Справа № 820/19221/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 р.Справа № 820/19221/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2014р. по справі № 820/19221/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНИЙ МОДЕРН"

до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНИЙ МОДЕРН", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.09.2014 року за №, яким підприємству донараховано податку на додану вартість в розмірі 10686,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 5343,00 грн., на загальну суму 16029,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2014р. по справі № 820/19221/14 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 05.02.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ТОВ "Сучасний модерн" зареєстрований юридичною особою, ТОВ "Сучасний модерн" 13.12.2005 р. взято на податковий облік за № 294 і станом на даний час перебуває на обліку в Основ'янській об'єднаній державній податковій інспекції міста Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ПП "Торгснаб-2009", податковий номер 36372206, їх реальності та повноти відображення в обліку за період грудень 2013 року.

Результати перевірки оформлені актом від 12.08.2014 р. № 2786/20-38-22-01-04/33898608.

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено порушення позивачем приписів: п.198.3 та 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 10686,00 грн., у тому числі у грудні 2013 року на суму ПДВ 10686,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 12.08.2014 р. № 2786/20-38-22-01-04/33898608 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.09.2014 року за №, яким підприємству донараховано податку на додану вартість в розмірі 10686,00 грн. та застосовано штрафну ( фінансову) санкцію в розмірі 5343,00 грн., на загальну суму 16029,00.

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішення, слугував висновок про неправомірність формування податкового кредиту за рахунок відображення в обліку з податку на додану вартість показників господарських операцій з ПП "Торгснаб-2009". Також у акті перевірки відображено висновок перевіряючих про ненадання картки рахунку №311 "Поточні рахунки у національній валюті"; ненадання документів щодо орендованих приміщень ТОВ "Сучасний Модерн", а також отримання від УДСБЕЗ ГУМВС України в Харківській області даних, що ПП "ТОРГСНАБ-2009" використовується "винними особами" з метою безпідставного формування контрагентами податкового кредиту з ПДВ та проведенням безтоварних операцій.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 27 листопада 2013 року між ТОВ "Сучасний Модерн" (Замовник) та ПП "ТОРГСНАБ-2009" (Підрядник) укладено договір №2711-13 з монтажу натяжної стелі за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 140 (а.с. 40-41).

Згідно умов вказаного договору Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов'язання з виконання монтажу натяжної стелі за адресою: м. Харків, вул.. Полтавський шлях, 140 ТЦ «Рост». Роботи виконуються з матеріалів підрядника.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Колегія суддів зазначає, що вказаний договір за своїм змістом є договором підряду. Порядок укладання та виконання договорів на будівельні та будівельно-монтажні роботи регулюються ЦК України, де встановлено, що (ст. 875) за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Так, з матеріалів справи слідує, що місцем проведення робіт сторонами договору визначено в торгівельному центрі за адресою: м Харків, вул. Полтавський Шлях, 140.

При цьому, 23 червня 2011 року Інспекцією ДАБК у Харківській області зареєстровано декларацію про початок виконання підготовчих робіт з будівництва торговельного центру з урахуванням знесення існуючих будівель по вул. Полтавський Шлях, 140 в м. Харкові. 25 червня 2012 року Інспекцією ДАБК у Харківській області видано дозвіл на виконання будівельних робіт від 25 червня 2012 року № ХК 7.

Колегія суддів зазначає, що вказані документи свідчать про проведення будівництва за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 140, замовником та власником якого є позивач.

Окрім того, з матеріалів справи слідує, що роботи виконувались з матеріалів підрядника, а саме: плівки ПВХ площа 140 кв. м, профіль алюмінієвий - 1200 м.п., брус 50/50 - 600 м.п., що підтверджується кошторисом № 27-11-13 від 27.11.13 року (а.с. 112).

30 грудня 2013 року Сторонами складено акт № 3012-2 здачі-прийняття робіт, з якого вбачається, що монтаж натяжної стелі проведено на загальну суму 64 118,20 грн., у тому числі ПДВ 10 686,44 грн. (а.с. 43)

Надане позивачем платіжне доручення № 21626, засвідчує факт виконання позивачем зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

При цьому, позивач сплатив за виконані роботи, як і встановлено п. 3.2. договору, в порядку передоплати у розмірі 64 118,20 грн.

За наслідками здійснення господарської операції позивача з ПП "Торгснаб-2009» останнім виписано податкову накладну податкову накладну від 03.12.2013 №1 на суму ПДВ 6 646,37 грн. (матеріали) та податкову накладну від 03.12.2013 № 2 на суму ПДВ 4 040,00 грн. (роботи) (а.с 44-45).

Таким чином, в ході судового розгляду доведено, що позивачем правомірно на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних документів, включено суми податку на додану вартість до складу свого податкового кредиту за відповідний період та відображено у податковій декларації з податку на додану вартість.

Щодо ненадання картки рахунку №311, колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ДПІ не направляла вимог позивачу про надання картки рахунку № 311 та спірне податкове повідомлення-рішення оскаржувалось до ГУ Міндоходів у Харківській області, до якого надавалась картка рахунку № 311 "Поточні рахунки у національній валюті".

Також суд вважає за необхідним вказати, що ТОВ "Сучасний Модерн" є власником нежитлової будівлі літ. "А-4" загальною площею 22 394,2 кв. м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 140, про що свідчить свідоцтво про право власності від 27.12.2013 та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.12.2013.

З дозволу на виконання будівельних робіт від 25 червня 2012 року, виданого інспекцією ДАБК у Харківській області, вбачається, що ТОВ "Сучасний Модерн" є замовником та забудовником торговельного центру за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 140.

З договору № 2711-13 від 27 листопада 2013 року, укладеного між ТОВ "Сучасний Модерн" та ПП "ТОРГСНАБ-2009" вбачається, що роботи з монтажу натяжної стелі виконувалися за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 140.

Контролюючий орган не вказав, документи про яке саме орендоване приміщення не надано, та яке це має відношення до господарських операцій між ТОВ "Сучасний Модерн" та ПП "Торгснаб-2009".

Дефектність первинних документів, які було укладено між позивачем та зазначеним вище контрагентом, а також факт нереальності проведення фінансово-господарських операцій судом не виявлено.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Реальність здійснення господарських операцій між позивачем і контрагентом підтверджується також фактом подальшого використання придбаного позивачем товару у власній господарській діяльності.

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи первинним документам, якими позивач доводе перед судом реальність здійснення господарської операції, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

У ході розгляду справи судом встановлено, що жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін договорів як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірними правочинами ДПІ ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не має. Судом також встановлено, що мотиви фізичної відсутності товару у спірних правовідносинах, невикористання товару в господарській діяльності позивача, вартісних показників придбаного позивачем товару, способу, порядку та стану розрахунків не були покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень.

Викладене в акті судження податкового органу про вчинення платником податків порушень закону ґрунтується лише на мотивах складеного ДПІ за наслідками перевірки діяльності контрагента позивача акту про неможливість проведення зустрічної звірки.

Втім, з цьому приводу суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. З ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними у акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентом узгоджується з практикою Європейського Суду (Рішення Європейського Суду від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2014р. по справі № 820/19221/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.