Справа № 810/61/15
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року № 810/61/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лапія С.М.,

при секретарі судового засідання - Феленюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ейрсистемс" до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "Ейрсистемс" з позовом до Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.11.2014 №, № та №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства є необґрунтованими, а прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення - протиправними.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовних вимог не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

ТОВ «Ейрсистемс» зареєстроване як юридична особа 08.07.2008, , як платник податків перебуває на обліку у Броварській ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області.

Посадовою особою Броварської ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Ейрсистемс" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "ЮКК "Зевс" (код за ) за період з 01.09.2013 по 30.04.2014.

За наслідками перевірки складено Акт від 29.10.2014 № 695/22-01/35976918 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено наступні порушення:

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2013 року на суму 175 824 грн., за жовтень 2013 року на суму 189 385 грн., за квітень 2014 року на суму 261 433 грн., за липень 2014 року на суму 35 329 грн.;

- п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст.200 ПК України, що призвело до завищення р. 19 «від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового періоду)» у жовтні 2013 року у розмірі 1 654 грн., що підлягає зменшенню;

- п.п. 139.1.1, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2013 рік у сумі 348 520 грн.

На підставі висновків Акту перевірки Броварською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.11.2014:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 348 520,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 87 130,00 грн.,

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 661 971,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 165 493,00 грн.;

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 654,00 грн.

Вважаючи висновки податкового органу необґрунтованими, а прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Як встановлено судом, ТОВ «Ейрсистемс» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «ЮКК «Зевс».

Між позивачем (Покупець) і ТОВ "ЮКК "Зевс" (Постачальник) 01.09.2013 укладено Договір купівлі-продажу № 14, згідно умов якого Постачальник постачатиме Покупцю товар протягом терміну дії Договору. Асортимент, кількість (розмір партії) поставки, ціни кожної конкретної партії товару визначаються у взаємоузгоджених Специфікаціях. Специфікації містяться у додатку 1 до цього договору, є невід'ємною частиною договору та повинні містити найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю та загальну вартість товару.

На підтвердження факту купівлі у ТОВ "ЮКК "Зевс" товарно-матеріальних цінностей позивачем надано суду договір купівлі-продажу від 01.09.2013 №14 (т. 1 а.с. 95 - 96), специфікації (т. 1 а.с. 97 - 117), видаткові накладні (т. 1 а.с. 195 - 218, 234 - 243), податкові накладі (т. 1 а.с. 161 - 194, 219 - 233), копії яких містяться в матеріалах справи.

Також позивачем долучено до матеріалів справи копії міжнародних товарно-транспортних накладних, вантажно-митних декларацій, інвойсів (т. 1 а.с. 118 - 159), з яких слідує, що товар, придбаний ТОВ "ЮКК "Зевс" на підставі зовнішньоекономічних договорів та був розмитнений в митних органах.

Дослідивши вказані документи, суд приходить до висновку, що вони містять повний перелік всіх обов'язкових реквізитів, визначених ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення № 88).

Крім того, на час укладення вказаного договору ТОВ "ЮКК "Зевс" було належним чином зареєстроване як юридична особа та було платником податку на додану вартість, дебіторська та кредиторська заборгованість у розрахунках між сторонами відсутні, що не заперечувалось податковим органом у ході перевірки.

У той же час, податковим органом не вказано жодних зауважень щодо форми, правильності заповнення чи наявності обов'язкових реквізитів зазначених документів.

Також вказані господарські операції відображені у податковій звітності позивача, що підтверджується відомостями Акту перевірки.

Як встановлено судом, придбані у ТОВ "ЮКК "Зевс" товарно-матеріальні цінності пов'язані із основним видом діяльності позивача, оскільки використовувались для здійснення такої діяльності, як будівництво житлових і нежитлових будівель, оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів робіт/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК України).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріпленою печаткою (за наявності) податкову накладну.

З викладеного слідує, що законодавством визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця, фіктивність операцій/відсутність поставки (нездійснення оподатковуваної операції) та, крім того, відсутність у платника податків на момент перевірки первинних документів, податкових накладних або видача їх юридичною особою, яка не є платником ПДВ. У свою чергу пунктом 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 №165, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за №233/2037, визначено один випадок недійсності податкової накладної, а отже і неможливості формування на її підставі податкового кредиту - якщо вона заповнена юридичною особою, яка не зареєстрована як платник ПДВ.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Частиною 1 ст. 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Водночас статтею 1 цього ж Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 2 цієї статті та пунктів 2.4., 2.5., 2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, зокрема, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Отже, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, одним з обов'язкових реквізитів яких є особистий підпис уповноваженої особи, яка підписала цей документ на підтвердження фактичного здійснення господарської операції.

Відтак, підписання первинних документів уповноваженою особою на підтвердження фактичного здійснення операції надає документу юридичну силу, робить його дійсним та, відповідно, є підставою для виникнення відповідних податкових наслідків за фактично здійсненою операцією.

При дослідженні факту здійснення господарських операцій оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тих операцій, на підставі яких сформовані дані податкового обліку.

Відповідачем не надано будь-яких доказів, у т.ч. визначених у Акті перевірки, на підтвердження висновків про безтоварність вказаних господарських операцій, які покладено у основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Також при прийнятті рішення в даній адміністративній справі судом враховується, що предмет вказаних господарських операцій позивача відповідає видам його господарської діяльності, на що вказує аналіз операцій з придбання товарів і його подальшого використання позивачем у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

У той же час в Акті перевірки податковим органом підтверджено належне документальне оформлення вказаних господарських операцій та їх відображення позивачем у податковій звітності.

Контрагент позивача на момент вчинення господарських операцій був належним чином зареєстрований як юридична особа та мав статус платників податку на додану вартість, що не заперечувалось податковим органом, отже, мали право видавати податкові накладні.

Вказані податкові накладні містять належну деталізацію товарів, видані контрагентом позивача за оподатковуваними операціями за ставкою 20%, що відповідає вимогам закону стосовно порядку їх оформлення та підстав видачі, наведені в них дані відповідають та кореспондуються з даними первинних документів. При цьому, первинні документи відповідають наведеним вище вимогам щодо форми і змісту.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на відомостях, відображених в акті ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 24.06.2014 №329/26-56-22-03/37727193 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ЮКК "Зевс" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.07.2013 по 31.05.2014", яким встановлено відсутність реального здійснення господарської діяльності ТОВ "ЮКК "Зевс", що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків.

Однак, відомості, викладені відповідачем із посиланням на вказаний Акт, не можуть братись до уваги судом при встановленні фактичних обставин справи, оскільки зазначений акт не містить жодних даних щодо обставин досліджуваних судом господарських операцій, а отже - не спростовує їх здійснення, як стверджує відповідач.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2014 в адміністративній справі №826/9966/14 визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, що виразились у проведенні зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридично-консалтингова компанія "Зевс", результати якої оформлені Довідкою від 24.06.2014 р. №329/26-56-22-03-09/37727193 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ЮКК "Зевс" (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.07.2013 р. по 31.05.2014 р."; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві вилучити з АІС "Податковий блок" та з автоматизованої системи "Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" інформацію, внесену на підставі висновків зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридично-консалтингова компанія "Зевс", результати якої оформлені Довідкою від 24.06.2014 р. №329/26-56-22-03-09/37727193 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ЮКК "Зевс" (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.07.2013 р. по 31.05.2014 р."; та зобов'язати Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відновити дані податкової звітності ТОВ "ЮКК "Зевс", шляхом внесення до них даних, визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість ТОВ "ЮКК "Зевс" за період з 01.07.2013 р. по 31.05.2014 р.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014 змінено постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2014 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві по проведенню зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Юридично - консалтингова компанія «Зевс», виклавши другий абзац резолютивної частини постанови наступним чином: «Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Юридично - консалтингова компанія «Зевс» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.07.2013 року по 31.05.2014 року. В решті постанову суду залишено без змін.

Оскільки саме вказаний акт про неможливість проведення зустрічної звірки та висновки, що у ньому викладені, використано відповідачем у даній справі як доказову базу, суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність правочину позивача з ТОВ "ЮКК "Зевс" є безпідставними та такими, що ґрунтуються виключно на відомостях, що не мають юридичного значення.

Крім того, зі змісту Акту перевірки слідує, що висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства також ґрунтуються на відомостях, відображених в листі ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 02.10.2014 №2059/7/26-56-22-03-10, в якому зазначено, що у межах проведення слідчо-оперативних заходів вилучено 54 печатки по 46 суб'єктам господарської діяльності, в тому числі по ТОВ "ЮКК "Зевс". ТОВ "ЮКК "Зевс" протягом січня 2013 року - квітня 2014 року сформовано незаконний податковий кредит вигодонабувачам на суму 9 млн. грн.; директор, бухгалтер та засновник гр. ОСОБА_1 знаходиться у розшуку Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 190 КК України.

Однак, суд не приймає до уваги як доказ у справі вказаний лист ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 02.10.2014, оскільки вказаний документ згідно кримінального-процесуального законодавства України є лише одним із засобів доказування у кримінальній справі, а наявність порушеної кримінальної справи, до моменту винесення судом вироку, не засвідчує наявність або відсутність у діях особи складу злочину. Крім того, результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. Зокрема, аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.08.2012 № К-39842/10.

Отже, факт проведення правоохоронними органами досудового розслідування за фактом створення і діяльності фіктивних підприємств не є належним доказом у справі.

При цьому, відповідачем не надано суду відомостей щодо прийняття процесуальних рішень у даному досудовому розслідуванні, а також вироку суду, який набрав законної сили щодо створення і діяльності саме ТОВ "ЮКК "Зевс".

Так, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження неможливості здійснення контрагентом позивача господарських операцій податковим органом суду не надано.

Суд також зазначає, що відповідачем не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність цін за вказаними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки продукції, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Під час розгляду справи відповідачем не наведено обставин, які б перешкоджали наданню цих доказів.

Судом під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б свідчили про нікчемність правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обставин та підстав, які б унеможливлювали формування позивачем сум валових витрат та податкового кредиту за вказаними операціями.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Таким чином, закон виходить з презумпції легітимності укладених договорів, тобто відповідні рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлене інше.

Вищий адміністративний суд України у своєму роз'ясненні від 02.06.2011 №742/11/13-11 наголошує на тому, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Також зазначено, що якщо віднесення сум до складу податкового кредиту відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Згідно мотивувальної частини постанови Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 у справі №К/9991/50772/12 головною підставою для висновку про нікчемність правочину являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами перевірок, які б факти в цьому акті не були відображені.

Отже, отримання податковим органом відомостей про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Також, Верховним Судом України 31.01.2011 винесено ухвалу у справ № 21-47а10, прийняту за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На думку суду, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач здійснив визначення сум податкового кредиту на підставі належним чином оформлених податкових накладних відповідно до чинного законодавства України, а висновки Акту перевірки є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню..

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КАС України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач не звертався до суду з клопотанням про відшкодування судових витрат, дане питання при прийнятті рішення у справі судом не розглядається.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 97, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області податкові повідомлення-рішення від 17.11.2014 № , та № .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 02 лютого 2015 р.