Справа № 826/18754/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, головного державного виконавця відділу держаної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Макаренка Сергія Володимировича, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», про скасування постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач-1, відділ ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві), головного державного виконавця відділу держаної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Макаренка Сергія Володимировича (далі - Відповідач-2, Головний державний виконавець, Макаренко С.В.), треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (далі - Третя особа-1, Приватний нотаріус), публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - Третя особа-2, ПАТ «КБ «Надра»), про: скасування як незаконних постанов відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, виданих Головним державним виконавцем, про відкриття виконавчого провадження № 45176454 від 22.10.2014 року та про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (ВП № 45176454) від 22.10.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.12.2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем-1 прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна та оголошення заборони його відчуження на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законодавством, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи. Зауважує, що судом не було надано оцінку наявним підставам для зупинення провадження у справі, а також не досліджено доводи ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження на підставі неналежного виконавчого документу.

Апелянт в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачі та Треті особи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши повноваженого представника Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 02.10.2006 року було укладено кредитний договір № 65/П/27/2006-840 про надання Позивачу кредиту у сумі 81567,00 доларів США (далі - Кредитний договір).

Крім того, між ОСОБА_2 та Третьою особою-2 укладено іпотечний договір від 02.10.2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору. Згідно даного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 45,00 кв. м., що належить Позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2006 року (далі - Квартира).

Приватним нотаріусом 16.09.2014 року видано виконавчий напис № 1117, яким запропоновано звернути стягнення на Квартиру та задовольнити за рахунок коштів, отриманих від її реалізації, вимоги стягувача - ПАТ «КБ «Надра» (далі - Виконавчий напис).

Третя особа-2 звернулася 21.10.2014 року до начальника відділу ДВС Дніпровського РУЮ м. Києва із заявою про відкриття виконавчого провадження за Виконавчим написом. У даній заяві ПАТ «КБ «Надра» також просило одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на майно, що належить боржнику на праві приватної власності в межах суми боргу.

Макаренком С.В. 22.10.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45176454, а також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (далі - постанова про арешт майна).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 5, 7, 17, 19 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність винесених державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт майна, оскільки останні прийняті Відповідачем-1 у межах повноважень, з підстав та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями ч. 1 ст. 6 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Приписами п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону закріплено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріусів.

Як вбачається з матеріалів справи, Третьою особою-1 було видано Виконавчий напис на загальну суму заборгованості 1058101,59 грн., який набрав чинності з 16.09.2014 року.

Відтак, Виконавчий напис є виконавчим документом та підлягає виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Положеннями пунктів 1-3, 6 ч. 1 ст. 18 Закону визначено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону закріплено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Аналізуючи вищевикладені норми, колегія суддів зауважує, що державний виконавець при вирішенні питання про відкриття провадження повинен встановити, по-перше, чи підлягає виконанню в силу ст. 17 Закону документ, поданий стягувачем, по-друге, чи відповідає останній вимогам, встановленим положеннями ст. 18 Закону.

Зі змісту Виконавчого напису вбачається, що в ньому зазначена: назва, дата видачі документа, прізвище та ініціали посадової особи, що його видала, повне найменування стягувача, прізвище, власне ім'я та по батькові боржника, місцезнаходження стягувача та місце проживання боржника, ідентифікаційний код стягувача та ідентифікаційний номер боржника, місцезнаходження майна боржника, рахунок стягувача, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, а також підписаний уповноваженою посадовою особою та скріплений гербовою печаткою.

Отже, Виконавчий напис є виконавчим документом в силу ст. 17 Закону та повністю відповідає вимогам, встановленим приписами ст. 18 Закону.

Відповідно ч. 1 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 25 Закону визначено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Враховуючи те, що ПАТ «КБ «Надра» подано належним чином оформлений Виконавчий напис у встановлений Законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, а також вказано у відповідній заяві про необхідність накладення арешту на майно боржника, то Головним державним виконавцем правомірно прийнято постанови про відкриття провадження та арешт майна, оскільки Відповідач-2 діяв на виконання закріплених Законом повноважень.

При цьому, необхідно зазначити, що у Макаренка С.В. на момент винесення оскаржуваних постанов були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження та накладення арешту на майно.

Крім іншого, оцінюючи доводи Апелянта про недотримання судом першої інстанції обов'язку щодо зупинення провадження у справі № 826/18754/14 у зв'язку з неможливістю розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі щодо оскарження Виконавчого напису, необхідно зазначити наступне.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що Позивач вважає неможливим розгляд даної справи до набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі щодо оскарження Виконавчого напису, розгляд якої було призначено на 13.01.2015 року та відкладено на 11.02.2015 року.

Однак, згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, розсудливо та своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як було встановлено судом першої інстанції, державний виконавець приймає рішення про відкриття виконавчого провадження та накладення штрафу на майно після перевірки відповідності виконавчого документа вимогам Закону та встановлення факту відсутності підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

При цьому, виходячи з аналізу вищезазначеного, правомірність рішень державного виконавця залежить від дотримання останнім умов згаданого Закону щодо перевірки виконавчого документа та встановлення передбачених Законом обставин.

Отже, при вирішенні даної справи судом встановлюється відповідність дій Відповідача-1 вимогам чинного законодавства, тоді як вирішення Дніпровським районним судом м. Києва справи щодо правомірності чи протиправності вчинення Приватним нотаріусом виконавчого напису, на підставі якого Головним державним виконавцем винесені оскаржувані постанови, не може бути обставиною, яка матиме вплив на оцінку адміністративним судом дій Відповідача-2.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_2 не подано доказів, якими підтверджується скасування Виконавчого напису в судовому порядку, то підстави для скасування постанов від 22.10.2014 року відсутні.

Поряд з цим, колегія суддів критично оцінює доводи Апелянта щодо необхідності скасування постанови про арешт майна з огляду на неможливість звернення стягнення на Квартиру в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон про мораторій), виходячи з наступного.

Згідно підпункту 1 п. 1 Закону про мораторій не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Однак, у матеріалах справи відсутні документи, якими підтверджується наявність всіх вищезазначених умов, які є необхідними для можливості застосування встановленого законом мораторію на примусове стягнення Квартири.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, головного державного виконавця відділу держаної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Макаренка Сергія Володимировича, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», про скасування постанов - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.