Справа № 2а-11712/10/1370
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2011-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2011 р. № 2а-11712/10/1370

11 год. 10 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого -судді Коморного О.І.,

при секретарі - Кукса В.А.,

від

позивача ОСОБА_1

відповідача 1 Придибайло Р.С.

Жмур Г.Ф

відповідача 2 не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ФО-П ОСОБА_4
до Львівська митниця Державної митної служби України Головне управління Державного казначейства України у Львівській області
про про визнання протиправними дій, скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, рішень, стягнення надмірно сплачених коштів ,

Обставини справи.

Позивач, приватний підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у якому містяться вимоги:

- визнати неправомірними дії Львівської митниці Державної митної служби України щодо відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості товарів.

- визнати нечинними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації № 209000012/0/00720 від 10.11.10р.; № 209000012/0/00722 від 12.11.10р. 209000012/0/00730 від 17.11.10р.

- визнати протиправними та скасувати рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400166/1 від 10.11.10р.; рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400169/1 від 12.11.10р.; рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400175/1 від 17.11.10р.

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Львівській області 37 605,85 грн.

У подальшому, до початку розгляду справи по суті, позивач збільшив позовні вимоги, просить також скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації №209000012/0/00767 від 03.12.10р.; № 209000012/0/00781 від 10.12.10р.; №209000012/0/00780 від 10.12.10р.; №209000012/0/00782 від 13.12.10р.: № 209000012/0/00790 від 16.12.10р. і рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400215/1 від 03.12.10р.: № 209000006/2010/400218/1 від 10.12.10р.: № 209000006/2010/400219/1 від 10.12.10р.: № 209000006/2010/400220/1 від 13.12.10р.; № 209000006/2010/400226/1 від 16.12.10р.

З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Львівській області 82 138,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при ввезенні на митну територію України товару (прокат плоский з вуглецевої сталі з цинковим покриттям, без вмісту дорогоцінних металів, покритий полімерним покриттям, марка сталі DX-51D+Z, у рулонах, завширшки 1250 мм, товщина листа 0,5 мм, країна походження -Європейський Союз; країна виробництва -EU; торгівельна марка -Mittal Steel; виробник -Mittal Steel) позивач подав для митного оформлення всі необхідні документи, які дають можливість визначити вартість товару за першим методом, однак відповідач відмовився розмитнювати товар, вважаючи, що декларантом занижена його митна вартість, а для визначення ціни товару використав відомості із Програмно-інформаційного комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМС України. Позивач вважає протиправними такі дії відповідача і, відповідно, неправомірними прийняті рішення про визначення митної вартості товарів, оскільки застосування таких відомостей є безпідставним, так як декларантом представлено всі необхідні документи, що дають можливість відповідачу визначити митну вартість товарів за ціною договору (за методом № 1), що передбачена ст. 266 Митного кодексу України. Позивач вважає, що дії митного органу по митному оформленні товару за ціною згідно з рішенням митниці суперечить законодавству, у зв'язку з чим позивачем зайво сплачено ПДВ -82 138,12 грн.

Представники відповідача 1 проти позову заперечили. Вважають, що Львівська митниця має правові підстави для визначення митної вартості ввезеного в Україну товару за третім методом, оскільки представленні декларантом документи не дають можливості визначити правильність задекларованої ним митної вартості товару за методом № 1 (за ціною договору), відповідно до ст. 266 Митного кодексу України. Крім того, зазначають, що позивач не надав на вимогу митного органу всі додаткові документи, що стало підставою для самостійного визначення відповідачем митної вартості товару. Просять у позові відмовити.

Представник відповідача 2 - Головного управління Державного казначейства України у Львівській області не прибув, подав заперечення проти позову, згідно з яким, оскільки до казначейства не надходило жодних документів щодо відшкодування зайво сплачених платежів позивачем, права позивача казначейство не порушувало.

Суд заслухав пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно оцінив подані докази у їх сукупності та

в с т а н о в и в:

Позивачем (покупець) 02 грудня 2009 р. укладено з підприємством «Андалузія Сп»(продавець) міжнародний контракт № 2009/ЕХ/01 купівлі - продажу товарів.

Згідно з п. 1.1 вказаного контракту, в порядку та на умовах даного Контракту Продавець зобов'язується продати Покупцю, а Покупець зобов'язується придбати у Продавця на умовах СІР м. Львів (відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2000р.) товари згідно накладних документів, які є невід'ємною частиною Контракту.

Відповідно до умов цього контракту позивачем ввезений на територію України куплений товар, а саме:

- 10.11.2010р -прокат плоский з вуглецевої сталі з цинковим покриттям, без вмісту дорогоцінних металів, покритий полімерним покриттям, марка сталі DX-51D+Z, у рулонах, завширшки 1250 мм, товщина листа 0,5 мм, країна походження -Європейський Союз; країна виробництва -EU; торгівельна марка -Mittal Steel; виробник -Mittal Steel, вагою 14788 кг. Згідно Контракту та рахунку - фактури (інвойсу) позивач придбав метал по 0,94 долара США за 1 (один) кг. При поданні ВМД № 209000012/2010/017747 декларантом зазначено ціну товару 109964,43 грн. по курсу на день заповнення ВМД;

- 12.11.2010р. ідентичний товар, вагою 22917 кг. Згідно Контракту та рахунку - фактури (інвойсу) Позивач придбав метал по 0,94 долара США за 1 (один) кг. При поданні ВМД № 209000012/2010/017952 декларантом було зазначено ціну товару 170627,56 грн. по курсу на день заповнення ВМД.

- 17.11.2010р. ідентичний товар, вагою 23139 кг. Згідно Контракту та рахунку - фактури (інвойсу) Позивач придбав метал по 0,94 долара США за 1 (один) кг. При поданні ВМД № 209000012/2010/018431 декларантом зазначено ціну товару 172606,71 грн. по курсу на день заповнення ВМД.

03.12.2010р. ідентичний товар, вагою 22917 кг. Згідно Контракту та рахунку - фактури (інвойсу) Позивач придбав метал по 0,94 долара США за 1 (один) кг. При поданні ВМД № 209000012/2010/017952 декларантом було зазначено ціну товару 170627,56 грн. по курсу на день заповнення ВМД.

У подальшому позивачем 03.12.2010р.. 10.12.2010р.. 10.12.2010р., 13.12.2010р. та 16.12.2010р. на територію України ввезені ідентичні партії купленого товару, вагою нетто: 15146 кг.. 14890 кг., 11270 кг.. 15227 кг. та 15265 кг.

Відповідно до поданих позивачем копій документів, позивач обрав перший метод визначення митної вартості товарів, та подав митному органу (в усіх випадках пакети документів ідентичні): Акт про проведення митного огляду товарів; контракт 2009/ЕХ/01 від 02.12.09р.; інвойс, специфікація до інвойсу; сертифікат про походження товару; заява відправника ТзОВ «Андалузія»Варшава про якісний склад бляхи; ЦМР; Експортна ВМД країни відправлення; Пакувальний лист; Витяги з Головного статистичного управління Польщі про реєстрацію підприємства «Андалузія» б/н від 02.06.2007; Документ, що засвідчує реєстрацію підприємства «Андалузія»в якості платника податків; Прайс-лист відправника; Платіжне доручення в іноземній валюті на післяплату за товар; Податкові та видаткові накладні ФОП ОСОБА_4, що стосуються реалізації прокату плоского на території України.

Разом з тим, як встановлено судом з поданих відповідачем копій декларацій митної вартості, позивачу для підтвердження задекларованої митної вартості пропонувалося надати додаткові документи, зокрема прас-лист виробника, експортну декларацію та інші документи.

З вимогами митного органу про надання додаткових документів і визначеною митною вартістю після проведеної процедури консультацій, відповідно до написів на деклараціях митної вартості, ознайомлено відповідальну особу позивача.

Оскільки додаткових документів позивач відповідачу не надав, при оформленні вищевказаних партій товару відповідачем оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації № 209000012/0/00720 від 10.11.10р.; № 209000012/0/00722 від 12.11.10р. 209000012/0/00730 від 17.11.10р. №209000012/0/00767 від 03.12.10р.; № 209000012/0/00781 від 10.12.10р.; №209000012/0/00780 від 10.12.10р.; №209000012/0/00782 від 13.12.10р.: № 209000012/0/00790 від 16.12.10р. та прийнято рішення про визначення митної вартості товару № 209000006/2010/400166/1 від 10.11.10р.; № 209000006/2010/400169/1 від 12.11.10р.; № 209000006/2010/400175/1 від 17.11.10р. № 209000006/2010/400215/1 від 03.12.10р.: № 209000006/2010/400218/1 від 10.12.10р.: № 209000006/2010/400219/1 від 10.12.10р.: № 209000006/2010/400220/1 від 13.12.10р.; № 209000006/2010/400226/1 від 16.12.10р.

Вказані фактичні обставини справи визнаються сторонами, у суду не має сумніву у їх достовірності та добровільності визнання, відтак відповідно до ч.3 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) вони не потребують доказування перед судом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України від 11.07.2002, № 92-IV митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу. Митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу (ст. 265 ).

Статтею 262 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Права та обов'язки декларанта, який декларує митну вартість товару визначено ст. 264 Митного кодексу України. Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. У разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

В свою чергу, відповідно до ст. 265 цього самого Кодексу митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Враховуючи наявну у митного органу інформацію про рівень цін на товари, а також ненадання декларантом додаткових документів, Львівська митниця визначила митну вартість іншим методом, ніж зазначив декларант.

Порядком здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 р. № 339 (надалі -Порядок № 339) визначено, що контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до ст. 41 Митного кодексу України шляхом трьох взаємопов'язаних дій:

1) проведення: перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, згідно з Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. № 1766;

усного опитування посадових осіб підприємств і громадян, а також консультацій з декларантом з метою обміну інформацією, що стосується певної зовнішньоекономічної операції та впливає на вартість товарів;

митного огляду товарів для визначення характеристик, які впливають на рівень їх митної вартості;

2) порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з:

рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено;

наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів;

3) застосування інших передбачених Митним кодексом України та законами з питань митної справи форм контролю.

З аналізу наведених норм вбачається, що до компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності та обчислення декларантом митної вартості, а також самостійне її визначення у встановлених Законом випадках.

Керуючись п. 2 Порядку № 339, митним органом були опрацьовані документи, подані позивачем до митного оформлення товару. Було проведено порівняння заявленої позивачем митної вартості товару з рівнем митної вартості товарів митне оформлення яких вже здійснено та наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари, та встановлено заниження митної вартості імпортованого товару.

Відповідно до Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затверджений Постановою КМУ від 20.12.2006 р. № 1766 (надалі - Порядок 1766), якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Якщо митна вартість не може бути визначена за методом № 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Приймаючи самостійне рішення про визначення митної вартості імпортованого товару за третім методом, відповідач покликається на неможливість застосування попередніх методів. Перевіряючи правомірність застосування методів визначення митної вартості, Суд керується ст.267 Митного кодексу України, за якою перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними. Відповідно до п. 11 Порядку № 1766 для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватись, зокрема, калькуляція собівартості фірми -виробника, тому вимога митного органу до декларанта надати такий документ є правомірною. Суд враховує, що зазначена вимога надавалася саме декларанту, а не іноземному суб'єкту господарювання. Оскільки декларантом не було подано усіх документів (з урахуванням тих, що витребовувалися додатково), Суд дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для використання метод № 1 (за ціною договору щодо товарів, які імпортуються).

Відповідно до норм статті 268 МК України, яка регламентує застосування методу визначення митної вартості № 2 - у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу (тобто за методом визначення митної вартості №1) за митну вартість береться вартість операції з ідентичними товарами, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При використанні методу 2 за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник.

Проте, як встановлено судом з роздруківок з бази даних відповідача, на момент перевірки заявленої позивачем митної вартості були відсутні митні оформлення ідентичних товарів які б співпадали по асортименту продукції, не відомі та документально не підтверджені їх фізичні характеристики, якість та репутація даної продукції на ринку від виробника.

Відповідно до норм статті 269 МК України, яка регламентує застосування методу визначення митної вартості № 3 - у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 267 та 268 цього Кодексу, за митну вартість береться вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продаються на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки:

1) якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку;

2) країна походження;

3) виробник.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на цінову довідку №19-09/1181 від 20.12.2010 видану Львівською Торгово-промисловою палатою, оскільки така при митному оформленні ввезеного товару позивачем відповідачу не надавалася, крім того вказана довідка містить аналіз цін зовнішнього ринку виключно по металопродукції з ринку Китаю, а не Європейського ринку, звідки походить і ввозиться товар позивачем.

Відтак, з урахування наведених вище норм та фактичних обставин, Львівська митниця мала передбачені законом підстави для перевірки правильності визначення митної вартості товару декларантом та застосування при цьому третього методу визначення митної вартості, оскільки застосувати інші методи виявилось не можливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Обгрунтовуючи правомірність своїх рішень, відповідач покликається на те, що декларант не надав витребуваних документів, необхідних для визначення митної вартості за методом № 1, а тому стало можливим для визначення митної вартості застосування лише третього методу. В судовому засіданні ці доводи знайшли підтвердження.

Оцінюючи зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, Суд вважає, що дії Львівської митниці щодо самостійного визначення митної вартості товару за методом № 3 були вчинені в межах визначених Конституцією та законами України повноважень, у визначений законом спосіб; вимога надати документи для визначення правильності митної вартості товару пов'язана із здійсненням законних повноважень митних органів; рішення про визначення митної вартості товарів винесено обґрунтовано, тобто з урахування обставин, які свідчать про вжиття відповідачем заходів до належного визначення митної вартості товару.

За таких обставин Суд вважає, що вимога про скасування рішень про визначення митної вартості є необґрунтованою.

Інші позовні вимоги - про скасування карток відмови та стягнення зайво сплачених коштів грунтуються на твердженні про незаконність рішень про визначення митної вартості і мають похідний характер. За умови, що судом встановлена законність зазначених рішень, підстав для задоволення інших позовних вимог немає.

За таких обставин Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 21.03.2010 року о 10:00.

Суддя Коморний О.І.