Справа № 361/5223/14-а (2-а/361/314/14)
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/800/65810/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Зайця В.С., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року

у справі № 361/5223/14-а

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварського районі Київської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварського районі Київської області про визнання протиправними дій УПФ України в місті Броварах та Броварському районі Київської області щодо невиплати ОСОБА_3 державної пенсії по ІІІ групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50 цього Закону та стягнення з УПФ України в місті Броварах та Броварському районі Київської області на користь ОСОБА_3 заборгованості з виплати пенсії за період із квітня 2011 року по червень 2014 року.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2014 адміністративний позов задоволено за період з 04.01.2014 по 02.08.2014.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 рішення суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просила скасувати вказаний судовий акт з мотивів порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та направити справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про що свідчить свідоцтво про смерть від 24.11.2014 Серії НОМЕР_1.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до змісту пункту 4 частини першої статті 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Тобто, на думку суду апеляційної інстанції, правонаступництво щодо виплат, які є предметом позовних вимог у цій справі, не допускається.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується зі вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з пунктом 4) частини першої статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язкiв або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримiнального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий i вiдкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннiм судом, встановленим законом.

У своїй постанові від 29.07.2010 у справі «Стрельцов и другие военные пенсионеры из Новочеркасска против Российской Федерации» Європейський Суд з прав людини визнав, що громадяни ОСОБА_5 і ОСОБА_6 мають право на підтримання скарг своїх померлих родичів у межах статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Указаного висновку Європейський Суд з прав людини дійшов виходячи з того, що право на отримання заробітної плати і прирівняних до неї платежів, пенсій та інших грошових сум, які виплачуються в якості засобів для існування і підлягали виплаті, проте не були отримані громадянином за життя, належать членам сім'ї померлої особи.

Згідно з частиною другою статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Частиною першою статті 55 КАС України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Відповідно до пункту 5) частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Виходячи з аналізу викладених норм матеріального та процесуального права, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд касаційної інстанції вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про неможливість здійснення процесуального правонаступництва позивача у цій справі ОСОБА_3 є передчасним.

Так, якщо за життя ОСОБА_3 мав право на матеріальні кошти у вигляді пенсії та додаткової пенсії у розмірах, передбачених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте не отримав їх за життя з незалежних від позивача причин, то колегія суддів вважає за можливе допущення процесуального правонаступництва у цьому випадку.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення та скасування рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року в цій справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

В.С. Заяць

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом Помічник судді М.Р. Мергель