Справа № 339/391/14-а
Суддя: Головенко О. С. О. С.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 339/391/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Головенко О. С. ,

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю позивача ОСОБА_1, представників ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3

представника відповідача Козаківської сільської ради Мандрик М.Д.

третьої особи ОСОБА_6, його представника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Козаківської сільської ради , ОСОБА_8 про визнання протиправним рішення суб''єкта владних повноважень ,-

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати рішення Козаківської сільської ради №77 від 11 липня 2004року , згідно якого у ОСОБА_9 вилучено земельну ділянку біля її будинковолодіння на передано у власність ОСОБА_8

Вимоги позову обгрунтовані тим, що в жовтні 2013року на підставі рішення Болехівського міського суду він став власником будинковолодіння в АДРЕСА_1 , яке раніше належало покійній ОСОБА_9

До вказаного будинковолодіння прилягає земельна ділянка, яка у відповідності до вимог ст. 377 ЦК повинна перейти й до нього, як спадкоємця після смерті ОСОБА_9

27.03.2014року земельною комісією Козаківської сільської ради визначені розміри і межі земельних ділянок , надані у користування йому -0,096га, а ОСОБА_8 -0,056га.

Не погоджуючись із такими замірами, він 10.05.2014року звернувся до суду, і в ході розгляду справи дізнався, що ОСОБА_8 рішенням Козаківської сільської ради від 11 липня 2004року передано земельну ділянку, площею 0,18 га , яка належала ОСОБА_10 і прилягала до її будинковолодіння.

Вважає таке рішення протиправним, оскільки воно приймалось без волевиявлення ОСОБА_9 Під час її відвідувань, ОСОБА_9 розказувала йому, що вона віддала своїм родичам в постійне користування належні їй земельні ділянки поза межами села, а ОСОБА_6- передала у тичасове користування частину городу біля свого будинку та завжди стверджувала, що жодних документів з цього приводу не підписувала, і після її смерті вся земельна ділянка біля будинку перейде йому, позивачу.

В процесі розгляду справи позивач, уточнивши позовні вимоги, вказував на те, що підставами стверджувати про відсутність волевиявлення ОСОБА_9 є і те, що заява, написана не нею, і підпис від її імені підроблений.

А також просив поновити йому пропущений строк для оскарження рішення від 11 липня 2004року, про яке він дізнався в червні 2014року , отримавши заперечення в суді.

Його представник , з чим погодився і сам позивач, стверджували, що оскільки встановлено, що ОСОБА_9 була неписьменною, то заява від 06.07.2004року офомлена від її імені з грубим порушенням п. 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, так як складена без участі сторонніх осіб .

В судовому засіданні позивач та його представники підтримала доводи позовної заяви з наведених вище підстав. Додатково позивач пояснив, що ОСОБА_9 була неграмотною жінкою. Він у 2012році приїхав на праздник до неї і вона йому повідомила, що склала заповіт в його користь і хоче, щоб ОСОБА_8 віддав їй назад город, бо вона немає заїзду до будинку. Для обслуговування житлового будинку, який він успадкував, йому надали земельну ділянку, але з такими розмірами він не згідний, тому що немає заїзду.

Представники відповідача - Козаківської сільської ради позовні вимоги не визнали. Зокрема, представник ОСОБА_11 пояснила, що ще у 2004році ОСОБА_10 роздала належні ій земельні ділянки своїм родичам : ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, написавши заяву і усвідомлюючи свої дії. В листопаді 2012року земельною комісією був здійснений вихід на земельну ділянку в урочищі "коло хати", комісія провела обміри земельної ділянки , закріпленої за будинком ОСОБА_9, яка була присутня при цих обмірах. Всі кілочки та межові знаки ставили з ініціативи померлої, склала акт, який не був затверджений сесією, оскільки не виносився на розгляд сесії.

Буречи до уваги, що відповідачем у справі може бути тільки суб'єкт владних повноважень, за згодою позивача, суд змінив процесуальне становище відповідача ОСОБА_8, визнавши його третьою особою на стороні відповідача.

Заперечуючи позовним вимогам ОСОБА_8 та його представник покликалися на те, що

оспорюване рішення Козаківської сільської ради є законним, оскільки земельна ділянка надана ОСОБА_6 в 2004році зі згоди ОСОБА_9, він нею користувався при житті ОСОБА_9 і вона цьому не заперечувала, і це підтвердили свідки. Висновок посмертної почеркознавчої експертизи вважають сумнівним, він суперечить матеріалам справи і не може бути належним доказом ( експертом всупереч Науково-методичним рекомендаціям використано в якості взірців підписів померлої копії документів; немає точних даних , що підписи на вільних взірцях підпису належали саме померлій; вільни зразки підписів є різними за формою документа, виконані в різний час і зовсім не наближені до часу виконання підпису на заяві від 06.07.2004року).

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що після смерті свого сина ОСОБА_9 сказала йому, що свої поля роздасть, вказавши, що город біля будинку дає дружині ОСОБА_8, а, інші земельні ділянки - ОСОБА_12 та ОСОБА_15, а ОСОБА_1 - будинок, так як він являється братом її чоловіка і йому не потрібно поля, оскільки він не буде його косити та обробляти, а до будинку приїде колись на гриби. ОСОБА_9 була немічною і дружина ОСОБА_6 доглядала за нею, допомагала по господарстві та готувала їсти, оскільки жила по сусідству. ОСОБА_1 приїжджав до ОСОБА_9 тільки на свята погостювати, а ОСОБА_2 в селі ніхто не бачив 40 років. Коли померла ОСОБА_9, син привіз ОСОБА_1 на похорон і він говорив йому, що поля йому не потрібно, добре, що ОСОБА_9 дала будинок і буде де з дітьми та внуками приїхати на гриби. ОСОБА_8 користувався земельною ділянкою, яку йому дала ОСОБА_9 з 2004 року , і ще за життя ОСОБА_9 немала ніяких заперечень.

Свідок ОСОБА_12 вказав, що ОСОБА_9 була рідною сестрою його мами і з 1999 року, коли помер її син, він та його дві сестри доглядали за нею, допомагали по господарству. До 2004 року ОСОБА_9 вела сама домашнє господарство, мала корову. В 2004 році вона виришіла розділити землю між трьома племінниками, прийшла до сільської ради. Він на прохання ОСОБА_9 написав заяву, оскільки вона була малограмотною та тричі прочитав і вона підписала дану заяву про передачу своїх земельних ділянок. ОСОБА_8 згідно заяви вона передавала урочище ""Город біля хати"", ОСОБА_12- урочище ""Лан"", урочище ""Бабіїв город"", ОСОБА_13 - урочище ""Пікуй"" і урочище ""Лан"" та ОСОБА_16- урочище ""Бряза"". Дана заява зареєстрована у книзі заяв і скарг та розглянута на сесії сільської ради і винесено рішення про передачу даних земельних ділянок цим громадянам, а також зроблено запис в погосподарських книгах землевпорядником. З того часу з 2004року нові землекористувачі стали користуватися цими земельними ділянками, оплачують податки і в погосподарських книгах зазначені, як власники земельних ділянок. Після цього у ОСОБА_9 згідно погосподарських книг залишилося 0,02 га землі для обслуговування житлового будинку та 0,09га городу біля хати для ведення особистого господарства.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона, ОСОБА_12, ОСОБА_3 ( дружина ОСОБА_8.) доглядали за ОСОБА_9 після смерті її сина , який помер в 1999році та похоронили її в 2012році. У 2004 році вона вже не могла вести господарство і продала корову, а поле роздала їм трьом і ще одній племінниці - ОСОБА_16 Розділити землю ОСОБА_9 хотіла ще за життя, вона зібрала всіх і сказала, що хоче розділити поле між ними. Спірну земельну ділянку вона віддала ОСОБА_8, чоловіку ОСОБА_3, оскільки вони жили по сусідству. ОСОБА_9 вказувала, яка земельна ділянка кому має належати. Про наміри віддати ОСОБА_1 будинок та земельну ділянку на той час ОСОБА_9 нічого не говорила. У 2012 році ОСОБА_9 розповіла, що на Покрови приїжджав ОСОБА_1 наполіг, щоб вона переписала на нього хату.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, давши їм правову оцінку, вважає, що у позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Способи захисту порушених прав визначені ст.152 Земельного кодексу України, зокрема шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

При цьому згідно статті 155 Земельного кодексу України підставою для визнання акту недійсним є видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Тобто, обов'язковою умовою визнання протиправним правового акта індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень є порушення у зв'язку з прийняттям цього акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а підставами для визнання його протиправним є невідповідність вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. В разі не доведення позивачем наявності обставин порушення його прав чи інтересів як підстави для їх захисту заявлений ним позов не підлягає задоволенню за відсутності правових підстав, оскільки ст.2 КАС України передбачає звернення до суду саме за захистом певних порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Суд зазначає, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що оскаржуваним рішенням, прийнятим суб'єктом владних повноважень, порушено його право на отримання спірної земельної ділянки, 0.18 га в урочищі "Город, коло хати" в с.Козаківка, Болехівської міської ради.

Встановлено, що первинним користувачем земельної ділянки за вказаною адресою, була жителька с. Козаківка ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після її смерті, позивач, як спадкоємець за заповітом, успадкував належне їй майно у вигляді будинковолодіння в АДРЕСА_1. (а.с.4,5).

З оглянутої в судовому засіданні погосподарської книги №4 по с.Козаківка, вбачається, що на час смерті ОСОБА_9 за нею облікувалася земельна ділянка, площею 0,09га ( з них 0,07- для ведення господарства та 0,02- для будівництва та обслуговування житлового будинку). Але правовстановлюючого документу - Державного акту права власності на земельну ділянку вона не виготовила.

Відповідно до ст. 120 ЗК якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, до позивача, як набувача права власності на житловий будинок в порядку спадкування, переходить право користування земельною ділянкою в тому розмірі, який облікувався за попереднім землекористувачем ОСОБА_9 .

Як ствердив позивач, 27.03.2014року земельною комісією Козаківської сільської ради визначено межі земельних ділянок, які передані у користування: йому в такому ж розмірі, -яка облікувалася за померлою ОСОБА_9 розмірі- 0,096га, а сусідньому землекористувачу ОСОБА_8 - 0,056га.

Однак з цим позивач не погоджується, вважає, що до нього має перейти і право на земельну ділянку, площею 0,18га, яка за рішенням Козаківської сільської ради від 11.07.2004року вилучена у ОСОБА_9 та передана у власність ОСОБА_6

Підставами для визнання протиправним та скасування такого рішення , на думку позивача, є те, що воно суперечить волевиявленню ОСОБА_9 , яка за життя вказувала, що все майно заповість йому.

Але такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Так, рішенням сесії Козаківської сільської ради від 11липня 2004року за №77 прийнято наступне : затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки ОСОБА_9 ; вилучено у неї земельну ділянку в урочищі "Город коло хати", площею 0,18га в землі запасу сільської ради ; передано у власність ОСОБА_8 земельну ділянку в урочищі "Город, коло хати" площею, 0,18га для ведення селянського господарства. (а.с.48).

Як стверджував представник відповідача Козаківської сільської ради, приймаючи рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_9 виходили із її волевиявлення , яке також відображене в заяві про вилучення земельних ділянок.

На а.с.23 міститься копія заяви із змісту якої вбачається, що 06.07.2004року на ім'я сільського голови с.Козаківка від ОСОБА_9 подана заява, в якій вона просить вилучити в землі запасу та передати окремимим громадянам земельні ділянки, в тому числі ОСОБА_8 - в Урочищі "Город.Коло хати", розміром 0,18га.

Та й сам позивач не заперечував цього факту, вказуючи в позовній заяві, що дізнався від самої ОСОБА_9, що вона передала своїм родичам в постійне користування земельні ділянки за межами села, а ОСОБА_8 - в тимчасове користування частину городу біля будинку.

Судом встановлено, що з часу написання заяви та прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_6 став користуватися вказаною ділянкою і ОСОБА_9 ніколи не заперечувала цьому і не пред'являла будь-яких претензій, про що ствердили в судовому засіданні свідки.

Доводи позивача про те, що ніби- то цю ділянку ОСОБА_9 надала ОСОБА_8 у тимчасове користування, а після її смерті, земельна ділянка належатиме йому, суд розцінює як його власне тлумачення обставин справи в свою користь.

З часу написання заяви (2004рік) ОСОБА_9 прожила ще 8 років, впродовж якого спірна земельна ділянка була в користуванні ОСОБА_8 і таким чином, в ОСОБА_9 було достатньо часу, щоб змінити своє волевиявлення щодо земельної ділянки.

Таким чином, ОСОБА_9 виявила свою волю щодо розпорядження належних їй земельних ділянок і за своє життя такі дії не оспорювала.

Зі змісту позовної заяви позивача та пояснень в суді вбачається, що підставою для задоволення його вимог та визнання протиправним оскаржуваного рішення є відсутність волевиявлення ОСОБА_9на передачу спірної земемельної ділянки ОСОБА_8, що на його думку, підтверджено єдиним доказом - висновком експертизи .

За висновком експертизи підпис від імені ОСОБА_9, на заяві від її імені на ім'я сільського голови ОСОБА_12 про передачу земельних ділянок від 06.07.2004року , виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою. ( а.с.137-138).

Що стосується висновку експертизи, то він відповідно до ст. 86 КАСУ є одним із доказів, який суд повинен оцінити за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Ніякі докази немають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КАС України висновок експерта для суду не є обов'язковим , онак незгода суду з ним повинна бути мотивована в постанові або ухвалі.

З метою забезпечення єдиного підходу при проведенні судових експертиз і підвищення якості проведення судових експертиз наказом МІНІСТЕРСТВО ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ від

08.10.98 № 53/5 ( з подальшими змінами) затверджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (надалі Рекомендації).

Відповідно до п.1.1. Рекомендацій для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

В той же час із висновку експерта вбачається, що для порівняльного дослідження експерт використовував вільні зразки підписів ОСОБА_9, надані не в оригіналі, а в копіях , зокрема: аркуш з паспорта громадянина України, посвідчення учасника війни, посвідчення на гарантії і пільги в звязку з проживанням в гірській місцевості, аркуш з журнала нотаріальних дій, де зареєстрований заповіт від імені ОСОБА_9

Як зазначено в п.1.1.1.3, 1.5, 1.8 Рекомендацій якщо неможливо пред'явити вільні та експериментальні зразки почерку особи, яка підлягає ідентифікації в зв'язку зі смертю, то в такому випадку як зразки слід надавати документи, на яких рукописні підписи достовірно виконані цією особою, на яких є власноручний підпис. При цьому, ці вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка), за формою документа (накладні, відомості) , за його змістом та цільовим призначенням і таких зразків повинно бути не менше, ніж на 15 документах.

Вільні зразки підпису ОСОБА_9, які для дослідження використовував експерт, виконані у різний час (на заяві про видачу паспорта -1996р, на передачу земельної ділянки - 1993р, на заповіті -2012рік, посвідченні учасника війни - 1998р., посвідченні на гарантії і пільги в зв'язку з проживанням в гірській місцевості -1998р , тобто зовсім не наближені до часу виконання підпису на досліженій заяві (2004рік) . Крім того, всі ці експериментальні взірці є різні в порівнянні із об'єктом дослідження за формою документа.

Беручи до уваги твердження позивача в суді та його представника на а.с.155 про те, що покійна ОСОБА_9 була неписьменна, а ОСОБА_6 заперечував (а.с.154) , що підписи на заяві від імені ОСОБА_9 про передачу у безоплатну власність земельної ділянки ОСОБА_9 на імя Козаківської сільської ради від 26.11.1993року ; посвідченні учасника війни від 11.08.1998року; посвідченні на гарантії і пільги в зв'язку з проживанням в гірській місцевості від 09.04.1998року належить саме їй, то в такому випадку є сумніви в тому, що підписи на цих вільних зразках належать саме ОСОБА_9, і, відповідно, є сумніви у висновку експертизи, проведеної на підставі вказаного порівняльного матеріалу.

Про сумнівність підпису ОСОБА_9 на вільних зрахках свідчить і те, що наданий позивачем як достовірний взірець підпису ОСОБА_9 на копії заяви про отримання пенсії від 01.03.1985року , експерт не звяв до уваги та визнав, що він виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою, хоч таке питання на експерту не ставилося .

Таким чином, для дослідження експерт викристав зразки підписів на 3 аркушах (оригіналах документів) та на 4 аркушах (копіях), що теж є порушенням вимог Рекомендацій, де зазначено, що для дослідження необхідно використовувати зразки підписів на 15 аркушах, оскільки чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках, а при проведенні почеркознавчої експертизи не було надано для дослідження відповідної кількості вільних зразків.

Проводячи посмертну судово-почеркозавчу експертизу, експерт також не досліджував і стан здоров'я ОСОБА_9 на час написання заяви 2004рік.

Окрім того, даючи оцінку експертному висновку на предмет достатності і взаємному зв'язку з іншими доказами у сукупності, суд прийшов до висновку, що він суперечить встановленими в судовому засіданні обставинам, на підставі яких суд, як зазначено вище, визнав, що волевиявлення ОСОБА_9 щодо вилучення у неї спірної земельної ділянки та передачу її ОСОБА_8 відповідало її волі, і вона за життя не заперечувала цьому.

А тому експертний висновок не можна вважати всебічним, повним та об'єктивним і таким чином, його не можна визнати беззаперечним доказом, що б підтвердив волевиявлення ОСОБА_10 щодо надання згоди про вилучення земельної ділянки .

Не заслуговують на увагу доводи представника позивача, викладені в клопотанні на а.с.155 про те, що оскільки ОСОБА_9 була неписьменна, то подана від її імені заява повинна бути перечитана в присутності сторонніх осіб, про що робиться запис у складеному документі.

Виходячи із правового аналізу Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яку власне посилається представник, вбачається, що такі вимоги стосуються у разі, коли посвідчуються дії, для яких є обов'язкова форма нотаріального посвідчення : заповіту, довіреності. В даному випадку заява, адресована на ім''я сільського голови про вилучення земельних ділянок в землі запасу не потребувала нотаріального посвідчення, а тому покликання представника позивача на порушення п.13 вказаної Інструкції є безпідставним.

В той же час, суд звертає увагу на те, що в заповіті, складеного на користь позивача, відмітки про те, що його зміст перечитувався в присутності сторонніх осіб немає, а зазначено , що заповіт прочитаний самою ОСОБА_9 (а.с.71).

Суд згідно частини 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися органи місцевого самоврядування при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, приходить до висновку, що оскаржуване позивачем рішення прийняте в межах повноважень та відповідно до діючого земельного законодавства і аж ніяк не порушує його право, за захистом якого він звернувся до суду.

Водночас суд вважає, що позивачу слід поновити строк звернення до суду, оскільки про наявність оскаржуваного рішення він дізнався 07.08.2014року, отримавши лист від голови Козаківської сільської ради .

На підставі наведеного, ст.ст.116, 120, 125, 141, 152,155 ЗК України, керуючись ст..ст. 10,11,71, 82, 138,143,159,161-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В позові ОСОБА_1 до Козаківської сільської ради , третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_8 про визнання протиправним рішення суб''єкта владних повноважень відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення через Болехівський міський суд до Львівського Апеляційного адміністративного суду .

У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАСУ апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ ГОЛОВЕНКО О.С.