Справа № П/811/4085/14
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року Справа № П/811/4085/14

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М. розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства «Кіровоградграніт» до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,?

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Кіровоградграніт» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11 листопада 2014 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: плата за користування надрами для видобування корисних копалин на суму 2989876,04 грн., з яких за основним платежем 2391900,83 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 597975,21 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: плата за користування надрами для видобування корисних копалин на суму 3786832,48 грн., з яких, за основним платежем 3029465,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 757366,50 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: плата за користування надрами для видобування корисних копалин на суму 1967698,16 грн., з яких, за основним платежем - 1574158,53 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 393539,63 грн.;

- № яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 257133 грн.;

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 122523 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на суму 227409 грн., з яких, за основним платежем - 151606 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 75803 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на суму 23340 грн., з яких, за основним платежем - 15560 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7780 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту документальної планової виїзної перевірки від 24.10.2014 року №211/11-23-22-02/13744297.

Позивач не погоджуючись із встановленими у акті перевірки висновками зазначає, що відповідачем невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки акту не відповідають чинному законодавству (бухгалтерському та податковому обліку) а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи в письмовому проваджені.

Представник відповідача подав заперечення проти адміністративного позову, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем в межах наданих йому повноважень, з дотриманням вимог чинного законодавства, а отже не можуть бути скасовані з підстав, визначених позивачем в позовній заяві.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 р. № 2747-ІУ (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд вирішив провести судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Кіровоградграніт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2013 р.

Результати перевірки оформлені актом від 24.10.2014 р. №211/11-23-22-02/13744297 (т.1 а.с.34-168).

В ході перевірки встановлено, зокрема, наступні порушення:

- п.138.1 п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 151606 грн., в тому числі: 2 квартал 2012 року на суму 26064 грн., 3 квартал 2012 року на суму 115915 грн., 4 квартал 2012 року на суму 6926 грн., 2013 рік на суму 2701 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого товариством завищено від'ємнезначення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд.19 Декларації з ПДВ) на суму 122523 грн., в тому числі: за червень 2012 року на суму 14692 грн., липень 2012 року на суму 40376 грн., серпень 2012 року на суму 56185 грн., жовтень 2012 року на суму 4996 грн., листопад 2012 року на суму 1600 грн., квітень 2013 року на суму 3174 грн., липень 2013 року на суму 1500 грн.;

- перевищено зявлену суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 171422 грн., в тому числі: за липень 2012 року на суму 14692 грн., серпень 2012 року на суму 40376 грн., вересень 2012 року на суму 71223 грн., листопад 2012 року на суму 4996 грн., грудень 2012 року на суму 1600 грн., травень 2013 року на суму 19977 грн., серпень 2013 року на суму 18558 грн.;

- занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 15560 грн., в тому числі: за квітень 2012 року на суму 5054 грн., травень 2012 року на суму 10506 грн.;

- п.263.5, п.263.6, п.263.7, п.263.9 ст.263 ПК України, в результаті чого товариством занижено плату за користування надрами, всього на суму 6995525,34 грн., в тому числі: за 2 квартал 2012 року на суму 1086165,21 грн., 3 квартал 2012 року на суму 1341113,92 грн., 4 квартал 2012 року на суму 767736,92 грн., 1 квартал 2013 року на суму 668492,40 грн., 2 квартал 2013 року на суму 1071628,15 грн., 3 квартал 2013 року на суму 1250310,27 грн., 4 квартал 2013 року на суму 810078,47 грн.

11.11.2014 року на підставі зазначеного вище Акту перевірки, відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення (т.1 а.с. 16-29).

Стосовно податкових повідомлень-рішень №, №, № якими збільшено ПАТ «Кіровоградграніт» суму грошового зобов'язання за платежем: плата за користування надрами для видобування корисних копалин, суд зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що ПАТ «Кіровоградграніт» має право користування об'єктами (ділянками) надр на підставі спеціальних дозволів на користування надрами, виданих Міністерством охорони навколишнього природного середовища України з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, зокрема: спеціальний дозвіл на користування надрами на видобування граніту в якості сировини, придатної для виробництва щебеню будівельного та каменю бутового, термін дії дозволу до 30 грудня 2030 року; спеціальний дозвіл на користування надрами №2361 від 31 січня 2001 року на видобування гранітів придатних для виробництва щебеню та каменю бутового, термін дії дозволу до 31 січня 2030 року; спеціальний дозвіл на користування надрами №2362 від 31 січня 2001 року на видобування гранітів придатних для виробництва щебеню будівельного та каменю бутового, термін дії дозволу до 31 січня 2030 року.

В перевіряємому періоді товариство використовувало в господарській діяльності гранітні кар'єри: Новопавлівського родовища, розташований за адресою с. Соколівське Кіровоградського району; Кирилівського родовища, розташований за адресою с. Олексіївське Добровеличківського району; Новгородківського родовища, розташований за адресою смт. Новгородка Новгородківського району.

На думку відповідача, на порушення п.263.5, п.263.6, п.263.7, п.263.9 ст.263 ПК України ПАТ «Кіровоградграніт» у Податкових розрахунках з плати за користування надрами для видобування корисних копалин (з додатками) невірно визначено обсяг видобутої корисної копалини, фактичну ціну реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини та розрахункову вартість відповідного виду видобутої корисної копалини.

В акті перевірки зроблено висновок, що при добуванні ПАТ «Кіровоградграніт» корисних копалин (граніту) в результаті вибуху утворюється суміш різноманітних уламків гірських порід, у тому числі таких видів товарної продукції як камінь бутовий та щебнево-піщана суміш. З метою підготовки такої суміші до реалізації шляхом її приведення до вимог стандартів виконуються операції з класифікації уламків за розмірами, які підпунктом 14.1.150 пункту 14.1 статті 14 ПК України віднесено до первинної переробки як складової господарської діяльності з видобування корисних копалин.

Перевіркою поданих до контролюючих органів Податкових розрахунків з плати за користування надрами встановлено, що ПАТ «Кіровоградграніт» на порушення вимог пп.263.6.1 ПК України не визначався показник фактичної ціни реалізації відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).

Підставою для визначення об'єкта та бази оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин є норми визначені Податковим Кодексом України.

Відповідно до пп. 263.1.1 п.263.1 ст.263 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб'єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об'єктах (ділянках) надр.

Пп. 263.2.1 п.263.2 ст.263 ПК України встановлено, що (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин по кожній наданій у користування ділянці надр, що визначена у відповідному спеціальному дозволі, є обсяг товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є результатом господарської діяльності з видобування корисних копалин у податковому (звітному) періоді, приведеної у відповідність із стандартом, встановленим галузевим законодавством.

Згідно з пп.263.2.2 п.263.2 ст. ПК України встановлено, що (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до об'єкта оподаткування належать:

а) обсяг корисної копалини (мінеральної сировини), видобутої з надр на території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими ніж платник суб'єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною;

б) обсяг корисної копалини (мінеральної сировини), видобутої (вилученої) з відходів (втрат, хвостів тощо) гірничодобувного виробництва, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими ніж платник суб'єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, якщо для її видобутку відповідно до законодавства необхідно отримати спеціальний дозвіл;

в) обсяг погашених запасів корисних копалин.

Відповідно до пп.263.5.1 п.263.5 ст.263 ПК України, базою оподаткування є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства).

Пп 263.6.1 п.263.6 ст.263 ПК України встановлено, що вартість відповідного виду видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється платником для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства) за більшою з таких її величин: за фактичними цінами реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини); за розрахунковою вартістю відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), крім вуглеводневої сировини.

Таким чином, об'єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин є обсяг корисних копалин (мінеральної сировини) видобутих позивачем на ділянках надр наданих у користування на підставі спеціальних дозволів, базою оподаткування є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), розрахована за більшою з величин визначених пп 263.6.1 п.263.6 ст.263 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Кіровоградграніт» вірно визначило об'єкт та базу оподаткування та сплатило плату саме за обсяг власної видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) та її вартість відповідно.

Стосовно висновку відповідача, що товарна продукція ПАТ «Кіровоградграніт» (щебінь) є корисною копалиною (мінеральною сировиною) в розумінні ПК України, яка утворюється в результаті первинної переробки, а тому саме її обсяги та вартість необхідно брати за об'єкт та базу оподаткування необхідно зазначити наступне.

Згідно приписів підпункту 14.1.51 пункту 14.1 статті 14 ПК України добуванням корисних копалин вважається сукупність технологічних операцій з вилучення, зокрема на поверхню, частини надр (гірничих порід, рудної сировини тощо), що вміщує корисні копалини. Один із методів добування полягає у використанні вибухових матеріалів з метою як відокремлення так і подрібнення гірських порід.

Згідно з пунктом 3.6 Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовищ будівельного й облицювального каменю (надалі - Інструкція №199), що затверджена наказом Державної комісії України по запасах корисних копалин при Міністерстві екології та природних ресурсів України від 16 грудня 2002 року за №199, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30 січня 2003 року за №78/7399 - до категорії рваного каменю належать уламки гірської породи неправильної форми, які утворюються в результаті вибуху або подрібнення, зокрема бутовий камінь довільної форми та щебенево-піщана суміш.

При добуванні, в результаті вибуху, утворюється суміш уламків гірських порід різних за розмірами, у тому числі таких видів товарної продукції як камінь бутовий та щебенево-піщана суміш. З метою підготовки такої суміші до реалізації шляхом її приведення до вимог стандартів, виконуються операції з класифікації уламків за розмірами, які підпунктом 14.1.150 пункту 14.1 статті 14 ПКУ віднесено до первинної переробки, як складової господарської діяльності з видобування корисних копалин.

Відповідно до пункту 3.14 Інструкції №199 - товарна продукція гірничого виробництва - продукція, яка вироблена на гірничому підприємстві відповідно до установлених стандартів та технічних вимог споживачів і підготовлена до реалізації.

Згідно дев'ятого абзацу пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 5 травня 1997 року №432 «Про затвердження Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр» (далі Постанова № 432) мінеральна сировина - корисна копалина, видобута і перероблена на товарну продукцію гірничого виробництва.

Пунктом 2 Постанови №432 визначено, що товарна продукція гірничодобувного підприємства - мінеральна сировина, видобута гірничодобувним підприємством і відповідає установленим стандартам.

Пунктом 4.9 Інструкції №199 визначено, що вимоги до фізико-механічних властивостей і петрографічного складу щебеню регламентуються ДСТУ Б В.2.7- 75-98 "щебінь і гравій щільні природні для будівельних матеріалів, виробів конструкцій і робіт, Технічні умови»" (далі - ДСТУ). Дія ДСТУ поширюється на товарну продукцію гірничодобувного підприємства у вигляді щебеню з природного каменю, гравію та щебеню із щільних гірських порід, що застосовується у якості наповнювачів.

Згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК016-97, затвердженого наказом Держстандарту України №822 від 30.12.1997 р. - щебінь належить до класифікаційного угрупування під кодом 14.21.0, що включає «добування піску та гравію для промисловості та будівництва, подрібнення та сортування гравію та піску».

Пунктом 4.1 ДСТУ визначено, що продукція повинна відповідати вимогам стандарту, вироблятися за технологічною документацією, що затверджена у встановленому порядку, а також характеризуватися такими основними показниками, як зерновий склад, форма зерен, вміст пилових частинок, а також стабільністю фізико-механічних властивостей.

В результаті виробництва утворюється щебінь що відповідає характеристикам ДСТУ Б В.2.7-75-98, згідно з яким у залежності від величини щебінь поділяється на основні фракції: 5 - 10 мм; 10 - 20 мм; 20 - 40 мм; 40 - 80 (70) мм.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що при здійсненні виробництва щебеневої продукції, технологічний процес роботи - є вторинна переробка первинно дробленої та підготовленої підрядником сировини, а саме вторинне дроблення та сортування щебеню по фракціям. Виготовлений продукт не може бути включений в стадію добування, оскільки є переробкою самої сировини добування. Щебінь, щебенева суміш чи відсів, не є корисною копалиною, а є будівельним матеріалом, який виготовляється шляхом вторинного виготовлення з корисної копалини на спеціальному обладнанні.

Отже, якщо суб'єкт господарювання видобуває корисні копалини, які використовує в господарській діяльності для виробництва щебеневої продукції, тобто не реалізовує видобуті корисні копалини, щебенева продукція не може вважатися корисною копалиною, оскільки вона є продуктом її переробки, тому вартість її реалізації не може бути об'єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

За таких обставин, зважаючи на встановлені у справі обставини, а також враховуючи приписи чинного податкового законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №.

Щодо висновків перевіряючи про порушення ПАТ «Кіровоградграніт» п.138.1 п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України суд зазначає наступне.

Зазначаючи про вказані порушення, відповідач посилається на акти перевірок контрагентів позивача, та вказує про відсутність реального здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками: ТОВ «СУРП Росдизельсервіс», ПП «Приватпостачсервіс», ТОВ «ВТП «Регіон Дніпро», ТОВ «Новотрейд Буд», ТОВ «ПОРТАЛ», ФОП ОСОБА_1, ТОВ «Промметалресурс», ТОВ «АГАТ 1», ПП «АПК Промснаб», ПП «Адвокатське бюро», ТОВ «Спецтехзапчастина», ТОВ «Мілессіум Холдинг», ТОВ «Вірол Груп».

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбавання товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарської діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Крім того, відповідно до п.п.134.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Згідно п.135.2 ст.135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, зміст вказаних норм Податкового кодексу України вказує на те, що однією з необхідних умов для віднесення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей до валових витрат, є наявність первинних документів, які підтверджують факт отримання доходу, який виник у зв'язку з подальшою реалізацією товарно-матеріальних цінностей.

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом перевіреного періоду мав господарські взаємовідносини з ТОВ «СУРП Росдизельсервіс», ПП «Приватпостачсервіс», ТОВ «ВТП «Регіон Дніпро», ТОВ «Новотрейд Буд», ТОВ «ПОРТАЛ», ФОП ОСОБА_1, ТОВ «Промметалресурс», ТОВ «АГАТ 1», ПП «АПК Промснаб», ПП «Адвокатське бюро», ТОВ «Спецтехзапчастина», ТОВ «Мілессіум Холдинг», ТОВ «Вірол Груп».

На підтвердження реальності господарських операцій з зазначеними вище контрагентами позивачем надані копії договорів, видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, акти виконаних робіт, платіжні доручення.

З огляду на викладене, судом встановлено, що позивачем правомірно сформовано валові витрати у спірному періоді фінансово-господарських операціях, а також, позивач мав право віднести до складу податкового кредиту суму ПДВ сплачену у складі вартості товарів (робіт, послуг) по даних взаємовідносинах.

Посилання відповідача на акти перевірок контрагента, складеного посадовими особами податкових органів за місцем його реєстрації, як на доказ нікчемності угод, суд до уваги не приймає, оскільки вказаним актом жодним чином не спростовується факт здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами, а зібрані у справі докази повністю спростовують як висновки акту перевірки позивача так і акту перевірки контрагентів.

Крім того, висновки акту перевірки не можуть вважатись беззаперечним доказом нікчемності угод між позивачем та вказаними підприємствами, оскільки є суб'єктивною точкою зору посадових осіб податкового органу і носять лише характер припущень.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984 та зареєстрованого в Мін'юсті України 12 січня 2011 р. за № 34/18772, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В даному випадку акт перевірки відповідача не містить посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача та можуть підтвердити наявність виявлених порушень.

Отже, відповідачем безпідставно, всупереч фактичним обставинам справи зроблено висновок про відсутність реального здійснення господарських операцій позивача з зазначеними вище конрагентами.

У відповідності з вимогами частин 2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому підставою недійсності правочину у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до вимог ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Нікчемні правочини характеризуються таким ознаками як спрямованість на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина або знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року: «...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Отже, за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи можуть лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а також подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів.

При цьому, одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про неправомірність прийняття Кіровоградською ОДПІ податкових повідомлень-рішень від 11.11.2014 року: № яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 257133 грн.; №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 122523 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на суму 227409 грн., з яких, за основним платежем - 151606 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 75803 грн.; № яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на суму 23340 грн., з яких, за основним платежем - 15560 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7780 грн., а тому позовні вимоги, підлягають задоволенню.

Так як, судове рішення ухвалене на користь позивача, що не є суб'єктом владних повноважень, у відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 94 КАС України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по справі, що складаються із судового збору в сумі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 162, 163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю публічного акціонерного товариства «Кіровоградграніт» - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 16 листопада 2014 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: плата за користування надрами для видобування корисних копалин на суму 2989876,04 грн., з яких за основним платежем 2391900,83 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 597975,21 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: плата за користування надрами для видобування корисних копалин на суму 3786832,48 грн., з яких, за основним платежем 3029465,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 757366,50 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: плата за користування надрами для видобування корисних копалин на суму 1967698,16 грн., з яких, за основним платежем - 1574158,53 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 393539,63 грн.;

- № яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 257133 грн.;

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 122523 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на суму 227409 грн., з яких, за основним платежем - 151606 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 75803 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на суму 23340 грн., з яких, за основним платежем - 15560 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7780 грн.

Присудити з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Кіровоградграніт» судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Притула К.М.