Справа № 822/5142/14
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/5142/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Тернопільського окружного адміністративного суду, третя особа - керівник апарату Тернопільського окружного адміністративного суду - ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування наказу ,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з адміністративним позовом до Тернопільського окружного адміністративного суду, третя особа - керівник апарату Тернопільського окружного адміністративного суду - ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування наказу №102-К від 06 листопада 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3».

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач та третя особа в судове засідання не з'явилися. До початку судового засідання через канцелярію Вінницького апеляційного адміністративного суду за вхідними №1964 та №2435 подали заяву і заперечення з проханням розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно наказу №15-К від 02 квітня 2012 року ОСОБА_3 переведена на посаду начальника відділу документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду.

Наказом керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року №102-К, ОСОБА_3 притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, зокрема неналежну організацію роботи відділу в частині контролю за строками передачі справ в канцелярію суду секретарями судових засідань, недотриманням строків по видачі та надсиланні копій рішень суду сторонам по справах, внесення неправдивих даних при формуванні статистичної звітності.

Підставою для прийняття вказаного наказу слугували результати службового розслідування по перевірці роботи секретаря судового засідання Найко Н.І. по дотриманню строків виготовлення журналів судового засідання і здачі справ до канцелярії Тернопільського окружного адміністративного суду, проведеного відповідно до наказу голови суду №25-З від 05 вересня 2014 року.

Не погоджуючись з таким наказом позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу діяв не на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (Закон №3723) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

В свою чергу, проходження публічної служби є виконанням особою повноважень відповідно до займаної посади з моменту набуття статусу публічного службовця і до його припинення та охоплює собою просування по службі, дисциплінарну відповідальність, заохочення, питання соціального захисту.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, що наведені в цій статті.

Згідно із ст. 5 Закону №3723 державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

При цьому, ст. 10 Закону №3723 визначено основні обов'язки державних службовців, а саме: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Частиною 1 ст. 14 Закону №3723 визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

При цьому, згідно із ст. 147 Кодексу законів про працю України (Кзпп України) дисциплінарними заходами які застосовуються до працівника за порушення трудової дисципліни, є догана або звільнення.

Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

При цьому, проведення службового розслідування стосовно державних службовців регулюється Порядком проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року №950 (Порядок).

Так, згідно із п. 1, 7, 10 Порядку стосовно державних службовців може бути проведено службове розслідування, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян. Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право в будь-який момент узяти в ньому участь, пояснювати факти, робити заяви, подавати відповідні документи і порушувати клопотання про залучення нових документів, вимагати додаткового вивчення пояснень осіб, причетних до справи. На вимогу керівника державного органу (посадової особи), якому доручено проведення службового розслідування, голови або членів комісії чи державного службовця, стосовно якого проводилося розслідування, акт повинен розглядатися в їх присутності. За результатами розгляду керівник державного органу (посадова особа), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, приймає в десятиденний термін відповідне рішення, з яким ознайомлюється державний службовець. За матеріалами службового розслідування державний службовець може бути притягнутий до відповідальності згідно із законодавством.

Як встановлено з матеріалів справи та судом першої інстанції, відповідачем в порушення наведених вище вимог законодавства не надано доказів щодо призначення та проведення службового розслідування відносно ОСОБА_3, отримання від неї будь-яких пояснень стосовно невиконання або неналежного виконання, доказів, які підтверджують відмову позивача щодо надання таких пояснень, доказів на підтвердження невиконання чи неналежного виконання позивачем службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також наявність вчинку, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Також, оскаржуваний наказ не містить посилань на конкретні обставини, які свідчать про неналежне виконання позивачем службових обов'язків, а також прийнятий відповідачем з порушенням ст. 148 КЗпП України, відповідно до якої дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяці з дня вчинення проступку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не дотримані вимоги Закону при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М.

Гонтарук В. М.