Справа № 2а-3817/12/2170
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2015 р. м. Київ К/800/14016/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю секретаря представників сторін: від позивача: від відповідача:Муравйов О. В. Маринчак Н. Є. Рибченко А. О. Титенко М. П. Диріва О. М., Колесник Ю. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів»
на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 року
у справі№ 2а-3817/12/2170
за позовомПублічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів»
до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.06.2013 року у справі № 2а-3817/12/2170 позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення № 006112200 від 15.08.2012 року щодо зменшення суми від'ємного значення на 9 350 646,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 16.08.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 248 261,25 грн., в т. ч. за основним платежем в сумі 243 798,00 грн. та за штрафними санкціями у сумі 4 463,25 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Херсонський завод карданних валів» задоволено частково. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби задоволено. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18.06.2013 року у справі № 2а-3817/12/2170 скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, прийняти нове судове рішення про задоволення позову. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст. 20 Податкового кодексу України, ст. ст. 33, 35, 72, 191, 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірки ПАТ «Херсонський завод карданних валів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.03.2012 року складено акт № 1490/22-1/05743013 від 27.07.2012 року, яким зафіксовано порушення: п. 5.1, пп. пп. 5.2.1, 5.2.5 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. пп. 159.1.1, 159.1.2, 159.1.3 п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податок на прибуток всього на суму 243 798,00 грн.; пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 180.1 ст. 180, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст.198, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за липень 2010 року в сумі 1 712,00 грн.; завищено податок, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок у банку всього в сумі 5 933,00 грн., завищено податок, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів всього в сумі 6 634,00 грн.; ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», що полягає в незавершенні імпортної операції на суму 88 077,99 руб. РФ.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 006112200 від 15.08.2012 року щодо зменшення суми від'ємного значення з податку на прибуток на суму 9 350 646,00 грн.;

- № від 16.08.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 248 261,25 грн., в т. ч. за основним платежем в сумі 243 798,00 грн. та за штрафними санкціями в сумі 4 463,25 грн.;

- № від 16.08.2012 року щодо зменшення суми від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 40 486,00 грн.;

- № від 16.08.2012 року щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у загальному розмірі 12 567,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 1 484,00 грн.

- № від 16.08.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 2 140,00 грн., в т. ч. за основним платежем в сумі 1 712,00 грн. та за штрафними санкціями в сумі 428,00 грн.

- № від 16.08.2012 року щодо нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язання та штрафні санкції за порушення вимог в сумі 2 873,16 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем доказами спростовуються висновки податного органу в скасованій частині.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в позові, оскільки визнав висновки відповідача про наявність порушень, що стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, правомірними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи вчинені вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В акті перевірки зазначено, що за період з 01.07.2010 року по 31.03.2012 року ПАТ «Херсонський завод карданних валів» податок на прибуток не декларувало, оскільки від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток задекларовано підприємством в 2010 році - 11 404 977,00 грн., в І кв. 2011 року - 7 708 473,00 грн., в 2011 року - 9 350 646,00 грн., в І кв. 2012 року - 13 074 497,00 грн.

Податковий орган стверджує про завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування всього на суму 9 350 646,00 грн. з урахуванням зменшення збитків за результатами висновків акта позапланової перевірки від 16.09.2011 року № 17/23-206/05743013, згідно з яким в порушення пп. 1.32 п. 1 ст. 1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. пп. 7.6.3, 7.6.4 п. 7.6 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. п. 135.1, 135.2 ст. 135, п. п. 138.1, 138.2 ст. 138, п. 153.8 ст. 153 Податкового кодексу України підприємству зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2010 рік в сумі 11 404 977,00 грн., за 1 квартал 2011 року в сумі 7 708 473 грн., за 2 квартал 2011 рік в сумі 22 983 105,00 грн. та донараховано податок на прибуток на загальну суму 18 514 773,00 грн., в т.ч. по періодам: 4 квартал 2008 року в сумі 4 590 936,00 грн., 2009 року в сумі 3 659 064,00 грн., 2010 рік в сумі 8 757 199,00 грн., 1 квартал 2011 року в сумі 993 839,00 грн., 2 квартал 2011 року в сумі 513 735,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що прийняті на підставі акта позапланової перевірки від 16.09.2011 року № 17/23-206/05743013 податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем до Херсонського окружного адміністративного суду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 01.03.2013 року в адміністративній справі № 2а-5325/12/2170 скасовано податкові повідомлення-рішення від 29.08.2012 року № , № , якими позивачу визначено зобов'язання із податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на 13 923 837,00 грн. та за штрафними санкціями на 3 104 066,75 грн. і зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 22 983 105,0 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили згідно з ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013 року.

З посиланням на ч. 1 ст. 72 та ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України судом першої інстанції правомірно зазначено, що оскільки предметом оскарження за податковим повідомленням-рішенням № 006112200 від 15.08.2012 року є зменшення позивачу суми від'ємного значення з податку на прибуток у розмірі 9 350 646,00 грн., яка входить до складу суми від'ємного значення з податку на прибуток в розмірі 22 983 105,00 грн., що визначена податковим повідомленням-рішенням № , така неправомірність не потребує доведення в рамках даної справи, а тому податкове повідомлення-рішення № 006112200 від 15.08.2012 року, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення з податку на прибуток у розмірі 9 350 646,00 грн. обгрунтовано скасовано судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції в обґрунтування відмови в позові в цій частині зазначив, що підставою скасування податкових повідомлень-рішень від 29.08.2012 року № та № є недотримання податковим органом вимог п. 86.9 ст. 89 Податкового кодексу України при їх прийнятті, проте до предмету розгляду в справі № 2а-5325/12/2170 не входили порушення податкового законодавства, які були відображені в акті перевірки № 1490/22-1/05743013 від 27.07.2012 року, а тому підстав для застосування ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України у суду першої інстанції не було.

Вказані доводи підлягають відхиленню, оскільки акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України і є лише носієм інформації, встановленої під час проведення перевірки, а правові наслідки мають податкові повідомлення-рішення, прийняті на його підставі.

Також на збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток на суму 243 798,00 грн., визначеного в податковому повідомленні-рішенні № від 16.08.2012 року, вплинули висновки акта перевірки про порушення п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, оскільки позивачем неправомірно віднесено до складу валових витрат III-IV кв. 2010 року, І, ІІІ, IV кв. 2011 року вартість товару за господарськими операціями з ПП «Стальсервіс», ТОВ «КСМ «Сиол», ТОВ «ВКФ «Промтехнологія», ТОВ «Черкаський завод «Синтез», ФОП ОСОБА_7, внаслідок чого завищено валові витрати за вказані періоди на загальну суму 270 443,00 грн.

Згідно з пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Аналогічні положення визначені в ст. ст. 138, 139 Податкового кодексу України.

Позивач в III-IV кварталах 2010 року, І, ІІІ, IV кварталах 2011 року мав господарські взаємовідносини з контрагентами-постачальниками ПП «Стальсервіс», ТОВ «КСМ «Сиол», ТОВ «ВКФ «Промтехнологія», ТОВ «Черкаський завод «Синтез», ФОП ОСОБА_7

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено реальності отримання товару від ПП «Стальсервіс», ТОВ «КСМ «Сиол», ТОВ «ВКФ «Промтехнологія», ТОВ «Черкаський завод «Синтез», оскільки не надано документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей на підприємстві, товарно-транспортних накладних та актів виконаних інших супутніх робіт (навантаження, розвантаження, сортування).

Посилання товариства на те, що перевезення матеріальних цінностей здійснювалось водіями платника, відхилені судом першої інстанції, адже позивачем доказів на підтвердження вказаних обставин, не зважаючи на неодноразові вимоги судів, не надано.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні як договір про надання ФОП ОСОБА_7 вказаного виду послуг, так і повний перелік первинних документів на підтвердження виконання послуг на загальну суму 181 500,00 грн., зокрема акти виконаних робіт на вказану суму.

Оскільки судом першої інстанції встановлено відсутність ознак реальності господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_7, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача відсутні підстави для віднесення сплачених цьому контрагенту сум до витрат.

Доводи касаційної скарги щодо реальності господарських операцій з вказаними контрагентами викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судом першої інстанції, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, на визначення грошового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням № також вплинули встановлені податковим органом порушення пп. 139.1.1 п. 139.1. ст. 139, пп. пп. 159.1.1, 159.1.2, 159.1.3 п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України, оскільки позивачем неправомірно віднесено до складу інших валових витрат безнадійну заборгованість (дебіторську заборгованість з минулим терміном позовної давності) на загальну суму 572 910,00 грн.

В акті перевірки відповідач вказує, що при дебіторській заборгованості з минулим терміном позовної давності має місце безнадійна заборгованість, яка не повинна бути відображена в податковому обліку платника податку у рядку 06 декларації «Інші витрати», оскільки позивач перерахувавши попередню оплату за товари у загальній сумі 75 173,00 грн. та не отримавши товар протягом терміну позовної давності, неправомірно продовжує її обліковувати після закінчення вказаного строку у складі інших витрат, що є порушенням пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України. Крім того, відповідач вважає безпідставним відображенням у складі інших витрат суму дебіторської заборгованості з минулим строком давності в розмірі 497 699,00 грн.

Згідно з пп. 14.1.11 п. 14.1 розділу 1 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості.

Відповідно до пп. пп. 159.1.2, 159.1.5 п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України платник податку покупець зобов'язаний зменшити витрати на вартість заборгованості, визнану судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає день набрання законної сили рішення суду про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису. Якщо в наступних податкових періодах покупець погашає суму визнаної заборгованості або її частину (самостійно або за процедурою примусового стягнення), такий покупець збільшує (відновлює) витрати на суму такої заборгованості (її частини) за наслідками податкового періоду, на який припадає таке погашення. Водночас продавець, який зменшив суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до підпункту 159.1.1 цього пункту збільшує доходи на суму заборгованості (її частини) за такі товари, роботи, послуги, погашену покупцем, та збільшує витрати на собівартість (її частину, визначену пропорційно сумі погашеної заборгованості) цих товарів, робіт, послуг за наслідками податкового періоду, на який припадає таке погашення.

Позивачем не вказано причин незгоди з вказаним порушенням, при цьому на підтвердження наявності списаної дебіторської заборгованості надано протоколи засідань комісії з невиробничих витрат ПАТ «Херсонський завод карданних валів».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правомірним висновок відповідача про порушення пп. пп. 159.1.1, 159.1.2 ст. 159 Податкового кодексу України, оскільки ПАТ «Херсонський завод карданних валів» не було зменшено суму витрат на вартість дебіторської заборгованості з минулим строком давності в загальній сумі 572 910,00 грн.

Крім того, підставою нарахування грошового зобов'язання за вказаним податком став висновок податкового органу щодо неправомірності дій позивача по самостійному зменшенню фінансових витрат сплачених відсотків за користування кредитними коштами в сумі 13 422 141,00 грн. згідно з висновком акта позапланової перевірки від 16.09.2011 року № 17/23-206/05743013. Зокрема, в податковій декларації з податку на прибуток за 2-4 квартал 2011 року самостійно зменшено фінансові витрати у рядку 06.4 декларації на загальну суму 13 422 141,00 грн., які були зменшені податковим органом за наслідками позапланової перевірки згідно акту від 16.09.2011 року № 17/23-206/05743013.

Висновки акта від 16.09.2011 року № 17/23-206/05743013 та прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення були предметом судового розгляду в адміністративній справі № 2а- 5325/12/2170.

Відповідач вказує, що за наслідками акта позапланової перевірки від 16.09.2011 року № 17/23-206/05743013 підприємство мало право самостійно зменшувати фінансові витрати в рядку 06.4 декларації на загальну суму 13 422 141,00 грн., оскільки вказані дії спричиняють подвійний облік встановлених порушень. При цьому, в чому полягає подвійний облік та нормативне обґрунтування вказаної позиції відповідачем не надано.

За вказаними епізодами порушень законодавства визнано неправомірнім віднесення позивачем до складу валових витрат суми вартості товару в розмірі 270 443,00 грн., та визнання неправомірним зменшення відповідачем суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 22 983 105,00 грн. та зменшення валових витрат в сумі 13 422 141,00 грн., а тому податкове повідомлення-рішення № від 16.08.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток на суму 243 798,00 грн. є неправомірним та підлягає скасуванню.

Тобто, зміна показника валових витрат безпосередньо впливає на об'єкт оподаткування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 16.08.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток на суму 243 798,00 грн. підлягає скасуванню.

На визначення сум податкових повідомлень-рішень № від 16.08.2012 року щодо зменшення суми від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 40 486,00 грн., № від 16.08.2012 року щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в загальному розмірі 12 567,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 1 484,00 грн., № від 16.08.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 2 140,00 грн., в т. ч. за основним платежем в сумі 1 712,00 грн. та за штрафними санкціями у сумі 428,00 грн., вплинули наступні порушення:

- пп. 192.1.1 п. 192.1. ст. 192 Податкового кодексу України в частині завищення податкових зобов'язань в січні 2011 року на суму ПДВ 4 591,00 грн. у зв'язку з тим, що підприємство двічі відкоригувало суму податкового зобов'язання по ПАТ «Сімферопольський завод авторулів»;

- п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в частині завищення податкового кредиту внаслідок віднесення двічі до податкового кредиту податкову накладну ТОВ «Техінструменткомплект» у липні 2011 року та грудні 2011 року на суму ПДВ 1 440,00, а саме - податкової накладної від 09.06.2011 року № 7;

- п. 180.1 ст. 180, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в частині завищення податкового кредиту на суму ПДВ 35 336,00 грн. у зв'язку з включенням до податкового кредиту сум без наявності податкових накладних.

Позивач щодо доказів на спростування вказаних порушень не надав та мотивів скасування оскаржених рішень в цій частині не навів.

На часткове зменшення суми від'ємного значення з податку на додану вартість в сумі 257,00 грн., зменшення суми бюджетного відшкодування в сумі 12 567,00 грн. та збільшення грошових зобов'язань з ПДВ в сумі 1 712,00 грн. вплинули висновки податкового органу щодо завищення податкового кредиту в сумі 17 988,80 грн. внаслідок вчинення господарських операцій з ПП «Стальсервіс», ТОВ «КСМ «Сиол», ТОВ «ВКФ «Промтехнологія», ТОВ «Черкаський завод «Синтез».

Порушення щодо завищення податкового кредиту за наслідками вчинення господарських операцій з контрагентами ПП «Стальсервіс», ТОВ «КСМ «Сиол», ТОВ «ВКФ «Промтехнологія», ТОВ «Черкаський завод «Синтез» є суміжними з порушеннями щодо завищення валових витрат внаслідок віднесення до їх складу вартості продукції, отриманої від вказаних контрагентів.

Згідно з п. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку і оплати товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунка (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків: або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналогічні положення визначені в ст. 198 Податкового кодексу України.

Оскільки судом першої інстанції вставлено відсутність реального виконання операцій товариства з вказаними контрагентами, колегія суддів погоджується і з висновком цього суду, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 16.08.2012 року щодо зменшення суми від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 40 486,00 грн., № від 16.08.2012 року щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в загальному розмірі 12 567,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 1 484,00 грн., № від 16.08.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 2 140,00 грн., в т. ч. за основним платежем в сумі 1 712,00 грн. та за штрафними санкціями у сумі 428,00 грн., є правомірними.

Податкове повідомлення-рішення № від 16.08.2012 року про нарахування позивачу пені в сумі 2 873,16 грн. прийнято у зв'язку з порушенням платком ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

В обґрунтування доводів про скасування цього рішення позивач зазначив, що підприємством здійснено вичерпних заходів щодо завершення імпортної операції на суму 88 077,99 руб. РФ. з ТОВ «Серовметєкспорт» (Російська федерація), надаючи при цьому контракт № 1 від 05.02.20140 року, претензії від 25.06.2012 року № 010/1893 та за вих. № 010/2380 від 08.08.2012 року, адресовані ТОВ «Серовметєкспорт» з проханням повернути 88 078,00 руб РФ, що складає різницю між сумою попередньої оплати та ціною отриманої продукції.

Також позивачем надано позов від 16.10.2012 року за № 010/2981 про стягнення боргу та пені згідно з договором поставки та ухвалу Арбітражного суду Челябинської області від 16.01.2013 року у справі № А76-21673/2012 щодо прийняття до провадження позову ПАТ «Херсонський завод карданних валів» до ТОВ « Серовметєкспорт» про стягнення 88 078,00 руб. РФ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, мають бути здійснені в строк, що не перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» встановлено, що порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» у разі прийняття судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом термінів, передбачених експортно-імпортними контрактами, терміни, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

В разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом (ч. 4 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

З ухвали Арбітражного суду Челябінської області від 16.01.2013 року у справі № А76-21673/2012 вбачається, що судом прийнятий позов до провадження 16.01.2013 року, що є датою для зупинення нарахування пені, а тому з цього моменту пеня не сплачується.

Оскільки відповідачем пеня нарахована до моменту відкриття Арбітражним судом Челябінської області провадження у справі № А76-21673/2012, підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.08.2012 року про нарахування позивачу пені в сумі 2 873,16 грн. немає.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів» задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 року у справі № 2а-3817/12/2170 скасувати.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18.06.2013 року № 2а-3817/12/2170 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді Н. Є. Маринчак

А. О. Рибченко