Справа № 754/18278/14а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

позивача ОСОБА_2, представників відповідачів Магомедової М. П., Сінельнікової Л. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Деснянського районного центру зайнятості, Київського міського центру зайнятості про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Деснянського районного центру зайнятості, Київського міського центру зайнятості про визнання протиправними дій відповідачів з невірного обчислення та перерахунку допомоги по безробіттю; зобов'язання Деснянського районного Центру зайнятості перерахувати, призначити та надалі виплачувати до припинення такого права допомогу по безробіттю, виходячи з розміру середньої заробітної плати, отриманої за розрахунковий період з 01.10.2013 року по 31.03.2014 року за основним місцем роботи, враховуючи дохід, отриманий за цей період від заняття підприємницькою діяльністю відповідно до абз. 2 п. 3, абз. 1 п. 17, абз. 3 п. 17, п. 5 постанови Кабінету Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 року «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням»; зобов'язання Деснянського районного центру зайнятості виплатити суму недоплаченої допомоги з безробіття, нарахованої, виходячи з розміру середньої заробітної плати, отриманої за розрахунковий період з 01.10.2013 року по 31.03.2014 року за основним місцем роботи, враховуючи дохід, отриманий за цей період від заняття підприємницькою діяльністю - відповідно до абз. 2 п. 3, абз. 1 п. 17, абз. 3 п. 17, п. 5 постанови Кабінету Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 р. «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» з часу призначення допомоги по безробіттю (з 31.07.2014 року).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 р. адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач працював на посаді наукового співробітника Державної наукової бібліотеки ім. В.О. Сухомлинського з 2008 року і був звільнений 07.04.2014 р. в зв'язку зі змінами виробництва і праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

Після звільнення до 24.07.2014 р. позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

25.07.2014 р. позивач звернувся до центру зайнятості з метою постановки на облік для пошуку роботи.

В подальшому, позивач зареєстрований як безробітний у Деснянському РЦЗ з 25.07.2014 року та отримує допомогу по безробіттю в розмірі 70% від середньої заробітної плати відповідно до п.п. 1,3,4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 01.08.2014 року.

На вимогу Деснянського РЦЗ позивачем було надано довідку Державної науково-педагогічної бібліотеки України ім. Сухомлинського про середню заробітну плату від 22.04.2014 року № 77 за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пункту 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 р. № 1533-III загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно п. 14 ст. 1 вказаного Закону страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", кошти єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Відповідно до абз. 2 п. 3 постанови КМ України від 26.09.2001 р. № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» (далі - постанова № 1266) для страхування на випадок безробіття розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення), є період (періоди) роботи за основним місцем роботи (проходження служби), а у разі його відсутності - період (періоди) зайняття підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від такої діяльності, виконання робіт (надання послуг) згідно з цивільно-правовими договорами перед настанням страхового випадку (реєстрація особи в державній службі зайнятості як безробітної), протягом якого сплачено страхові внески.

Абз. 5 п. 4 постанови № 1266 передбачено, що місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком), виключаються з розрахункового періоду (приклад наведено у додатку 1).

Так колегією суддів встановлено, що відповідач здійснив обчислення допомоги по безробіттю на підставі отриманих позивачем доходів за січень - червень 2014 року, встановивши при цьому, що у квітні - червні 2014 року заробітна плата (дохід) позивача дорівнювала нулю (а. с. 5).

Вказаний обрахунок здійснено на підставі відомостей органу Пенсійного фонду України, про те, що з квітня 2014 року по червень 2014 року позивач страхових внесків не сплачував.

Зазначаючи про протиправність вказаних висновків у судовому засіданні 12.02.2015 р. позивач вказав, що у цей період підприємницької діяльності не здійснював, а реєстрація його в якості ФОП фактично означала лише намір здійснення підприємницької діяльності, з огляду на що правильним буде вважати, що з квітня 2014 року по червень 2014 року позивач не працював.

Крім того, позивач вважає, що перед настанням страхового випадку він виконував роботи за різними видами зайнятості, а тому до нього має бути застосовано абз. 3 п. 17 Порядку № 1266, відповідно до якого у разі коли застрахованій особі страхові виплати призначаються в робочому органі виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття і така особа перед настанням страхового випадку працювала на кількох підприємствах або на одному підприємстві з перериванням трудових відносин чи виконувала роботи (надавала послуги) за декількома цивільно-правовими договорами або виконувала роботи за різними видами зайнятості, середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється таким робочим органом сумарно за шість календарних місяців (менш як шість календарних місяців) у 12-місячному періоді перед настанням страхового випадку, не враховуючи повні календарні місяці (з першого до першого числа) перерви в роботі, на підставі довідок про середню заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), починаючи з останнього місця роботи (виконання робіт (надання послуг) згідно з цивільно-правовими договорами, зайняття підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою або іншою діяльністю.

Застосування даної норми означає для позивача включення до обрахунку відповідачем періодів роботи, в яких позивач отримував дохід та, відповідно, сплачував страхові внески, що значно вплине на розмір його допомоги по безробіттю.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що вказана норма стосується обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, що випливає з назви розділу Порядку № 1266.

Натомість, у спірних правовідносинах про допомогу з тимчасової непрацездатності не йдеться.

Пунктом 4 Порядку № 1266 передбачено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб'єкта підприємницької діяльності, припинення адвокатської, нотаріальної, творчої або іншої діяльності, закінчення проходження служби.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно здійснено обрахунок допомоги на випадок безробіття з сум доходу, отриманих позивачем за останні 6 місяців перед настанням страхового випадку.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Деснянського районного центру зайнятості, Київського міського центру зайнятості про зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 17.02.2015 р.)

.

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.