Справа № 804/20807/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 р. Справа № 804/20807/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
при секретарі судового засіданняПанченко Я.І.
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 Жерьобкін О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.07.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2014р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та просить визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.07.2014р. про нарахування податкових зобов'язань на загальну суму 81522,33грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюване податкове повідомлення-рішення не відповідає нормам діючого законодавства України у зв'язку з тим, що податковим органом при проведенні перевірки не було враховано факту подання позивачем заяви про реєстрацію його платником ПДВ - 10.10.2011р. у зв'язку з досягненням позивачем загальної суми сукупно здійснених за 2011-2012р. операцій з постачання товарів в 300 000грн. за останні 12 місяців. Однак позивач вказує на те, що заява, подана ним 10.10.2011р., не була прийнята та позивач подавав заяви про реєстрацію платником ПДВ ще 4 рази (07.11.2011р., 06.12.2011р., 17.01.2012р.), а відповідач безпідставно відмовив позивачу в такій реєстрації через не зазначення обов'язкових реквізитів податкової інспекції, так як вказана підстава для відмови є надуманою та необґрунтованою, а по заяві позивача від 10.10.2011р. відповідач взагалі не надав жодних письмових відмов. Також позивач у письмових поясненнях від 22.01.2015р. посилається і на порушення відповідачем порядку проведення перевірки у період з 10.06.2014р. по 16.06.2014р., так як позивач не отримував наказу про проведення перевірки, що є порушенням ст.78.4 Податкового кодексу України, окрім того, відповідачем були порушені і строки складання акту перевірки та оспорюваного податкового повідомлення-рішення, визначені ст.86.4 Податкового кодексу України, а саме: акт перевірки складено 23.06.2014р., а оспорюване податкове повідомлення-рішення прийнято 24.07.2014р., тоді як повинно було бути прийнято 03.07.2014р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях просив відмовити повністю у задоволенні даного позову посилаючись на те, що висновки акту перевірки щодо заниження позивачем ПДВ у сумі 65217,86грн. та застосування штрафу у сумі 16304,47грн. обґрунтовані нормами чинного законодавства у зв'язку з тим, що у ході перевірки було встановлено, що у період з 01.01.2011р. по 30.09.2011р. позивачем отримано виручку від продажу товарів у сумі 397006,51грн., чим перевищено встановлену законодавством граничну суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню за останні 12 місяців у розмірі 300000грн., однак позивач не надав до ДПІ належним чином оформлену реєстраційну заяву та не зареєструвався платником ПДВ, також встановлено, що у періоді з 11.10.2011р. по 31.12.2012р. позивачем отримано виручку від продажу товарів у сумі 326089,30грн., яка є об'єктом оподаткування. Позивачем подавалися заяви про реєстрацію платником ПДВ у порядку, визначеному ст.183.2 ст.183 Податкового кодексу України 06.12.2011р. та 17.01.2012р., однак податковою інспекцією була надана письмова пропозиція надати нову заяву через те, що позивачем не були зазначені обов'язкові реквізити податкової інспекції. За вказаним фактом податковою інспекцією зроблено висновок про заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 65217,86грн. (326089,30грн. X20%). За викладеного представник відповідача вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 26.01.2015р.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець 28.04.2010р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на обліку як платник податків у Держаній податковій інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська, що підтверджується даними наведеними в акті перевірки від 23.06.2014р., які неоспорюють ся сторонами (а.с. 6).

У період з 10.06.2014р. по 16.06.2014р. на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, 79 Податкового кодексу України, згідно наказу №843 від 06.06.2014р. податковою інспекцією була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача щодо своєчасності реєстрації платником податку на додану вартість та дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти, своєчасності сплати ПДВ за період з 01.01.2011р. по 30.04.2014р. за результатами якої було складено акт перевірки від 23.06.2014р. №1708/173/НОМЕР_1 за висновками якого було встановлено порушення позивачем, а саме:

- п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 65217,86грн. (а.с. 5-14).

На підставі вищевказаного акту перевірки, податковою інспекцією 24.07.2014р. було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 81522,33грн., в т.ч. за основним платежем - 65217,86 грн., за штрафними санкціями - 16304,47грн. (а.с.15).

Зазначене податкове повідомлення-рішення позивачем було оскаржено у адміністративному порядку до вищестоящих органів державної податкової служби та за результатами адміністративного оскарження оспорюване податкове повідомлення-рішення залишено без змін (а.с.16-22).

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 23.06.2014р. підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення стали ті обставини, що під час перевірки податковим інспектором було встановлено отримання позивачем доходу за період з 01.01.2011р. по 30.09.2011р. в сумі 397006,51грн., що перевищує 300000,00 грн. у зв'язку з чим зроблено висновок про те, що позивач з 11.10.2011р. повинен був зареєструватися платником ПДВ у термін, визначений п.183.2 ст.183 ПК України, а саме: протягом 10 днів, тобто з 1 по 10 жовтня. Також в результаті перевірки встановлено, що з 11.10.2011р. по 31.12.2012р. позивач отримав дохід у розмірі 326089,30грн., який є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, а тому зроблено висновок про заниження податку на додану вартість на загальну суму 65217,86грн. (а.с. 5-14).

Однак, такі висновки податкового органу не відповідають встановленим обставинам та не ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства України.

Так, згідно п.181.1 ст.181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 тис. грн. (без врахування ПДВ), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст.183 ПК України, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 183.1 ст.183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платник податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У відповідності до вимог п.183.2 ст.183 ПК України у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто оподатковуваних операцій, визначеного у ст.181 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 23.06.2014р. датою досягнення загальної суми оподаткованих операцій є 30.09.2011р., тому позивач повинен був надати до податкового органу заяву про реєстрацію як платника податку до 10.10.2011р. у відповідності до вимог п.183.2 ст.183 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що 10.10.2011р. позивачем було подано до податкової інспекції реєстраційну заяву про реєстрацію платника податку на додану вартість, що підтверджується копією відповідної заяви, зареєстрованою податковою інспекцією за вх.№27436/10 від 10.10.2011р. яка наявна в матеріалах справи (а.с. 53-61).

Представник відповідача у ході судового розгляду справи після огляду вказаної заяви підтвердив реєстрацію вказаної заяви органом ДПІ саме 10.10.2011р. та підтвердив, що штемпель вхідної кореспонденції дійсно належить податковій інспекції (а.с. 53).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем було подано до ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська заяву про реєстрацію його платником ПДВ у строк визначений п.183.2 ст.183 Подакового кодексу України, що спростовує висновки відповідача про порушення позивачем строків подання заяви про реєстрацію платником ПДВ встановлених п.181.1 ст.181, п.183.2 ст.183 Податкового кодексу України.

Також, представником відповідача не спростовані належними і допустимими доказами факти порушення відповідачем строків складення акту перевірки та оспорюваного податкового повідомлення-рішення, визначені п.86.4, п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України.

За приписами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних судах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представником відповідача у ході судового розгляду справи не надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про обґрунтованість прийнятого відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення № від 24.07.2014р. з урахуванням встановлених судом обставин щодо подання позивачем заяви про реєстрацію його платником ПДВ 10.10.2011р., тобто у строк визначений ст.181, 183 Податкового кодексу України.

Також судом враховується і те, що заява позивача про реєстрацію його платником ПДВ, яка була подана 10.10.2011р. та зареєстрована податковою інспекцією 10.10.2011р. не була розглянута відповідачем у відповідності до норм Податкового кодексу України, по вказаній заяві будь-яких рішень податковим органом прийнято не було, що свідчить про порушення не позивачем норм Податкового кодексу України, а саме: працівниками податкової інспекції.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене, та перевіривши дії відповідача при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому оспорюване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Між тим, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи позивача у позові щодо не отримання під розписку копії наказу з огляду на те, що вказані доводи позивача спростовуються тим, що наказ на проведення перевірки №843 від 06.06.2014р. був направлений позивачу рекомендованим листом з повідомленням і отриманий позивачем 17.06.2014р. та згідно до вимог п.79.2 ст.79 ПК України передбачено, що надіслання платнику податків наказу на проведення перевірки та направлення на проведення перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (а.с.74-75).

Отже, надіслання на адресу позивача наказу надає право контролюючому органу розпочати проведення документальної невиїзної перевірки, у зв'язку з чим доводи представника позивача в частині не вручення позивачеві наказу є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами.

При цьому, слід зазначити, що у відповідності до вимог ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову про, зокрема, визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і його скасування.

За таких обставин, слід визнати протиправним та скасувати оспорюване податкове повідомлення-рішення у відповідності до вимог ст.ст.11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З огляду на наведене, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70 грн., сплачені позивачем за квитанцією №3961.88.1 від 24.12.2014р.(а.с.2 ).

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.07.2014р. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 24.07.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, ІНПП НОМЕР_1) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 182 грн. 70 коп. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 02.02.2015р.

Суддя С.О. Конєва