Справа № 2а-5960/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/20681/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року у справі за його позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому поросив: визнати неправомірним, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 05.01.11р. рішення № 78 про призначення одноразової грошової допомоги передбаченою Постановою у частині виплати йому грошової допомоги, у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, внаслідок травми та її наслідків, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, за останньою посадою яку займав позивач на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; визнати неправомірним наказ командира В/Ч НОМЕР_1 від 05.01.11р. № 02 у частині виплати позивачу грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, внаслідок травми та її наслідків, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 116 964 грн., що обраховано виходячи з розміру 48-місячного грошового забезпечення, за останньою посадою яку займав позивач на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та стягнути з відповідача недоплачений розмір грошової допомоги у сумі 207 307 грн.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач письмових заперечень до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що наказом Міністра оборони України від 27.09.10р. № 0112Р ОСОБА_1 , заступника начальника відділу військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 04.10.10р. № 0202 позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік.

За висновком медико-соціальної (експертної) комісії №1, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 011473 від 08.11.10р., позивачу встановлена третя група інвалідності; причина інвалідності - захворювання пов`язані з проходженням військової служби.
Рішенням про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.08р. № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» № 78 від 05.01.11р. позивачу у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 48-місячного грошового забезпечення за останньою посадою, яку він займав на день звільнення з військової служби виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років.

На підставі вищезазначеного рішення, Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.11р. № 02 позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 116 964 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір одноразової грошової допомоги необхідно визначати з урахуванням грошового забезпечення на момент звільнення, як то встановлено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки постанова Кабінету Міністрів України обмежує права позивача.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд апеляційної інстанції, зазначив, що здійснюючи розрахунок одноразової грошової допомоги відповідач правильно керувався Постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1999 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках.

Згідно з частиною другою статті 16 цього Закону у разі інвалідності, що настала в період військової служби або пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього стажу, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце й у період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до пятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Кабінет Міністрів України постановою від 28травня 2008 року № 499 затвердив Порядок, згідно з підпунктом 2 пункту 2 якого вбачається, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зокрема інвалідам IIІ групи, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Абзацом п`ятим підпункту 4 пункту 2 Порядку передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Проте частина друга статті 9 Закону елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, на думку колегії суддів, виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон, який має вищу юридичну силу.

Така правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21 січня 2014 року у справі 21-464а13.

Отже, висновки суду першої інстанції є вірними та такими, що зроблені у відповідності до вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин положень законодавства України.

Згідно з частиною 3 статті 211 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на вказане рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210, 211, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу про адміністративне судочинство України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року у цій справі скасувати, залишити в силі постанову Подільського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін
Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець