Справа № К/9991/6996/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/9991/6996/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 інтересах ОСОБА_5 до Міністерства освіти і науки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2010 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2008 року ОСОБА_4 в Окружному адміністративному суді

м. Києва в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 пред'явив позов до Міністерства освіти і науки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати неправомірним направлення Міністерством освіти і науки України скарги ОСОБА_5 від 24 квітня 2008 року для розгляду до Київського регіонального центру оцінювання якості освіти, тобто до установи, дії посадових осіб якої оскаржувались;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_5 від 26 травня 2008 року у відповідності до Закону України "Про звернення громадян";

- визнати неправомірною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо нездійснення контролю за проведенням зовнішнього оцінювання, а саме нездійснення перевірки по фактах, викладених у скарзі ОСОБА_5 від 24 квітня 2008 року;

- зобов'язати Міністерство освіти і науки України виконати свої обов'язки щодо розгляду скарги ОСОБА_5 від 24 квітня 2008 року та її заяви від 26 травня 2008 року та надати на них належні відповіді згідно з вимогами Закону України "Про звернення громадян";

- зобов'язати Міністерство освіти і науки України виконати свої обов'язки щодо здійснення контролю за проведенням зовнішнього оцінювання, а саме провести перевірку по фактах, викладених у скарзі ОСОБА_5 від 24 квітня 2008 року;

- стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_5

5000 грн. моральної шкоди.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2009 року, залишеною без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2010 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями ОСОБА_4 - представник ОСОБА_5 подав касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій у цій справі встановлено, що 22 квітня 2008 року ОСОБА_5, як учасник зовнішнього незалежного оцінювання, складала тести з української мови та літератури у пункті тестування, що був організований у середній загальноосвітній школі № 27 м. Києва.

24 квітня 2008 року ОСОБА_5 направила до Міністерства освіти і науки України скаргу щодо неправомірних дій працівників пункту тестування, яка надійшла до Міністерства 08 травня 2008 року

Також, 26 травня 2008 року ОСОБА_5 зверталася до відповідача із заявою про порядок ознайомлення з робочим зошитом із тестовими завданнями, яка отримана Міністерством освіти і науки України 06 червня 2008 року.

Заяви ОСОБА_5 від 24 квітня 2008 року та від 26 травня 2008 року направлені для розгляду до Київського регіонального центру оцінювання якості освіти Міністерства освіти і науки України, яким позивачу надана відповідь від 06 червня 2008 року № 1032 за підписом директора Київського регіонального центру оцінювання якості освіти Сакаєвої С.В.

Ці обставини позивачі не заперечувалися. Проте, на їх думку, при розгляді звернень Міністерством освіти і науки України не були дотримані вимоги щодо порядку та строків розгляду, передбачених Законом України "Про звернення громадян".

Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на вказані обставини.

Так, згідно із статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною четвертою статті 7 Закону України "Про звернення громадян" заборонено направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до статті 15 цього ж Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

В скарзі ОСОБА_5, яка була направлена до Міністерства освіти і науки України, оскаржувались дії персоналу пункту тестування, серед яких був уповноважений представник Київського регіонального центру оцінювання якості освіти.

Отже, позивачкою фактично оскаржувалися до відповідача дії працівників пункту тестування та представників Київського регіонального центру оцінювання якості освіти, пов'язані з проведенням зовнішнього оцінювання.

Крім того, відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Порядку проведення зовнішнього незалежного оцінювання навчальних досягнень випускників навчальних закладів системи загальної передньої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01 лютого 2008 року № 33, Міністерство освіти і науки України є суб'єктом адміністрування зовнішнього оцінювання, до повноважень якого належить здійснення контролю за проведенням зовнішнього оцінювання.

Колегія суддів вважає, що відповідачем порушено порядок розгляду звернень, а також зроблено передчасні висновки щодо вчинення відповідачем всіх передбачених законом дій щодо розгляду та надання відповідей на звернення.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно вказали у своїх рішеннях, що відповідач діяв у межах чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, суди виходили із того, що позивач не надала докази того, що з вини відповідача їй було завдано моральну шкоду.

Такий висновок судів у цій частині не ґрунтується на чинному законодавстві з огляду на таке.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. (пункт 10-1 Постанови)

ОСОБА_5 вказувала на те, що неправомірна бездіяльність відповідача призвела до переживань, перенапруження та перевтоми.

Колегія суддів погоджується з тим, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача ОСОБА_5 спричинена моральна шкода у вигляді перенесених переживань, яку слід визначити у розмірі 100 грн.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Суди не виконали вимог вказаного процесуального закону й постановили незаконні судові рішення, які підлягають скасуванню.

Оскільки обставини справи встановлені повно і всебічно, а суди першої та апеляційної інстанцій лише порушили норми матеріального права, то колегія суддів вважає можливим ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2010 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства освіти і науки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії скасувати та ухвалити у цій справі нове рішення.

Позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Міністерства освіти і науки України щодо направлення скарги ОСОБА_5 від 24 квітня 2008 року та її заяви від 26 травня 2008 року для розгляду до Київського регіонального центру оцінювання якості освіти.

Визнати неправомірною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_5 від 24 квітня 2008 року та заяву від 26 травня 2008 року у відповідності до Закону України "Про звернення громадян".

Визнати неправомірною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо нездійснення контролю за проведенням зовнішнього оцінювання, а саме нездійснення перевірки фактів, викладених у скарзі ОСОБА_5 від 24 квітня 2008 року.

Зобов'язати Міністерство освіти і науки України розглянути скаргу ОСОБА_5 від 24 квітня 2008 року та заяву від 26 травня 2008 року і надати на них відповіді згідно з вимогами Закону України "Про звернення громадян".

Стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_5 100 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.