Справа № 803/1259/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 р. Справа № 876/7785/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгополова О.М., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 р. по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

23.06.2014 р. позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (надалі - Луцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.06.2014р. №, яким податковий орган збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 8 175грн., в тому числі: за основним платежем - 6 540грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 635грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.06.2014р. № є протиправним та підлягає скасуванню оскільки фактичне здійснення господарської операції підприємця із ТзОВ "Ломекс" по наданню послуг підтверджені усіма необхідними первинними документами, розрахунок проведено в безготівковій формі. Перевіркою не зафіксовано неналежного оформлення податкової накладної, на підставі якої виник податковий кредит, оскільки остання складена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивач вказує, що сама по собі несплата податку продавцем в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Крім того, відповідно до вимог Податкового кодексу України (Перехідних положень) не передбачено обов'язку для продавців товарів (послуг) щодо реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, у якій сума ПДВ становить менше ніж 10 000грн.

Також, при проведенні перевірки встановлено "безтоварність" проведених господарських операцій, в той час як згідно умов договору придбавався позивачем не товар, а послуги, для надання яких не потрібні перевезення будь-яких товарно-матеріальних цінностей вантажним транспортом.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначає, що місцезнаходження ТзОВ "Ломекс" підтверджується договором про надання послуг від 23.06.2013р., укладеним між ТзОВ "Ломекс" та Шевченківською районною у м.Києві радою, тобто на момент здійснення господарських операцій з позивачем, останнє знаходилось за адресою: м.Київ, вул.Мельникова, 12. Якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання по сплаті податків до бюджету, то це тягне наслідки виключно щодо цього контрагента.

На думку позивача, висновок податкового органу про фіктивність укладеного позивачем правочину є безпідставним, оскільки підприємцем не порушена жодна з норм Цивільного кодексу України і даний правочин не визнано судом недійсним. Крім того, на момент вчинення господарської операції контрагент позивача був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та зареєстрований як платник податків, в тому числі й ПДВ.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 р. у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зокрема виходив з того, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 незважаючи на наявність у нього первинних бухгалтерських документів, не мав права на підставі вказаних документів формувати податковий кредит, оскільки як встановлено податковим органом та підтверджено судом, фактичного здійснення господарської операції з придбання послуг не було.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено наступні обставини.

Так, у період з 19.05.2014р. по 23.05.2014 р. Луцькою ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по фінансово-господарських операціях з ТзОВ "Ломекс" за період з 01.04.2013р. по 30.04.2013р., про що складено акт перевірки від 30.05.2014р. №2543/17.3/НОМЕР_1 (а.с. 19-28).

Перевіркою встановлено порушення п.п. 198.1, 198.2 ст.198, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, а саме: підприємцем ОСОБА_1 в квітні 2013 року віднесено до складу податкового кредиту податок на додану вартість в сумі 6 540грн. з вартості придбання товарів (робіт, послуг) за безтоварними операціями, що не є підтверджені, тому за результатами перевірки підлягає донарахуванню ПДВ в сумі 6 540грн. за квітень 2013 року.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2014р. № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 8 175грн., в тому числі: за основним платежем - 6 540грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 635грн (а.с.30).

Висновок податкового органу ґрунтується на тому, що податковий кредит підприємця ОСОБА_1 за наслідками операції з ТзОВ "Ломакс" сформовано неправомірно, оскільки угода, укладена з даним контрагентом є безтоварною в силу того, що операція з надання послуг не мала реального характеру.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як наслідок, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Тому, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Із матеріалів справи слідує, що на підставі договору про надання послуг від 04.04.2013 р. №04042013 (а.с.31), укладеного ФОП ОСОБА_1 (Замовник) із ТзОВ "Ломекс" (Виконавець), на підставі рахунку-фактури №2604-13 від 26.04.2013р. та виписаної Виконавцем податкової накладної від 26.04.2013р. №17 (а.с.32), відображено в податковому обліку придбання послуг по фальцюванню листівок - 420 000 штук та вибірковому УФ лаку - 335 000 штук на загальну суму 39 240грн., в тому числі ПДВ - 6 540грн.

В підтвердження реальності проведення господарської операції позивач долучає копії : рахунку-фактури №2604-13 від 26.04.2013р., податкової накладної від 26.04.2013р. №17, договору про надання послуг від 04.04.2013. №04042013, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2604-13 від 26.04.2013р. (а.с.32-38).

Так, відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 р. № 2344-III , пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (надалі-Правила), товарно-транспортна накладна визначена як обов'язковий документ, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та зберігатися як у вантажовідправника, так і у вантажоодержувача.

Згідно із пунктом 1 Правил, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, а дорожній лист - документ установленого законодавством зразка для визначення та обліку роботи автомобільного транспортного засобу.

Пунктами 1, 2 наказу Міністерства транспорту України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля" від 29.12.1995 року № 488/346 затверджено типову форму № 1-ТН "Товарно-транспортна накладна" (складається у чотирьох примірниках, з яких 1 - вантажовідправнику, 2 -вантажоодержувачу, 3,4 - автопідприємству) та визнано обов'язковим застосування вказаної форми всіма суб'єктами господарської діяльності, незалежно від форм власності.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В контексті даних процесуальних норм, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували як транспортування продукції (листівок) для отримання послуг у м.Київ та готової продукції у зворотньому напрямку, оскільки саме м.Київ вказано як місце отримання послуг за договором, так і зберігання готової продукції у м.Луцьку чи її негайну реалізацію одразу після отримання послуг від ТзОВ "Ломекс".

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що послуги з фальцювання листівок, вибіркового УФ лаку не могли надаватись за адресою реєстрації Виконавця робіт за договором: м.Київа, вул.Мельникова, 12, оскільки укладений між ТзОВ "Ломекс" та Шевченківською районною у м.Києві радою договір №343-А/9 від 23.06.2013р. передбачає виключно забезпечення робочого місця для проведення переговорів з партнерами та проведення перевірок господарської діяльності Замовника контролюючими органами і не передбачає місця для виробничого обладнання, в тому числі й для надання послуг, відображених у податковій накладній від 26.04.2013р. №17.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено факту реальності отримання послуг від ТзОВ "Ломекс" на загальну суму 39 240грн. В свою чергу, відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів, не дозволяє формувати дані податкового обліку, незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Тому, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1, незважаючи на наявність у нього первинних бухгалтерських документів, не мав права на підставі вказаних документів формувати податковий кредит, оскільки як встановлено податковим органом та підтверджено судом, фактичного здійснення господарської операції з придбання послуг не було.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке не підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, ст.200, ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 р. по справі № 803/1259/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.М. Довгополов

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 10.02.2015 року.