Справа № 820/19190/14
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17.02.2015 року справа №820/19190/14

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Котеньов О.Г., при секретарі судового засідання Гумінській Л.М.,

за участі сторін:

представника позивача - Олевського Д.В.,

представника відповідача - не з'явився,

представника третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізюмське звірогосподарство" до Головного управління Держземагенства в Полтавській області, третя особа: Чутівська районна державна адміністрація в Полтавській області про визнання недійсним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізюмське звірогосподарство", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства в Полтавській області, третя особа: Чутівська районна державна адміністрація в Полтавській області, в якому просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Держземагенства в Полтавській області про відмову у продовженні дії договору оренди земельної ділянки загальною площею 64 га, за межами населених пунктів на території Чапаєвської сільської ради Чутівського району, яке викладене в листі № 28-16-0.8-8767/2-14 від 14.11.2014 року;

- зобов'язати Головне управління Держземагенства в Полтавській області у порядку ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" продовжити дію договору оренди земельної ділянки від 22 квітня 2004 року, укладеного з ТОВ "Ізюмське звірогосподарство", на умовах, викладених у додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки від 21 квітня 2009 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не прибули, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідно до норм процесуального законодавства, від відповідача через канцелярію суду надійшли пояснення по справі, у яких він просить розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізюмське звірогосподарство" та Чутівською районною державною адміністрацією в Полтавській області укладено договір оренди земельної ділянки від 22.04.2004 року, 22.04.2004 року укладено додаткову угоду до зазначеного договору оренди (а.с.12-14, 46).

Позивачем оскаржується до адміністративного суду рішення Головного управління Держземагенства в Полтавській області про відмову у продовженні дії договору оренди земельної ділянки загальною площею 64 га, за межами населених пунктів на території Чапаєвської сільської ради Чутівського району, яке викладене в листі № 28-16-0.8-8767/2-14 від 14.11.2014 року (а.с.64).

Відповідно до приписів ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" Чутівська районна державна адміністрація в Полтавській області мала право розпоряджатися землями державної власності відповідно до закону, у тому числі і передавати у оренду земельні ділянки, що перебувають у державній власності згідно зі ст. 124 Земельного кодексу України та ст. 16 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на момент укладення вищезазначеного договору оренди.

Приписами ч.1 ст.124 Земельного кодексу України станом на момент звернення позивача до Головного управління Держземагенства в Полтавській області із листом щодо продовження договору оренди на земельну ділянку №154 від 10.11.2014 року встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Так, ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 122, у власність або у користування для всіх потреб.

Зазначена норма права кореспондує із визначенням орендодавців земельних ділянок, що перебувають у державній власності, зазначеним у ч.4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі".

Зокрема, Головне управління Держземагенства в Полтавській області наділено повноваженнями передавати відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області відповідно до п.4.32 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року №258 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 р. за № 852/21164 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства № 40 від 25.01.2013 року).

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, суд приходить до висновку про те, що будь-які дії щодо передачі земельних ділянок, що перебувають в державній власності, в оренду, у тому числі і щодо поновлення договору оренди землі відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі" здійснюються відповідними територіальними органами Держземагентства України.

Суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Дана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013 року.

Відповідно до п.в) ст. 80 Земельного кодексу України держава є суб'єктом права власності на землі державної власності та реалізує це право через відповідні органи державної влади.

За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 Цивільного кодексу України, статей 122, 124 Земельного кодексу України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Статтями 1, 2, 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Порядок поновлення договорів оренди землі встановлено ст. 33 Закону України "Про оренду землі", у тому числі зазначеною статтею передбачено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі; орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Статтею 35 вищевказаного закону передбачено, що спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

Тобто, у випадку поновлення договору оренди землі індивідуальні акти органу державної влади, якими реалізовуються волевиявлення держави як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Суд зазначає, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

При цьому суд, керуючись ст. 244-2 КАС України, приймає до уваги правову позицію колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, висловленої у постановах від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14), 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14), відповідно до якої відповідач як власник землі (відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України) вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом та при цьому він не здійснює владних управлінських функцій.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, Верховним судом України зроблено висновок про те, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що даний спір не підсудний Харківському окружному адміністративному суду, а підлягає розгляду судом у порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої вказаної статті, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд звертає увагу, що, відповідно до приписів ч.3 ст. 157 КАС України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізюмське звірогосподарство" до Головного управління Держземагенства в Полтавській області, третя особа: Чутівська районна державна адміністрація в Полтавській області про визнання недійсним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 160, 165, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізюмське звірогосподарство" до Головного управління Держземагенства в Полтавській області, третя особа: Чутівська районна державна адміністрація в Полтавській області про визнання недійсним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії. Роз'яснити позивачу, що після закриття провадження у справі повторне звернення з тією ж самою позовною заявою не допускається. Роз'яснити позивачу його право на звернення до відповідного господарського суду. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Ухвалу у повному обсязі виготовлено 18 лютого 2015 року.

Суддя Котеньов О.Г.