Справа № 2а-2197/09/1770
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Київ К/9991/29293/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Данилюк І.Г.

представника відповідача Старійчука А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.06.2009

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2011

у справі № 2а-2197/09/1770

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вирівський кар'єр»

до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.06.2009, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2011, позов задоволено повністю. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення Сарненської МДПІ Рівненської області від 14.01.2009 № /3 та від 03.11.2008 № /2. Присуджено з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3,40 грн.

Сарненська міжрайонна державна податкова інспекція Рівненської області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом касаційної інстанції в судовому засіданні здійснено заміну позивача у справі - Відкритого акціонерного товариства «Вирівський кар'єр» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Вирівський кар'єр».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 14.01.2009 № /3 податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 2096619 грн. основного платежу та в сумі 1935710,1 грн. штрафних (фінансових) санкцій слугували висновки перевірки, викладені в акті від 18.07.2008 № 203/23/00290239, про порушення вимог п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР).

Порушення позивачем вимог вказаних норм закону за висновками податкового органу полягало у включенні до складу валових витрат за ІІІ квартал 2007 року витрат в загальній сумі 10336578 грн., які фактично виникли у позивача у І кварталі 2007 року, однак сформовані не були. Податковий орган вважає, що позивач позбавлений права включати суми таких витрат до складу валових витрат у наступних звітних періодах, оскільки такі витрати первинними документами за такі періоди не підтверджені.

Податковий орган також вважає, що позивач не мав права збільшувати показники валових витрат за ІІІ квартал 2007 року у зв'язку з не відображенням таких показників за І квартал 2007 року, оскільки попередньою документальною перевіркою, результати якої оформлені актом від 31.08.2007 № 34/23/00290239, податковим органом було підтверджено декларування позивачем в повному обсязі скоригованих валових витрат за І квартал 2007 року і не було встановлено їх заниження.

Податкове повідомлення-рішення від 03.11.2008 № /2 про визначення позивачу податкового зобов'язання зі штрафних санкцій з податку на прибуток в сумі 146257,7 грн. є окремим податковим повідомленням-рішенням, складеним на підставі рішення ДПА в Рівненській області, прийнятим за результатом розгляду повторної скарги позивача про збільшення суми штрафних санкцій.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (далі - Закон № 2181) якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Передбачене у п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ право виправити самостійно виявлені помилки, що містяться в раніше поданій ним податковій декларації, може бути обмежено виключно випадками, визначеними в законі.

Аналіз п. 5.1 ст. 5, п. 17.2 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ дає підстави для висновку, що випадками, коли платник податку не може виправити виявлену помилку, є закінчення строків давності, а також, у разі виявлення помилок щодо заниження податкового зобов'язання - початок проведення перевірки контролюючим органом.

Як вбачається зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, самостійно виявлені позивачем помилки в показниках раніше поданої податкової декларації з податку на прибуток стосуються заниження валових витрат що призводить до завищення податкового зобов'язання, а не заниження.

Уточнюючі розрахунки подано позивачем в межах строку давності - 1095 днів, визначеного ст. 15 Закону № 2181-ІІІ.

Підпункт 5.2.7. п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ дозволяє суми витрат, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання, віднести до складу валових витрат.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів про безпідставність позиції податкового органу, викладеної в акті перевірки (на підставі якого складено оспорюване податкове повідомлення рішення) щодо відсутності у позивача права віднести витрати, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання, до складу валових витрат звітного періоду.

Разом з тим суд касаційної інстанції не може погодитися з висновками судів про те, що рядки 05., 05.2. декларації з податку на прибуток підприємств не передбачають відображення раніше не врахованих валових витрат.

З метою виправлення виявлених у звітному періоді помилок щодо неврахування валових витрат у минулих податкових періодах в декларації з податку на прибуток, форма якої затверджена Наказом ДПА України від 29.03.2003 № 143, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.04.2003 за №271/7592, та яка була чинна на час виникнення спірних відносин (далі - Наказ № 143), передбачено рядок 05 «Коригування валових витрат, у тому числі: (± 05.1 ± 05.2 + 05.3)», рядок 05.2 «самостійно виявлені помилки за результатами минулих податкових періодів», в яких платник податку у звітному періоді, в якому виявлено неврахування валових витрат у минулих податкових періодах, декларує відповідні показники про збільшення валових витрат.

Згідно з розділом 3 «Порядок заповнення декларації» Наказу № 143 визначено, що при заповненні рядка 05.2 слід керуватися положенням пп. 5.2.7 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334.

Однак зважаючи на те, що збільшення позивачем валових витрат за ІІІ квартал 2007 року на суму витрат, не врахованих у минулих податкових періодах, не шляхом відображення показників у рядку 05.2 декларації як виправлення помилок, а шляхом їх декларування, фактично не призвело до завищення валових витрат та заниження податкового зобов'язання, а також на те, що деякі помилкові висновки судів не призвели до неправильного вирішення справи, суд касаційної інстанції вважає за правильне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.06.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун