій редакції, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, у позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інваліда ІІ групи право на перерахунок державної та додаткової пенсії, виникло з 22 травня 2008 року після винесення рішення Конституційним Судом України № 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що стосуються виплат, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Вказане рішення Конституційного Суду України було у встановленому порядку опубліковано у травні 2008 року, а тому позивач повинна була дізнатись про порушення свого права саме у травні 2008 року.

Судовою колегією встановлено, що позивачем поставлено питання про зобов'язання зробити перерахунок та виплатити основну та додаткову пенсію за період з 22 травня 2008 року. За захист порушеного права остання звернулась 29 грудня 2009 року, тобто частково з пропуском вищевказаного строку, а тому в даному випадку, судовому розгляду згідно вимог ст. 99 КАС України (у редакції на час подачі позивачем первинного позову) підлягають позовні вимоги в межах річного строку звернення до суду, тобто з 29 грудня 2008 року, в іншій частині позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 100 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом).

Щодо визначення кінцевого періоду, за який позивач має право на перерахунок основної та додаткової пенсії у розмірі встановленим ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів зазначає наступне.

З самого визначення поняття «пенсія» випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій, зокрема, у постановах від 23 квітня 2012 року № 21-239а11 та від 19 березня 2013 року № 21-53а13.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Вказану позицію щодо зміни порядку та строку нарахування пенсії за умов іншого законодавчого регулювання висловлено, також, Верховним Судом України, зокрема, у постанові № 21-293а13 від 05 листопада 2013 року.

Так, колегія суддів наголошує, що пунктом 4 Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог зазначеного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06 липня 2011 року за № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Згідно п. 2 Постанови у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижче: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження інвалідів II групи - 820 гривень.

Пунктом 1 зазначеної Постанови встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується інвалідам ІI групи у розмірі 20 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

З урахуванням зазначених норм законодавства, а також враховуючи вимоги даного позову, позивач має право на перерахунок основної та додаткової пенсії у розмірі встановленим ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період по 22 липня 2011 року. З 23 липня 2011 року правомірність дій суб'єктів владних повноважень у зазначених категоріях справ необхідно перевіряти на відповідність вимогам Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального або процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог за період з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, підлягає скасуванню із залишенням без розгляду позовних вимог в цій частині, а в іншій частині відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення вказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 24 липня 2013 року - задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 24 липня 2013 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання відмови протиправною та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання відмови протиправною та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за період з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2008 року - залишити без розгляду.

В іншій частині прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання відмови протиправною та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо не нарахування ОСОБА_2 пенсії згідно зі ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію інваліду 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 29 грудня 2008 року по 22 липня 2011 року включно.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, основної пенсії, відповідно до вимог статей 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 29 грудня 2008 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: /М.П. Коваль/

Суддя: /Ю.В. Яковлев/

Суддя: /Н.В. Вербицька/