Справа № 814/1239/14
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/41481/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого-судді Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Новоодеського районного центру зайнятості Миколаївської області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року у справі за позовом Новоодеського районного центру зайнятості Миколаївської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю,

встановила:

У травні 2014 року Новоодеський районний центр зайнятості Миколаївської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року відмовлено у відкритті провадження, в зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Новоодеський районний центр зайнятості Миколаївської області просить ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суди попередніх інстанцій виходили з того, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм процесуального права виходячи з наступного.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

У відповідності до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції статті, яка діяла під час розгляду справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, частиною 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції того ж періоду) передбачено право суб'єкта владних повноважень на звернення до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України, а частиною 4 цієї статті встановлено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник у сфері правовідносин з приводу загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, а саме стягнення допомоги з застрахованої особи, на підставі частини 3 статті 36 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-ІІІ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі Закон № 1533-ІІІ).

За змістом пункту 5 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Згідно положень частини 3 статті 36 Закону № 1533-ІІІ сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Водночас, як встановлено статтею 39 цього ж Закону, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

В свою чергу, пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Отже чинним (в період провадження у справі) законодавством передбачено право Центру на звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів, при цьому, він є суб'єктом владних повноважень, у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, а спір носить публічно-правовий характер.

Крім того, подібні правовідносини були предметом розгляду в Верховному Суді України (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року №21-367а14, від 08 липня 2014 року №21-79а14, від 10 червня 2014 року №21-198а14), рішення якого, згідно статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування судами попередніх інстанцій пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України та відмову у відкритті провадження у справі, оскільки, на момент постановлення оскаржуваних рішень, даний спір належало розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За правилами частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Новоодеського районного центру зайнятості Миколаївської області задовольнити, ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року у справі за позовом Новоодеського районного центру зайнятості Миколаївської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

Судді А.Ф. Загородній

М.Г. Кобилянський