Справа № 814/1560/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

03 жовтня 2014 року Справа № 814/1560/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за

адміністративним позовом: Дочірнього підприємства «Логістранс» (вул. Скороходова, 51-В, м. Миколаїв, 54002)

до відповідача: Територіальної Державної інспекції з питань праці у Миколаївській області (вул. Корабелів, 16, м. Миколаїв, 54020)

про: визнання протиправним та скасування припису від 15.05.2014р. № 14-01-065/0177-0155,

в с т а н о в и в:

Позивач, Дочірнє підприємство «Логістранс» (далі - ДП «Логістранс»), звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування припису Територіальної Державної інспекції з питань праці у Миколаївській області (далі - відповідач, ТДІП) № 14-01-065/0177-0155 від 15.05.2014 року.

В обґрунтування позову ДП «Логістранс» зазначило, що вказаний припис неправомірним та таким, що підлягає скасуванню з підстав, зазначених у позові.

Відповідач проти адміністративного позову заперечує та зазначає, що факти, викладені в акті перевірки щодо результатів перевірки грунтуються на наявних фактах порушення позивачем норм діючого законодавства, а оскаржуваний припис є законним і скасуванню не підлягає (арк. спр. 31 - 33).

Представники позивача та відповідача надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (арк. спр. 127, 128).

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог, виходячи з наступного.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 12.05.2014 року по 15.05.2014 року головним державним інспектором праці Територіальної Державної інспекції праці у Миколаївській області проведено планову перевірку Дочірнього підприємства «Логістранс», за результатами якої складено Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 14-01-065/0177 від (далі - акт перевірки, арк. спр. 9 - 16). На підставі Акту перевірки позивачем складено припис № 14-01-065/0177-0155 від 15.05.2014 року (арк. спр. 7 - 8), в якому позивачу приписується наступне:

« 1. Забєзпєчити достовірний облік виконуваної працівниками роботи шляхом запровадження обліку їх явки та відлучень відповідно до ч.2 ст.30 ЗУ «Про оплату праці».

2. Забезпечити ведення книги обліку руху трудових книжок відповідно до п.7.1 глави 7 Інструкції №58.

3. Заробітну плату працівниками за період з 01.12.2013р.привести у відповідність до умов колективного договору, додатку №3. Забезпечити перерахування та виплату заробітної плати відповідно до ст..6 та 21 ЗУ «Про оплату праці».

4. Наказ №21 від 05.05.2010р привести у відповідність до ст.24 КЗпП.

5. Наказ №88 від 05.11.2012р.привести у відповідність ч. 1 ст.117 та забезпечити виплату належних працівнику коштів.»

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом встановлено наступне.

Так, у приписі вказано, що позивачем порушено ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» та ч. 2 п. 14 Постанови Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20.07.1984 №213 «Про затвердження типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників і службовців підприємств, установ, організацій», оскільки не ведеться облік приходу та відлучень працівників на робочому місиі.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 вказаного закону роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Такий облік забезпечений на підприємстві шляхом покладення обов'язків по веденню табеля робочого часу на головного бухгалтера (наказ №20 від 25.03.2011). Крім того, облік виконуваної роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці не має нічого спільного з обліком приходу та відлучень, про які йдеться у акті перевірки та приписі, та взагалі ці питання не піддавалися перевірці. За таких умов твердження про порушення вказаної норми не має жодного правового підгрунтя.

Згідно з ч.2 п.14 Постанови Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20.07.1984 №213 «Про затвердження типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників і службовців підприємств, установ, організацій» до початку роботи кожний робочий і службовець зобов'язаний відмітити свій приход на роботу, а по закінченню робочого дня - ухід з роботи в порядку, встановленому на підприємстві, в установі, організації. Законодавець у даній нормі не покладає жодного обов'язку на роботодавця, а лише на працівників. А відносно твердження про відсутність у позивача обліку приходу та відлучень працівників на робочому місці, то це твердження жодним чином не випливає з вказаної норми права. За таких умов п.1 приписи не відповідає вимогам діючого законодавства, а відтак, є неправомірним.

Що стосується твердження про порушення п.7.1. глави 7 Інструкції №58 щодо неналежного ведення книги обліку руху трудових книжок, яка є не пронумерованою, не прошнурованою та не скріпленою підписом керівника підприємства і печаткою, суд зазначає, що дане твердження не відповідає дійсності. Книга обліку руху трудових книжок була представлена в суд для огляду та досліджена у судовму засіданні 18.07.2014 року (арк. спр. 85 - 89). За таких умов в цій частині припис є неправомірним.

Стосовно третього пункту оскаржуваного припису, суд зазначає наступне.

Даний пункт припису стосується того, що пропонується привести заробітну плату працівникам за період з 01.12.2013 року у відповідність до умов додатку №3 до колективного договору та забезпечити перерахування та виплату заробітної плати у відповідності до статей 6 та 21 Закону України «Про оплату праці». Тобто йдеться про коефіцієнти, які мають застосовуватися з метою дотримання міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

По-перше, інспектор пропонує зробити перерахування заробітної плати з врахуванням коефіцієнту 1,78 з 01.12.2013 року, нехтуючи при цьому тим, що самі коефіцієнти були запроваджені додатком до колективного договору, зареєстрованого 30.12.2013 року. По-друге, інспектор при цьому зневажає наявністю у колективному договорі додатку №4 (арк. спр. 77), де посадовим особам, про яких вказано у приписі встановлено посадові оклади 2050грн. і жодні зміни до цього додатку не внесено. Відповідно до ч.2 ст.94 КЗпП розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праіці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Отже, серед інших чинників, що впливають на розмір заробітної плати є і той, що вказує на результати діяльності підприємства. Так, на загальних зборах ДП «Логістранс» у грудні 2013 року прийнято рішення протягом першого півріччя 2014 року виплачувати заробітну плату без застосування коефіцієнту міжпосадових співвідношень в окладах з метою недопущення дестабілізації фінансових показників (арк. спр. 24). Таке рішення знаходиться у повній відповідності до ст. 11 Закону СРСР від 17.06.83р. «Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями». Зокрема трудовий колектив має право вносити пропозиції про вдосконалення оплати праці, забезпечення відповідності заробітної плати кожного працівника особистому трудовому вкладові і про посилення її залежності від кінцевих результатів роботи колективу. Відтак, звинувачення на адресу підприємства, вказані у приписі, є неправомірними.

Одночасно з цим, оскаржуваним приписом пропонується привести наказ №21 від 05.05.2010 року у відповідність до ст.24 КЗпП. У даному наказі є декілька пунктів, що стосуються звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральниці з власним бажанням та прийняти на дану посаду ОСОБА_2 за суміщенням з окладом згідно з штатним розкладом.

Як зазначає позивач, інспектор в даному випадку вважає, що у наказі потрібно було вказати не прийняти на роботу за суміщенням, а доручити роботу за суміщенням, хоча така точка зору нічим не обґрунтована.

ОСОБА_2 з 23.09.2009 року працювала на підприємстві на основній посаді інженера-експедитора, а з 01.02.2011 року - інженера. Суміщення професій працівником ОСОБА_2 знаходиться у повній відповідності до вимог ст.105 КЗпП України, в якій зазначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві поряд із своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією без звільнення від своєї роботи проводиться доплата за суміщення професій. Розмір доплати при цьому встановлюється на умовах, передбачених колективним договором, і може становити і 100% окладу за штатним розкладом тієї посади, що суміщається. Саме через це ОСОБА_2 і табелювали як за повний робочий день на основній посаді і на посаді за суміщенням, і такий порядок жодним чином не суперечить діючому законодавству.

За таких умов твердження про порушення ст.24 КЗпП є неправомірним, а відтак припис в цій частині підлягає скасуванню.

У приписі також пропонується привести наказ №88 від 05.11.2012 у відповідність до ч.1 ст.117 КЗпП та забезпечити виплату належних працівнику коштів. Згаданим наказом ОСОБА_3 було звільнено з посади експедитора за згодою сторін по п.1 ст.36 КЗпП України. Фактично порушення позивача полягає у тому, що розрахунок по заробітній платі було проведено не у день звільнення з посади, а наступного дня - 06.11.2012 року.

Одночасно з цим, інспектор ТДІП у приписі та Акті перевірки вказує, що у листопаді 2012 року ОСОБА_3 пропрацював лише 2 дні. Робочими днями були 1 і 2 листопада (четвер і п'ятниця), 5 листопада, понеділок, був також робочим днем, і в цей день ОСОБА_3 не працював. Відтак, відповідно до ст.116 КЗпП, якщо працівник в день звільнення не працював, то виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. ОСОБА_3 звернувся за виплатою сум 06.11.2012 року і в цей же день сума розрахунку була йому виплачена, про що вказано і у приписі.

Отже,вимога про зміну даного наказу є неправомірною і в цій частині підлягає скасуванню.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду законність та обґрунтованість прийнятого рішення. Натомість позивачем надано суду достатні докази на підтвердження його позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 71, 122, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати припис № 14-01-065/0177-0155 від 15.05.2014 року, винесений головним державним інспектором праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.В. Малих