Справа № 825/341/15-а
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2015 року Чернігів Справа № 825/341/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Заяць О.В.,
за участю секретаря Прокіної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Військовий прокурор Чернігівського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошових коштів солдату ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на відрядження; зобов`язати відповідача провести нарахування грошових коштів солдату ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на відрядження та їх подальшу виплату.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що ОСОБА_1 з 25.07.2014 по 21.10.2014 перебував у відрядженні, проте військова частина НОМЕР_1 нарахування та виплату коштів за відрядженням не провела, посилаючись на завершення бюджетного періоду 2014 року. Зазначає, що жодних правових підстав для відмови у нарахуванні та вказаних коштів не має.
Прокурор та позивач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду сповіщались завчасно та належним чином, представник прокурора надав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду сповіщався завчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами позивача згодні.
Відповідно до положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних в ній доказів.
Фіксування судового засідання, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 59 від 30.11.2013 був прийнятий на військову службу за контрактом і призначений оператором-електриком відділення радіорозвідки військової частини НОМЕР_2 , а з 22.10.2014, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 40-РС призначений старшим оператором-кулеметником відділення радіорозвідки цієї ж частини (а.с. 10,12).
Відповідно до наказу № 186 від 23.07.2014, на підстав розпорядження ТВО НШ першого заступника КВ ОК «Північ» № 186/6/694 від 22.07.2014 позивач вибув у відрядження у н.п. Оріхове Луганської області до військової частини, польова пошта В 2278 терміном 30 діб з 25.07.2014 по 23.08.2014 для участі в АТО (а.с. 14).
В подальшому, термін відрядження ОСОБА_1 продовжувався наказами №№ 215 від 21.08.2014, 230 від 05.09.2014, 263 від 08.10.2014 (а.с. 14,15).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 276 від 21.10.2014, позивач прибув з відрядження і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 13).
Позивач 12.01.2015 до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 було подано посвідчення про відрядження № 186 від 23.07.2014 та звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 21.10.2014 на суму 2670,00 грн. (а.с. 11, 16).
Згідно довідки № 69/45 від 12.01.2015, виданої ОСОБА_1 , відшкодування витрат за посвідченням про відрядження не проводилось, авансовий про використання коштів до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 упродовж 2014 року не надходив (а.с. 17).
Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон), ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Згідно частини першої статті 9 Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частина шоста статті 14 Закону передбачає, що при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02.02.2011 № 98 визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а осіб начальницького складу Державної фельд`єгерської служби - Міністерством інфраструктури, працівників дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, - Міністерством закордонних справ.
Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 № 530 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.09.2011 за № 1115/19853, визначено, що службовим відрядженням (далі - відрядження) вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу. Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад. Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються також витрати на оплату податку на додану вартість за придбані проїзні документи та користування в поїздах постільними речами.
В силу пункту 1.13 вказаної Інструкції, військовослужбовцю перед вибуттям у відрядження видається аванс у межах сум, передбачених на виплату добових та відшкодування витрат на проїзд та наймання житлового приміщення. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем повернення до місця проходження військової служби, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок військової частини. Разом із звітом подаються посвідчення про відрядження, оформлене в установленому порядку, і оригінали документів, що підтверджують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.
Суд зауважує, що невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо виплати суми витрат на службові відрядження, відшкодування якої передбачено діючим законодавством, призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, чим порушуються вимоги чинного законодавства, а тому, суд вважає бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу витрат на службові відрядження протиправною.
Посилання відповідача на не подання позивачем авансового звіту протягом 2014 року є безпідставним, оскільки дана обставина не знімає з відповідача обов`язку по нарахуванню та виплаті витрат на відрядження.
При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошових коштів солдату ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на відрядження; зобов`язати відповідача провести нарахування грошових коштів солдату ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на відрядження та їх подальшу виплату.
Згідно з частинами першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 69, 70, 71, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування грошових коштів солдату ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на відрядження.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування грошових коштів солдату ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на відрядження та їх подальшу виплату.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Суддя підпис О.В. Заяць
З оригіналом згідно

Суддя О.В. Заяць