Справа № 826/17347/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В, Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Готель на Революційній» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2014 року по справі за їх позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними та скасування розпорядження, постанови, рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ЗАТ «Готель на Революційній» звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними та скасування:

- рішення від 07.10.2014 № 1357;

- постанови від 20.08.2014 року про накладення штрафу за правопорушення на ринку цінних паперів №1275-ЦД-1-Е;

- розпорядження від 20.08.2014 року № 563-ЦД-1Е;

- зобов'язання закрити справу про правопорушення на ринку цінних паперів щодо ЗАТ «Готель на Революційній».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ЗАТ «Готель на Революційній» подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція повністю підтримує таку правову позицію з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що актом від 07.08.2014 року № 1251-ЦД-1-Е встановлено ознаки порушення ЗАТ «Готель на Революційній» вимог п. 10 ст. 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», а саме: невиконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери від 18.12.2013 року № 3710-ЦД-1Е (термін виконання до 24.03.2014 року), прийнятого у зв'язку з порушенням вимог п. 5 розділу 17 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про акціонерні товариства», а саме: не приведення статуту та внутрішніх положень товариства у відповідність із нормами Закону України «Про акціонерні товариства».

Розпорядженням про усунення порушень законодавства про цінні папери від 20.08.2014 року № 563-ЦД-1-Е позивача зобов'язано у термін до 01.12.2014 року усунути порушення законодавства про цінні папери.

Також, 20.08.2014 року відповідачем прийнято постанову № 1275-ЦД-1-Е, якою за невиконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери від 18.12.2013 року № 3710-ЦД-1-Е (термін виконання до 24.03.2014) на позивача накладено штраф у розмірі 5 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн.

За результатами розгляду скарги на вказану постанову прийнято рішення від 07.10.2014 року № 1357, яким постанову про накладення штрафу за правопорушення на ринку цінних паперів від 20.08.2014 №1275-ЦД-1-Е залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вирішуючи питання щодо правомірності спірних рішень, судова колегія виходить з наступного.

Так, оскаржуваним розпорядженням позивача в строк до 01.12.2014 року зобов'язано усунути порушення вимог п. 5 розділу 17 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про акціонерні товариства», а саме: привести статут та внутрішні положення товариства у відповідність із нормами даного Закону.

Пунктом 5 розділу 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Приведенням діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із цим Законом є здійснення таких дій:

1) внесення змін до статуту товариства, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого або закритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство чи з відкритого або закритого акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство за умови, що кількість акціонерів на дату внесення таких змін не перевищує 100 осіб, а також виконання всіх інших вимог цього Закону у статуті товариства;

2) приведення внутрішніх положень товариства у відповідність із вимогами цього Закону.

Датою приведення діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із вимогами цього Закону є дата державної реєстрації змін до статуту, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство або закритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство.

Приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Приведенням діяльності акціонерних товариств у відповідність із вимогами цього Закону в частині забезпечення існування акцій виключно у бездокументарній формі є здійснення таких дій: наглядова рада акціонерного товариства в порядку, встановленому Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, зобов'язана прийняти рішення про переведення випуску цінних паперів з документарної форми у бездокументарну (далі - рішення про дематеріалізацію) та забезпечити вчинення нижчезазначених дій у такій послідовності:

1) опублікування в офіційному друкованому органі повідомлення про прийняте рішення про дематеріалізацію цінних паперів та повідомлення про це персонально кожного акціонера, зареєстрованого в реєстрі власників іменних цінних паперів випуску, що дематеріалізується, у спосіб, визначений при прийнятті рішення про дематеріалізацію (крім випадку, коли акції товариства належать одній особі);

2) подання до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку документів для заміни свідоцтва про реєстрацію випуску іменних акцій документарної форми існування на свідоцтво про реєстрацію випуску акцій у бездокументарній формі існування. Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку зобов'язана видати свідоцтво про реєстрацію випуску акцій у бездокументарній формі існування протягом 10 робочих днів з дати подання емітентом належним чином оформлених документів відповідно до встановлених нею вимог;

3) припинення обслуговування випуску цінних паперів у документарній формі у реєстроутримувача в системі реєстру власників іменних цінних паперів за цим випуском. Реєстроутримувач припиняє ведення реєстру протягом 10 робочих днів з дати публікації рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про видачу емітенту свідоцтва про реєстрацію випуску акцій у бездокументарній формі існування. Датою закриття реєстру є дата припинення ведення реєстру;

4) укладення в порядку, встановленому Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, договору про обслуговування емісії цінних паперів з обраним наглядовою радою депозитарієм, який буде обслуговувати випуск акцій, що дематеріалізується, з наступним відкриттям рахунку в цінних паперах емітента в цьому депозитарії та укладення договору про відкриття рахунків у цінних паперах власникам з обраним наглядовою радою зберігачем;

5) депонування глобального сертифіката в обраному депозитарії та надання йому необхідних розпоряджень та інших документів відповідно до вимог Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Депонування депозитарієм глобального сертифіката здійснюється протягом 10 робочих днів з дати публікації рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про видачу емітенту свідоцтва про реєстрацію випуску акцій у бездокументарній формі існування;

6) забезпечення передачі реєстру власників іменних цінних паперів та переведення обліку прав власності на акції у бездокументарній формі до зберігача. Передача реєстру власників іменних цінних паперів до зберігача здійснюється протягом трьох робочих днів з дати припинення ведення реєстру. Дата передачі реєстру власників іменних цінних паперів спільно визначається емітентом, реєстратором та зберігачем. Зберігач цінних паперів зобов'язаний відкрити рахунки в цінних паперах акціонерам та зарахувати на них акції на підставі договору з емітентом та переданого йому (зберігачу) реєстру власників іменних цінних паперів протягом двох місяців з дати передачі реєстру;

7) зберігання відповідно до законодавства реєстру власників іменних цінних паперів, складеного на дату припинення ведення системи реєстру, та інших документів.

При цьому, абзацом 4 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що часткове виконання вимог абз. 1 цього пункту не є виконанням вимог даного Закону.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що причиною невиконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» є неможливість проведення загальних зборів акціонерів внаслідок неявки акціонера ЗАТ «Готель на Революційній» - ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія море», що володіє 50 % акцій товариства, а таким чином наявна відсутність кворуму.

Апелянтом зазначається, що ним вжито усі можливі заходи щодо виконання вимог Закону, оскільки неодноразово скликались Загальні збори, зокрема, 4 березня 2011 року, 27 квітня 2011 року, 15 грудня 2011 року, 5 квітня 2012 року, 9 квітня 2013 року, 2 серпня 2013 року. Однак, один з акціонер ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія «Море», який володіє 50 % простих іменних акцій товариства, на Загальні збори акціонерів не з'являвся. Так, загальні збори, що призначались не відбулися, оскільки загальні збори визнаються правомочними, якщо в них беруть участь акціонери, що мають сукупно більш як 60 % голосів. За таких обставин апелянт стверджує про відсутність в його діях складу правопорушення на ринку цінних паперів.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а матеріали справи містять одне єдине повідомлення щодо скликання зборів акціонерів позивача на 18.03.2014 року (а.с. 26), що жодним чином не можливо розцінювати як вжиття всіх можливих та необхідних заходів для усунення правопорушення на ринку цінних паперів.

Крім того, апелянтом зауважено, що ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» створено та функціонує на території АРК.

В свою чергу, колегія суддів також не може не зауважити, що ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» є державним підприємством, власником 100 % акцій якого є держава Україна.

Посилання апелянта на недоліки поштового зв'язку з АР Крим розцінюються апеляційною інстанцією критично, оскільки пошта з материкової частини України кримською стороною не приймається з 27.03.2014 року, проте, позивачу було встановлено строк на виконання розпорядження від 18.12.2013 № 3710-ЦД-1-Е до 24.03.2014 року.

Таким чином, перешкоди для можливості виконати позивачем розпорядження від 18.12.2013 року № 3710-ЦД-1-Е до 24.03.2014 року були відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» суб'єктами управління об'єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.

Також, пп. «а» п. 18 та 19 ч. 2 ст. 5 цього ж Закону встановлено, що здійснюючи управління об'єктами державної власності Кабінет Міністрів України забезпечує контроль за ефективністю управління об'єктами державної власності. Проте, правом на звернення до Кабінету Міністрів України, як до органу, що здійснює контролюючи функції у питання управління об'єктами державної власності з метою вирішення спірного питання - позивач не скористався.

Крім того, Закон України від 17.09.2008 року «Про акціонерні товариства» (далі - Закон) набрав чинності 30.04.2009 року, державна реєстрація товариства була проведена до вказаного часу, тому позивач повинен був привести свою діяльність у відповідність із Законом України «Про акціонерні товариства» до 30.04.2011, тобто мав достатньо часу для приведення своїх документів у відповідність до норм згадуваного закону.

Згідно ч.1 ст. 29 Закону акціонери зобов'язані, зокрема, дотримуватися статуту, інших внутрішніх документів акціонерного товариства; виконувати рішення загальних зборів, інших органів товариства; виконувати свої зобов'язання перед товариством, у тому числі пов'язані з майновою участю.

Таким чином, судова колегія повністю пристає на правову позицію суду першої інстанції, що у випадку коли акціонери не виконують покладені на них обов'язки і це призводить до порушення акціонерним товариством законодавства, відповідальність має покладатись на це акціонерне товариство, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону до акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Таким чином, апелянт не був позбавлений можливості виконати свій обов'язок відповідно до вимог п. 5 розділу 17 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про акціонерні товариства» та привести статут і внутрішні положення товариства у відповідність із нормами Закону, а тому оскаржене розпорядження є обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Факт невиконання позивачем вимоги розпорядження від 18.12.2013 року № 3710-ЦД-1-Е до 24.03.2014 року не заперечується.

Отже, оскільки позивачем повторно не виконано розпорядження щодо усунення порушень вимог законодавства про цінні папери, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову про накладення штрафних санкцій, тому правові підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів також підтримує позицію суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення від 07.10.2014 року № 1357. При цьому апеляційна інстанція виходить з слідуючого.

Порядок та строки розгляду Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку (далі - Комісія) справ про порушення громадянами, посадовими особами та юридичними особами вимог законодавства на ринку цінних паперів визначено Правилами розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.10.2012 № 1470 (далі Правила).

Відповідно до п. 2 розділу XV Правил постанову про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів щодо юридичної особи може бути оскаржено до центрального апарату Комісії особою, щодо якої її винесено, протягом п'ятнадцяти робочих днів з дати винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути продовжено Головою Комісії за клопотанням особи, щодо якої винесено постанову про накладення санкції. Клопотання про продовження строку на оскарження постанови про накладення санкції, подане повторно, до розгляду не приймається, про що скаржник повідомляється листом за підписом голови комісії.

Згідно із п. 6. розділу XV Правил скарги на постанови про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів розглядаються комісією.

Пунктом 7 розділу XV Правил визначено, що розгляд скарги на постанову, винесену щодо юридичної особи, здійснюється у тримісячний строк від дати її надходження.

Скаргу подано 03.09.2014 року, а рішення за результатом розгляду вказаної скарги 07.10.2014 року, тобто з дотримання строку визначеного п. 7 розділу XV Правил.

Суд першої інстанції також правомірно погодився з висновками викладеними в зазначеному вище спірному рішенні.

Так, за п. 8. розділу XV Правил при розгляді скарги приймається одне з таких рішень: залишити постанову без змін, а скаргу - без задоволення; скасувати постанову і надіслати справу на новий розгляд; скасувати постанову і закрити справу; змінити постанову повністю або частково, але таким чином, щоб санкція не була посилена.

Пунктом 9-11 розділу XV Правил визначено, що якщо буде встановлено, що постанову винесено уповноваженою особою, неправомочною вирішувати цю справу, така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд іншій уповноваженій особі.

Копія рішення по скарзі протягом десяти робочих днів надсилається особі, щодо якої рішення прийнято, та уповноваженій особі, якою винесено оскаржувану постанову.

За результатами розгляду скарги позивача відповідачем прийнято рішення про залишення постанову без змін, а скарг - без задоволення, тобто відповідачем вирішено скарги відповідно до приписів Правил.

Відповідно до п. 2 Розділу 3 Порядку справу про правопорушення не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю: за відсутності факту вчинення правопорушення; за відсутності складу правопорушення; якщо справа не підлягає розгляду Комісією; у разі закінчення на дату розгляду справи про правопорушення строків, передбачених законом; наявність по тому самому факту не скасованої постанови уповноваженої особи, рішення суду; внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, щодо якої порушено справу про правопорушення, або визнання її банкрутом; внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про судове рішення щодо припинення юридичної особи; скасування законодавчого акта, який встановлює відповідальність за правопорушення; за наявності за даним фактом порушеної справи про правопорушення щодо особи, яка притягується до відповідальності.

За п. 3 розділу 3 Порядку уповноважена особа комісії розглядає справу про правопорушення та виносить рішення за справою у точній відповідності із законодавством та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі зобов'язувати суб'єктів владних повноважень чи їх посадових осіб приймати (видавати, створювати) певні нормативно-правові чи інші офіційні документи.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.06.2013 року № К/9991/41486/12.

За таких обставин, вирішення питання щодо закриття провадження у справі про правопорушення на ринку цінних паперів у відношенні ЗАТ «Готель на Революційній» буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, що є неприпустимим, а відтак суд першої інстанції правомірно не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині. Крім того, зазначена вимога є похідною від скасування спірних рішень, правових підстав для чого колегією суддів встановлено не було.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду апеляційної інстанції достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність винесення ним спірних рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Готель на Революційній» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.