Справа № 815/6707/14
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6707/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Андрухіва В.В., суддів - Завальнюка І.В., Катаєвої Е.В, розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України № 571-14 від 03.11.2014 року, яким йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов'язати відповідача прийняти рішення про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що у серпні 2012 року він звернувся до Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання захисту в України. 24.11.2014 року позивач отримав повідомленням Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області №75 від 12.11.2014 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видане на підставі рішення ДМС України № 571-14 від 03.11.2014 року. Позивач вважає вищевказане рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно приймалося без врахування та без дослідження всіх обставин, які мають значення і стосуються справи, з формальних підстав, внаслідок чого порушені його права. Позивач зазначав, що є громадянином Сирії, у 2010 році виїхав з Сирії в Україну за студентською візою. ОСОБА_1 звернувся до органів міграційної служби, мотивуючи свою заяву неможливістю виїзду на Батьківщину через громадянську війну в Сирії та загрозою примусового призову до збройних сил в умовах військового конфлікту.

У призначений судом час до суду з'явилися представник позивача та представник відповідача, позивач до суду не з'явився.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, з огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, враховуючи, що до суду прибули не всі особи, які беруть участь у справі, та за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд, ухвалив про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, згідно яких ДМС України, дослідивши заявлені позивачем обставини та інформацію по країні походження, обґрунтовано прийшла до висновку про відсутність підстав для визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а тому рішення № 571-14 від 03.11.2014 року відповідач вважає законним, обгрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши у порядку письмового провадження матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Сирії, уродженцем м.Дамаск. За національністю араб, за віросповіданням мусульманин-суніт. Рідна мова арабська, також вільно володіє російською та англійською мовами. За сімейним станом - розлучений, перебував у шлюбі в період з 24.09.2011 року по 17.05.2013 року з громадянкою України ОСОБА_5, що підтверджується наявними в матеріалах особової справи копіями свідоцтв про шлюб та про розірвання шлюбу. (а.с.113-114).

Повну середню освіту позивач здобув у Сирії протягом 1996 - 2004 років. Вищу освіту здобув на території України в період з 2006 року по 2011 рік, що підтверджується дипломом бакалавра, виданим Одеською націонеальною академією харчових технологій 30.06.2010 року, та дипломом спеціаліста, виданим Одеською державною академією холоду 30.06.2011 року (а.с.111-112).

Позивач вибув з Сирії 23.08.2010 року авіарейсом Дамаск (Сирія) - Київ (Україна), на підставі національного паспорту № 001352167 та студентської реєстрації, державний кордон України позивач перетинав легально. Позивач раніше неодноразово виїжджав з Сирії до України (виїзди в Україну в 2005, 2006 та 2008 роках підтверджуються копією відповідних сторінок національного паспорту). Перебуваючи на території України, позивач вибував до Об`єднаних Арабських Еміратів на період з 04.10.2011 року по 01.05.2012 року. Під час виїзду до Об`єднаних Арабських Еміратів позивач використовував новий НОМЕР_1, який був отриманий в Посольстві Сирії в Україні у м. Києві. Викладене підтверджується копіями сторінок національного паспорту, наявними в особовій справі позивача. (а.с.95-110).

На території Сирії залишились проживати батько, мати, дві сестри позивача, одна з сестер проживає у м. Дубаї (ОАЕ), рідний брат позивача Бітар Мухаммад Амжат є громадянином України, проживає у м.Одесі, про що позивач повідомив органи міграційної служби під час анкетування та співбесіди.

03 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Управління у справах біженців ГУДМС України в Одеській області з заявою - анкетою №283 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового в України.

21 серпня 2012 року наказом № 64 заступника начальника Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності до ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" прийнято рішення здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, особова справа ODS 12/305.

05 вересня 2014 року за результатами розгляду особової справи ODS 12/305 ОСОБА_1 Управління у справах біженців ГУДМС України в Одеській області на підставі абз. 4 п.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" склало висновок про доцільність відмови громадянину Сирії ОСОБА_1 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. (а.с.117-128).

03 листопада 2014 року рішенням Державної міграційної служби України №571-14 ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст. 1 Закону, відсутні. (а.с.32).

24 листопада 2014 року громадянин Сирії ОСОБА_1 отримав повідомлення Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області за № 75 від 12.11.2014 року про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, виданого на підставі рішення ДМС України № 571-14 від 03.11.2014 року. (а.с.30).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Необхідність доказування наявності умов для надання статусу біженця знаходить своє підтвердження у міжнародно-правових документах. Згідно з п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Виходячи із змісту Конвенції про статус біженців 1951 року та ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", поняття "біженець" включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

При цьому "побоювання стати жертвою переслідувань" складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи "побоювання". "Побоювання" є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальна інформація по країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Крім того, Директива Ради Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту" від 27.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся до органів міграційної служби, мотивуючи свою заяву неможливістю виїзду на батьківщину через громадянську війну в Сирії, загрозу бути покликаним до лав збройних сил Сирії та небажанням брати участь у військовому конфлікті у складі урядових військ проти власного народу.

Відповідно до Керівництва УВКБ ООН із процедур та критеріїв визначення статусу біженців згідно Конвенції 1951 року та протоколу 1967 року (п. 171): "... якщо тип військової акції, в якій особа не бажає брати участь, засуджується міжнародним співтовариством як така що суперечить елементарним правилам людської поведінки, покарання, передбачене за дезертирство або ухилення від призову, може з урахуванням всіх інших вимог визначення бути розцінено як переслідування".

Крім того, як вбачається з інформації по країні походження про ставлення до дезертирів у Сирії на даний момент: Оперативне Керівництво Ноmе 0ffїсе Великобританії по Сирії від 15 січня 2013 року (http://www.unhcr.org/refworld/docid/50f55с8d2.html): "...сирійський уряд є жорстоко репресивним до інакомислення і свободи совісті які не є офіційно визнані в країні. Рівень смертей з вини влади з березня 2011 року неухильно зростає. Велика кількість солдатів було вбито за спробу втечі або за відмову відкривати вогонь по мирних жителях. У ході нинішнього конфлікту сирійська влада, ймовірно, потребує все більше призовників, щоб підтримати президента Асада. З урахуванням ситуації в Сирії, коли заявник є дезертиром з Сирійської армії, або може підлягати призову на військову службу після повернення, буде доречно надавати таким особам притулок, тому що сирійська влада буде розглядати їх як противників режиму".

Таким чином, позивач у разі повернення до країни походження може зазнати переслідувань за конвенційною ознакою - політичні переконання особи, що їй приписуються.

Згідно наявної у справі інформації по країні походження - інформації Балтійського інформаційного центру від 12.12.2014 року, бойовики збройної опозиції в п'ятницю влаштували мінометний обстріл Дамаска та його околиць. Так, на півдні столиці снаряди впали між кварталом Тадамун і табором біженців Ярмук (http://www.baltіnfo.ru/2014/12/12/Boeviki-ustroili-minometny-obstrel-Damaska-i-ego-okrain-est-zhertvy-467070).

Також, згідно інформації компетентних інформаційних джерел - "Великобританія: Home Office, "Інформація по країні і Керівництво - Сирія: Безпека й гуманітарна сітуація", грудень 2014", рівень насильства в основних містах і районах бойових дій в Сирії перебуває на такому рівні, що існують серйозні підстави вважати, що особа, тільки своєю присутністю там протягом будь-якого відрізка часу, стикається з реальним ризиком шкоди, що загрожує її життю або особистої недоторканності (http://www.refworld.org/docid/5492925f4.html).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка відображена в Рішенні від 28.06.2011 року № 8319/07 та 11449/07 у справі Суфі і Ельмі проти Сполученого Королівства - повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання (п.п.217-241).

Окрім того, згідно офіційної позиції УВКБ ООН від жовтня 2014 року, на даний момент майже всі райони країни (Сирії) охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково накладаються один на одного; ця ситуація посилюється внаслідок того, що за всі протиборчі сторони воюють іноземні найманці. Бої між сирійськими урядовими силами і масою антиурядових збройних груп не затихають. Паралельно угрупування "Ісламська держава Іраку і аль-Шама" зміцнила контроль над значними територіями півночі і північного сходу Сирії і часто вступає у збройні сутички з антиурядовими збройними групами, курдськими силами ("Загонами народної самооборони", ОНБ), а також з урядовими силами. Нанесення авіаційних ударів по цілях в угрупування "Ісламська держава Іраку і аль-Шама" 23 вересня 2014 привнесло в конфлікт додатковий ступінь складності. Оскільки міжнародні зусилля по знаходженню політичного вирішення ситуації в Сирії успіху досі не принесли, конфлікт і раніше призводить до подальших жертв серед цивільного населення, переміщенню людей і руйнування інфраструктури країни.(ч.2 Рекомендацій з питань міжнародного захисту щодо осіб, які залишають САР УВКБ ООН від жовтня 2014 року).

Відповідно до ч.4 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, за наявними даними, до квітня 2014 кількість осіб, які загинули в результаті конфлікту, перевищила 191 тис. чол. Найбільше число документально зафіксованих випадків смерті було зареєстровано в провінції Риф Дамаск, далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дераа і Хама. Повідомляється, що погіршення стану сирійської системи охорони здоров'я призвело до тисяч смертей від хронічних захворювань, яким можна було запобігти в звичайних умовах, а також до передчасних смертей від звичайно несмертельних інфекційних захворювань, захворювань, що виникають у новонароджених, і недоїдання. Крім того, в результаті конфлікту сотні тисяч людей отримали поранення, які часто призводять до тривалої непрацездатності, а ще більше людей страждають від наслідків психологічних травм, викликаних тим, що вони стали свідками насильства, втрати членів сім'ї.

Згідно ч.31 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, у світлі розвитку подій і зміни обставин в Сирії, можливо, буде доцільно переглянути (якщо цього ще не було зроблено) рішення у справах сирійців, чиї клопотання про надання притулку в минулому були відхилені, щоб ті, хто в силу обставин, що змінилися має обгрунтовані причини звернутися про надання притулку як біженці "на місці" (sur place), могли розраховувати на ухвалення відповідного рішення, яке дозволить їм користуватися захистом і правами, що випливають з визнання їх біженцями.

Відповідно до ч.34 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, враховуючи актуальність даного питання на тлі збільшення навантаження на сусідні з Сирією держави і відновлення припливу біженців, УВКБ ООН повторює свій заклик до держав, які не є сусідами Сирії, вивчити конкретні та ефективні способи вираження солідарності.

Згідно ч.36 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, солідарність може і повинна виражатися за допомогою забезпечення належного звернення та захисту відносно малих груп сирійців, які прибувають безпосередньо з Сирії, через країни регіону або морем в більш віддалені країни, а також за допомогою надання їм доступу на територію і до оперативних і справедливим процедурам розгляду клопотань про надання притулку. Необхідні великодушні підходи до захисту, що виражаються в незастосування санкцій до тих, хто прибуває без документів, що засвідчують особу (або іншим неправомірним чином), і в високому рівні позитивних рішень за клопотаннями про статус біженця поряд з наданням

супутніх прав.

Отже, існують загальновідомі офіційні документи, які підтверджують обґрунтованість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження, в якій існує військовий конфлікт.

Таким чином, серед фактів, повідомлених ОСОБА_1 та з урахуванням вищенаведеної інформації по країні походження є підстави для набуття статусу біженця або статусу особи, яка потребує додаткового захисту, у відповідності до умов, передбачених Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", оскільки позивач має обґрунтовані побоювання у випадку повернення до Сирії стати жертвою переслідування з боку влади як особа, що ухиляється від військової служби, і тим самим, розглядатись як особа, що є противником сирійської влади.

За таких обставин, суд вважає, що формальне ставлення з боку відповідача до перевірки усіх обставин, викладених позивачем, призвело до прийняття протиправного рішення щодо відмови ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи висновки УВКБ ООН щодо ситуації в Сирії, які викладені у Рекомендаціях з питань міжнародного захисту стосовно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку за жовтень 2014 року, а також враховуючи те, що позивача буде покликано до загальної мобілізації до армії Сірії, яка приймає участь у громадянській війні в цій країні, твердження позивача про наявність в Сирії небезпеки його життю не можна вважати очевидно необґрунтованими.

Згідно ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування Рішення Державної міграційної служби України № 571-14 від 03.11.2014 року про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, підлягає задоволенню. Крім того, належить зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням інформації по країні походження та встановлених судом обставин.

Тому позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 71, 86, 159 - 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Державної міграційної служби України від 03.11.2014 року № 571-14 про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - визнати протиправним та скасувати.

Зобов'язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Сирії ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В.В. Андрухів

Суддя І.В. Завальнюк

Суддя Е.В. Катаєва