Справа № 807/2727/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 876/12765/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Корнієнко О.А.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2013 року у справі за його позовом до управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки,

ВСТАНОВИВ :

12 липня 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати акт № 2 головного спеціаліста відділу обліку надходження платежів управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області (далі - УПФ України у Виноградівському районі) № 5706/02 від 15 травня 2013 року, яким позивача зобов'язано доплатити донарахований єдиний внесок в сумі 357,06 грн., а також визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату недоїмки № Ф-515 від 03 липня 2013 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2013 року у справі № 807/2727/13-а в частині визнання протиправним та скасування акту № 5706/02 від 15 травня 2013 року провадження закрито.

Оскаржуваною постановою цього ж суду від 06 вересня 2013 року у задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач ФОП просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що розмір заборгованості, визначений в податковій вимозі, нічим не підтверджений та є безпідставним. Зазначає, що єдиний внесок нараховується на суму отриманого прибутку від здійснення підприємницької діяльності за відповідний звітний період. Вважає, що оскільки перебуває на обліку платника податку на загальній системі оподаткування, то база нарахування єдиного внеску інша, ніж у фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі та просив задовольнити викладені у ній вимоги.

Представник відповідача на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи підставі ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову ФОП, суд першої інстанції виходив із того, що позивач відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» подав розрахунок суми єдиного внеску за 2012 рік, в якому відобразив дохід в сумі 105,00 грн. і нарахував єдиний внесок в сумі 36,44 грн.

Разом з тим, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Мінімальний страховий внесок у грудні 2012 року становив 393,50 грн. Тому у позивача виникла заборгованість, яка ним не сплачена і відповідачем правомірно винесено та направлено вимогу про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску.

Даючи оцінку рішенню суду першої інстанції та доводам апелянта, що викладені у поданій апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із такого.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), в преамбулі якого зазначено, що ним визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 4 цього ж Закону визначений перелік осіб, що є платниками єдиного внеску.

Пунктом 4 частини першої даної статті передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 цього Закону передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а згідно пункту 4 цієї ж статті - подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 7 Закон № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 21 серпня 2012 року, з 22 серпня 2012 року є платником єдиного податку із видом діяльності - діяльність у сфері права (а.с. 19, 20).

11 лютого 2013 року позивач подав до УПФ України у Виноградівському районі звіт за 2012 рік, відповідно до якого сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок у грудні 2012 року, становила 105,00 грн., а сума нарахованого єдиного внеску - 36,44 грн. При цьому позивачем сплачено єдиного внеску 37,00 грн.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 11 ст. 8 Закону № 2464 встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, який встановлено у ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік, розмір єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців у грудні 2012 року становив 393,50 грн.

Частиною 12 статті 9 цього Закону встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

03 липня 2013 року відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу за № Ф 515, а саме суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 356,50 грн.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога відповідача про сплату недоїмки по сплаті єдиного внеску є правомірною, а тому позовні вимоги про її скасування задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2013 року у справі № 807/2727/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 12 лютого 2015 року.