Справа № 826/14865/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 лютого 2015 року № 826/14865/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп -Україна» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень та стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Аскоп -Україна» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (надалі також - відповідач1), Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (надалі також - відповідач2), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форми «В1» Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у Києві № від 15.09.2014р.;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 3 071 691,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форми «В1» Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві № від 08.10.2014р.;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп -Україна» судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що спірні податкові повідомлення - рішення є протиправними, не ґрунтуються на нормах законодавства, а відтак підлягають скасуванню, а відповідно сума в розмірі 3 071 691,00 грн. є заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість та підлягає стягненню на користь позивача. У судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач1 проти задоволення позову заперечував з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Відповідач2 позиції щодо заявленого позову не виклав, явку належного представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду про наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 20 червня 2014 року позивачем подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві в електронній формі Податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2014 року, якій присвоєний реєстраційний номер № від 20.06.2014р. та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунок суми бюджетного відшкодування.

В рядку 23.1. даної податкової декларації позивачем заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 3 071 691,00 грн. (три мільйона сімдесят одна тисяча шістсот дев'яносто одна гривня 00 копійок).

Як свідчать матеріали справи, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві в період з 07.08.2014р. по 20.08.2014р. проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Аскоп-Україна» правомірності бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за травень 2014 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт № 5364/26-53-15-01/30579869 від 27.08.2014р.

В ході перевірки, відповідачем встановлено порушення вимог п. 198.1, п. 198.2 ст. 198, п.200.1, п.200.4., п.200.14 ст.200, п.201.6 ст. 201 Податкового кодексу України завищено суму податкового кредиту в розмірі 949 757,00 грн. за квітень 2014р. (що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ, заявленої до відшкодування в декларації за травень 2014р.) по взаємовідносинам з ТОВ «Нексус-Україна».

На підставі акту перевірки №5364/26-53-15-01/30579869 від 27.08.2014р. відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення Форми «В1» № від 15.09.2014р. про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 949 757,00 грн., заявленої в декларації з ПДВ за травень 2014 року, а також нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 474 879, 00 грн.

В подальшому, відповідачем з 18.09.2014р. по 24.09.2014р. проведена невиїзна документальна перевірка ТОВ «Аскоп-Україна» з питань підтвердження відомостей по взаємовідносинам з контрагентами, по яким сформовано податковий кредит за квітень 2014р., та з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за травень 2014 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт № 6143/26-53-15-01/30579869 від 25.09.2014р.

На підставі даного акту перевірки №6143/26-53-15-01/30579869 від 25.09.2014р. відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення Форми «В1» № від 08.10.2014р. про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 268 374,00 грн., заявленої в декларації з ПДВ за травень 2014 року, а також нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 134 187, 00 грн.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю спірних податкових повідомлень рішень звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Як свідчать матеріали справи, 24 березня 2014 року між ТОВ «Аскоп-Україна» та ТОВ «Нексус-Україна» був укладений договір №24/03/14 купівлі-продажу сої.

Відповідно до умов п. 3.1. зазначеного Договору приймання-передача сої здійснюється на умовах СРТ ПАТ «Херсонський КХП» (INCOTERMS 2000). Поставка сої здійснюється автомобільним транспортом за адресою: м. Херсон, вул. Порт-Елеватор, 5, ПАТ «Херсонський КХП», власник товару ТОВ «Аскоп-Україна», одержувач товару - ПАТ «Херсонський КХП» в квоту ПП «Блок Баг Сістемс» для ТОВ «Аскоп-Україна».

При цьому, 05 вересня 2013 року між ТОВ «Аскоп-Україна» та ПП «Блок Баг Сістемс» був укладений Договір № 696/09/13 на надання транспортно-експедиторських послуг, відповідно до умов якого ПП «Блок Баг Сістемс» взяло на себе зобов'язання по наданню комплексу послуг з організації виконання робіт про прийманню, розміщенню, накопиченню, перевалці та експедируванні товарного насіння сої. Надання зазначених послуг здійснюється з використанням перевантажувальних потужностей ПАТ «Херсонський КХП», що знаходяться за адресою: Україна, м. Херсон, вул. Порт-Елеватор, 5 для приймання, зберігання і відвантаження на судна зерна в Херсонському морському торгівельному порту.

На виконання умов договору купівлі-продажу сої Товариством з обмеженою відповідальністю «Нексус-Україна» в квітні 2014 року було поставлено позивачу сою в загальній кількості 935,58 тон (дев'ятсот тридцять п'ять тон п'ятсот вісімдесят кг.) на загальну суму 5 698 541, 28 грн., в т.ч. ПДВ в розмірі 949 756,88 грн.

Водночас, факт поставки Товариством з обмеженою відповідальністю «Нексус-Україна» в квітні 2014 року сої та її оплати позивачем підтверджується такими документами, як: - видаткова накладна №РН-0000002 від 01.04.2014р., податкова накладна №2 від 01.04.2014р., розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №1 від 01.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000002 від 02.04.2014р., платіжне доручення №256 від 01.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1067 від 01.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009088 від 01.04.2014р. видаткова накладна №РН-0000003 від 01.04.2014р., податкова накладна № 3 від 01.04.2014р., розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №2 від 01.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000003 від 02.04.2014р., платіжне доручення №256 від 01.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1068 від 01.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009089 від 01.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000004 від 02.04.2014р., податкова накладна № 4 від 02.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000004 від 02.04.2014р., платіжне доручення №270 від 04.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1095 від 02.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009086 від 01.04.2014р.; видаткова накладна №РН-0000005 від 04.04.2014р., податкова накладна № 5 від 04.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000005 від 04.04.2014р., платіжне доручення №279 від 08.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1123 від 04.04.2014р. та №1125 від 04.04.2014 р., ТТН серії ПЗО №009093 від 03.04.2014р. та ТТН серії ПЗО №009095 від 03.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000006 від 11.04.2014р., податкова накладна № 6 від 11.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000006 від 11.04.2014р., платіжне доручення №304 від 15.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1220 від 11.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009096 від 11.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000007 від 12.04.2014р., податкова накладна № 7 від 12.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000007 від 12.04.2014р., платіжне доручення №303 від 15.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1240 від 12.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009097 від 12.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000009 від 17.04.2014р., податкова накладна № 9 від 17.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000009 від 17.04.2014р., платіжне доручення №357 від 22.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1303 від 17.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009064 від 16.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000010 від 17.04.2014р., податкова накладна № 10 від 17.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000010 від 17.04.2014р., платіжне доручення №324 від 22.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1314 від 17.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009065 від 16.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000011 від 17.04.2014р., податкова накладна № 11 від 17.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000011 від 17.04.2014р., платіжне доручення №334 від 23.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1325 від 17.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009094 від 17.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000012 від 18.04.2014р., податкова накладна № 12 від 18.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000012 від 18.04.2014р., платіжне доручення №339 від 24.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1334 від 18.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009066 від 16.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000014 від 18.04.2014р., податкова накладна № 14 від 18.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000014 від 18.04.2014р., платіжне доручення №379 від 25.04.2014р. та платіжне доручення №316 від 17.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1361 від 18.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009067 від 17.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000020 від 18.04.2014р., податкова накладна № 20 від 18.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000020 від 18.04.2014р., платіжне доручення №350 від 25.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1370 від 18.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009071 від 17.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000019 від 18.04.2014р., податкова накладна № 19 від 18.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000019 від 18.04.2014р., платіжне доручення №349 від 25.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1369 від 18.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009070 від 17.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000013 від 18.04.2014р., податкова накладна № 13 від 18.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000013 від 18.04.2014р., платіжне доручення №348 від 25.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1344 від 18.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009073 від 17.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000016 від 18.04.2014р., податкова накладна № 16 від 18.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000016 від 18.04.2014р., платіжне доручення №353 від 25.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1363 від 18.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009098 від 17.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000017 від 18.04.2014р., податкова накладна № 17 від 18.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000017 від 18.04.2014р., платіжне доручення №354 від 25.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1366 від 18.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009068 від 17.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000018 від 18.04.2014р., податкова накладна № 18 від 18.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000018 від 18.04.2014р., платіжне доручення №346 від 25.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1368 від 18.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009069 від 17.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000015 від 18.04.2014р., податкова накладна № 15 від 18.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000015 від 18.04.2014р., платіжне доручення №347 від 25.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1362 від 18.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009100 від 17.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000021 від 19.04.2014р., податкова накладна № 21 від 19.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000021 від 19.04.2014р., платіжне доручення №355 від 25.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1393 від 19.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009072 від 18.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000022 від 25.04.2014р., податкова накладна № 22 від 25.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000022 від 25.04.2014р., платіжне доручення №367 від 30.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1504 від 25.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009061 від 25.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000023 від 29.04.2014р., податкова накладна № 23 від ? 29.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000023 від 29.04.2014р., платіжне доручення №368 від 30.04.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1544 від 29.04.2014р., ТТН серії 10 ААА №046436 від 28.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000027 від 30.04.2014р., податкова накладна № 27 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000027 від 30.04.2014р., платіжне доручення №392 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1573 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000259 від 29.04.2014р. видаткова накладна №РН-0000024 від 30.04.2014р., податкова накладна № 24 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000024 від 30.04.2014р., платіжне доручення №421 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1570 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000252 від 29.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000026 від 30.04.2014р., податкова накладна № 26 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000026 від 30.04.2014р., платіжне доручення №420 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1572 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000260 від 29.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000029 від 30.04.2014р., податкова накладна № 29 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000029 від 30.04.2014р., платіжне доручення №419 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1576 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000255 від 29.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000034 від 30.04.2014р., податкова накладна № 34 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000034 від 30.04.2014р., платіжне доручення №418 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1584 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000258 від 29.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000033 від 30.04.2014р., податкова накладна № 33 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000033 від 30.04.2014р., платіжне доручення №417 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1583 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000256 від 29.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000031 від 30.04.2014р., податкова накладна № 31 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000031 від 30.04.2014р., платіжне доручення №394 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1580 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №009074 від 29.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000032 від 30.04.2014р., податкова накладна № 32 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000032 від 30.04.2014р., платіжне доручення №401 від 12.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1582 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000257 від 29.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000028 від 30.04.2014р., податкова накладна № 28 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000028 від 30.04.2014р., платіжне доручення №395 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1575 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000251 від 29.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000030 від 30.04.2014р., податкова накладна № 30 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000030 від 30.04.2014р., платіжне доручення №396 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1577 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000253 від 29.04.2014р., видаткова накладна №РН-0000025 від 30.04.2014р., податкова накладна № 25 від 30.04.2014р., рахунок на оплату № СФ-0000025 від 30.04.2014р., платіжне доручення №393 від 08.05.2014р., Акт приймання сільгосппродукції №1571 від 30.04.2014р., ТТН серії ПЗО №000254 від 29.04.2014р.

При цьому, підтверджено, що усі податкові накладні, видані ТОВ «Нексус-Україна» були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Крім того, на момент складання податкової накладної ТОВ «Нексус-Україна» було зареєстроване платником податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства та мало право на складання податкових накладних, що підтверджується роздруківкою інформації з офіційного веб-сайту Міністерства доходів і зборів України, копія якого міститься у матеріалах справи.

Проте відповідач на підтвердження правомірності податкового повідомлення - рішення Форми «В1» № від 15.09.2014р. покликався на порушення вимог п. 198.1, п. 198.2 ст. 198, п.200.1, п.200.4., п.200.14 ст.200, п201.6 ст. 201 Податкового кодексу України завищено суму податкового кредиту в розмірі в розмірі 949 757,00 грн. за квітень 2014р. по взаємовідносинам з ТОВ «Нексус-Україна».

Разом з тим, на підтвердження правомірності податкового повідомлення - рішення Форми «В1» № від 15.09.2014р., відповідач покликався на те, що ним на підставі акту ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів від 26.05.2014р. №151/21-03-22-06/37464659 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Нексус-Україна» (код за ) та акту ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів від 23.06.2014 №165/21-03-22-06/37464659 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Нексус-Україна»(код за ), встановлено, що ТОВ «Нексус-Україна» () не знаходиться за адресою реєстрації, фактичне місцезнаходження підприємства не встановлено. Крім того, не встановлено наявність основних фондів, складських приміщень, автотранспортних засобів, працівників здатних в повній мірі здійснювати фінансово-господарську діяльність підприємства.

Суд критично ставиться до таких доводів відповідача, з огляду про наступне.

Згідно п. 14.1.181. ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За умовами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п.201.7. ст. 201 Податкового кодексу України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п.201.8. ст. 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10. ст. 201 Податкового кодексу України).

Таким чином право на нарахування податкового кредиту виникає за наявності податкової накладної, складеної особою, зареєстрованою як платник податку на додану вартість.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до приписів Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Поряд з цим, суд критично ставиться до доводів відповідача про нереальність договору позивача від 24 березня 2014 року з ТОВ «Нексус-Україна» був укладений договір №24/03/14, з огляду про наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості виникнення, зміни та припинення договірних зобов'язань, вимоги до правочинів, умови та наслідки їх недійсності регламентовані нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно ч. 1 статті 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності).

Таким чином, головною підставою вважати правочин нікчемним являється її недійсність, встановлена законом.

Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, яке викладене у постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави. Також відповідачем не надано суду доказів визнання укладених позивачем правочину недійсним у судовому порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення № від 15.09.2014р.

Даючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення Форми «В1» Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві № від 08.10.2014р., суд звертає увагу на наступне.

Як свідчать матеріали справи, 28 лютого 2014 року між позивачем та ТОВ «Укрснаб-Агро» був укладений договір №28/02/14 купівлі-продажу сої.

Відповідно до умов п. 3.1. зазначеного Договору приймання-передача сої здійснюється на умовах СРТ ПАТ «Херсонський КХП» (ГМСОТЕКМ8 2000). Поставка сої здійснюється автомобільним транспортом за адресою: м. Херсон, вул. Порт-Елеватор, 5, ПАТ «Херсонський КХП», власник товару ТОВ «Аскоп-Україна», одержувач товару - ПАТ «Херсонський КХП» в квоту ПП «Блок Баг Сістемс» для ТОВ «Аскоп-Україна».

При цьому, 05 вересня 2013 року між ТОВ «Аскоп-Україна» та ПП «Блок Баг Сістемс» був укладений Договір № 696/09/13 на надання транспортно-експедиторських послуг, відповідно до умов якого ПП «Блок Баг Сістемс» взяло на себе зобов'язання по наданню комплексу послуг з організації виконання робіт про прийманню, розміщенню, накопиченню, перевалці та експедируванні товарного насіння сої. Надання зазначених послуг здійснюється з використанням перевантажувальних потужностей ПАТ «Херсонський КХП», що знаходяться за адресою: Україна, м. Херсон, вул. Порт-Елеватор, 5 для приймання, зберігання і відвантаження на судна зерна в Херсонському морському торгівельному порту.

Водночас, на виконання умов договору купівлі-продажу сої Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрснаб - Агро» в квітні 2014 року було поставлено позивачу сою в загальній кількості 246, 232 тон (двісті сорок шість тон тридцять два кг.) на загальну суму 1 610 243,79 грн., в т.ч. ПДВ в розмірі 268 373,98 грн., що підтверджуються відповідними видатковими накладними № 51 від 15.04.2014р., № 52 від 16.04.2014р., № 53 від 17.04.2014р, № 55 від 17.04.2014р., № 56 від 17.04.2014р., № 57 від 18.04.2014р., № 58 від 18.04.2014р., податковими накладними №4 від 15.04.2014р., № 5 від 16.04.2014р., № 6 від 17.04.2014р., № 9 від 17.04.2014р., № 10 17.04.2014р., № 11 від 18.04.2014р., № 12 від 18.04.2014р. та товарно-транспортними накладними (ТТН) серії 12ААД № 035252 від 15.04.2014р., серії 12ААД № 055128 від 16.04.2014р., серії 12ААД № 035269 від 16.04.2014р., серії 12ААД № 035268 від 16.04.2014р., серії 12ААД № 035272 від 16.04.2014р., серії 12ААД № 035271 від 17.04.2014р., серії 12ААД № 035300 від 18.04.2014р.

Поряд з цим підтверджено, що при прийманні товару ПАТ «Херсонський КХП» здійснював зважування доставленого товару по кожному транспортному засобу окремо, встановлював у власній лабораторії його якісні показники та визначав залікову вагу такого товару, що підтверджується відповідними Актами приймання сільгосппродукції № 1280 від 15.04.2014р., № 1302 від 16.04.2014р., № 1305 від 17.04.2014р., № 1310 від 17.04.2014р., № 1329 від 17.04.2014р., № 1355 від 18.04.2014р., № 1375 від 18.04.2014р.

Вартість вказаного товару була оплачена позивачем в повній сумі, що підтверджується виставленими рахунками на оплату № 51 від 15.04.2014р., № 52 від 16.04.2014р., № 53 від 17.04.2014р, № 55 від 17.04.2014р., № 56 від 17.04.2014р., № 57 від 18.04.2014р., № 58 від 18.04.2014р. та платіжними дорученнями № 331 від 23.04.2014р., №332 від 23.04.2014р., № 333 від 23.04.2014р., № 340 від 24.04.2014р., № 341 від 24.04.2014р., № 345 від 25.04.2014р., № 352 від 25.04.2014р.

Встановлено, що всі податкові накладні, видані ТОВ «Укрснаб - Агро» були зареєстровані ним в Єдиному реєстрі податкових накладних. Крім того, на момент складання податкової накладної ТОВ «Укрснаб-Агро» було зареєстроване платником податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства та мало право на складання податкових накладних, що підтверджується роздруківкою інформації з офіційного веб-сайту Державної фіскальної служби України, яка долучена до матеріалів справи.

В той час, як відповідач в обґрунтування правомірності податкового повідомлення - рішення № від 08.10.2014р. покликався на відомості, викладені в Акті Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській обл. від 09.09.2014р. № 532/10-06-22-01/38564520 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки «ТОВ «Укрснаб - Агро» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з підприємством-постачальником ТОВ «Армадор Пріор» (код за ) та підприємствами-покупцями за періоди: березень 2014 року та квітень 2014 року. За даними вказаного акту, відповідачем встановлено, що ТОВ «Укрснаб-Агро» (код за здійснювало безтоварні операції з продажу/придбання послуг (товарів) підприємствам постачальникам/покупцям, які в дійсності не реалізовувалися/придбавалися вказаний підприємствами, а лише полягали в документальному їх оформленні (шляхом складань договорів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунків-фактур, податкових накладна та інших документів), з метою ухилення від сплати податків та обов'язкових платежів.

В розрізі вищевикладеного, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер.

При цьому, відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосування незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, чинне законодавство України не покладає обов'язку на платника податків, щодо здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками (контрагентами) по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товару (робіт, послуг).

Водночас, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджет, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість та мас всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного суду України, викладеної у постанові від 31.01.2011р. у справі № 21-47а 10.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов до висновку про неправомірність зменшення відповідачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 268 374,00 грн., заявленої в декларації з ПДВ за травень 2014 року, та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 134 187,00 грн., а відтак податкове повідомлення-рішення Форми «В1» № від 08.10.2014р. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Разом з тим, позовна вимога про стягнення з Державного бюджету України заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 3 071 691,00 грн. задоволенню не підлягає, з огляду про наступне.

Відповідно до п. 200.1. ст. 200 ПКУ сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3. ст. 200 ПКУ).

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг (п.200.4. ст. 200 ПКУ).

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п.200.7. ст. 200 ПКУ).

Відповідно до умов п.п. 200.10, 200.11 ст. 200 ПКУ податковий орган проводить перевірку платника податку для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету (п. 200.12. ст. 200 ПКУ).

На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування або шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку, або шляхом оформлення (випуску) казначейського фінансового векселя (за згодою платника податків) протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби (п. 200.13. ст. 200 ПКУ).

Згідно п. 200.23. ст. 200 Податкового кодексу. України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Виходячи із системного аналізу норм податкового законодавства, яким урегульовано механізм повернення заборгованості з бюджету з відшкодування податку на додану вартість, суд приходить до висновку про те, що вимога про стягнення з Державного бюджету України 3 071 691,00 грн. є передчасною, враховуючи відсутність висновку про повернення з Державного бюджету України відповідного відшкодування, відтак, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність спірних податкових повідомлень - рішень.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форми «В1» Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у Києві № від 15.09.2014р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форми «В1» Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві № від 08.10.2014р.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» понесені судові витрати в розмірі 730, 80грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А.Качур