Справа № П/811/4291/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року справа №П/811/4291/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов приватної виробничо-комерційної фірми «Жемчуг» (далі - Фірма) до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління міністерства доходів та зборів в Кіровоградській області про часткове визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до податкового органу про часткове визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 вересня 2014 року, якими збільшено суми грошових зобов'язань з податків на додану вартість на 11317 грн. та накладено штрафну санкцію - 5659 грн. і з прибутку - 159658 грн. та накладено штрафну санкцію - 79829 грн.

Фірма просила визнати протиправними податкові повідомлення-рішення в таких частинах: з податку на додану вартість в частині визначення грошового зобов'язання у сумі 1650 грн. та штрафу - 825 грн.; з податку на прибуток - 72818 грн. і 36409 грн.

Представник позивача підтримала вимогу заяви.

Стверджувала, що від укладення договору виконання будівельних робіт з ТОВ «Анвір Групп» (далі - Товариство) та транспортування з ТОВ «Ангел-Транс Компані» (далі - Товариство 2) впродовж строку, який перевірявся податковим органом, настали реальні правові наслідки, котрі обумовлювались ними.

На її думку, Фірма правомірно сформувала в деклараціях з податку на додану вартість суми податкового кредиту за згаданими правочинами та включила у валові витрати кошти, які сплачені на підставі цих договорів.

Представник відповідач заперечив стосовно задоволення позову, мотивуючи тим, що правочини, котрі уклала Фірма з Товариством та Товариством 2 не спрямовувались на реальне настання наслідків, які обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає він, є акти про неможливість проведення зустрічних звірок згаданих контрагентів.

13 лютого 2015 року суд прийняв ухвалу про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження (а.с.180).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 10 липня 2013 року Фірма (замовник) та Товариство (субпідрядник) уклали договір про влаштування насипу на АЗС (а.с.50-52).

Товариство у травні 2013 року одержало ліцензію на проведення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури (а.с.55-56).

Вартість робіт склала 450000 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 75000 грн.) (а.с.53).

31 липня 2013 року сторони підписали акт виконання робіт та довідку про їх вартість (а.с.48-49).

У період з 12 по 24 липня 2013 року Товариство виписало Фірмі 3 податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 75000 грн. (а.с.59-60).

Фірма суму податку на додану вартість включило до податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2013 року, а решту сплачених Товариству коштів - до валових витрат.

Цей факт визнаються податковим органом.

29 травня 2013 року Фірма (довіритель) та Товариство 2 (повірений) уклали договір про надання транспортно-експедиційних послуг з організації перевезення вантажів (а.с.150-151).

Згідно змісту товарно-транспортних накладних від 29 травня та 19 червня 2013 року Товариство 2 перевезло до місця будівництва плитку та бордюр, які Фірма придбала у ТОВ «Золотий Мандарин Квадра» (а.с.154-159).

Товар перевозився на об'єкт будівництва відповідно до договору про виконання будівельних робіт на умовах підряду, який 30 квітня 2013 року уклали Фірма (підрядник) та ТОВ «Атіква Естейт» (а.с.163-166).

Відповідно до змісту акту приймання виконаних будівельних робіт №4 від 30 вересня 2013 року до нього включено вартість згаданих товарів та робіт з їх улаштування (а.с.167-171).

30 травня та 20 червня 2013 року Фірма та Товариство 2 підписали акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно яких вартість наданих послуг склала 3000 грн. та 69000 грн. (загальну сума податку на додану вартість 1650 грн.) (а.с.152-153).

У ті ж дні Товариство 2 виписало Фірмі 2 податкові накладні (а.с.160-161).

Фірма розрахувалась з Товариством 2 у безготівковій формі (а.с.177-178).

Фірма суму податку на додану вартість включило до податкового кредиту з податку на додану вартість за травень та червень 2013 року, а решту сплачених Товариству 2 коштів - до валових витрат.

Цей факт визнається податковим органом.

З 14 по 28 серпня 2014 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності Фірми з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 серпня 2012 року по 31 грудня 2013 року (а.с.11-39).

Під час перевірки ревізори досліджували первинні документи бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

За її результатом ревізори склали акт, у якому зазначили виявлені порушення.

Таких порушень виявилось декілька, два з яких є такими.

Ревізори зробили висновок, що правочини, котрі уклала Фірма з Товариством та Товариством 2, є недійсними (нікчемними), так як не спрямовувались на настання реальних наслідків, які обумовлювалися ними.

На їх думку, доказом того є акти про неможливість проведення зустрічної звірки діяльності згаданих контрагентів.

Керівник відповідача погодився з усіма висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення 19 вересня 2014 року, якими збільшено суми грошових зобов'язань з податків на додану вартість на 11317 грн. та накладено штрафну санкцію - 5659 грн. і з прибутку - 159658 грн. та накладено штрафну санкцію - 79829 грн. (а.с.40-41).

Штрафна санкція накладена у розмірі 50% грошових зобов'язань (а.с.95-96).

До суми грошових зобов'язань включено суми коштів за договорами з Товариством та Товариством 2.

Зокрема, з податку на прибуток - 72818 грн. (щодо взаємовідносин з Товариством) і з податку на додану вартість - 1650 грн. (щодо взаємовідносин з Товариством 2) (а.с.174-175).

03 жовтня 2013 року ДПІ у Святошинському районі ДПС у м.Києві складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за серпень 2013 року (а.с.130-133).

Акт перевірки містить висновок про відсутність факту реального вчинення господарських операцій Товариством у липені 2013 року.

10 квітня 2014 року ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м.Києві складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства 2 щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Каліон» за період з січня 2011 року по вересень 2013 року (а.с.134-140).

Акт перевірки містить висновок про відсутність факту реального вчинення господарських операцій Товариством 2 за березень-червень 2013 року.

За результатом проведення перевірок діяльності Товариства та Товариства 2 керівники податкових органів не прийняли жодних рішень негативного характеру стосовно платників податків.

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, відповідно до приписів частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановленні судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року у справі за позовом Фірми до цього ж відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, яка залишена без змін ухвалою апеляційної інстанції від 21 жовтня того ж року, встановлено певні обставини (а.с.42-47).

Так, суд встановив реальність господарських правовідносин між Фірмою та Товариством за договором від 10 липня 2013 року щодо влаштування насипу на АЗС.

Отже, така обставина не може доказуватися вдруге.

А тому, Фірма правомірно включила до валових витрат кошти у сумі 375000 грн. (450000 - 75000 (ПДВ)).

Водночас, акт перевірки це документ, в якому ревізор фіксує обставини, котрі встановив, керуючись виключно власним сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник податкового органу, який і вирішує питання про погодження з його висновками.

У разі погодження з висновками, які мають негативні наслідки стосовно платника податків, посадова особа зобов'язана прийняти відповідне рішення (у письмовій формі), оскільки це єдиний спосіб реалізації компетенції суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується з системним аналізом приписів пунктів 2 та 4 статті 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, цією нормою права передбачено, що податковий орган може прийняти, окрім податкового повідомлення-рішення, і інше рішення, яке платник податків має право оскаржити до контролюючого органу вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами проведення перевірки діяльності Товариства 2, податкова інспекція не прийняла жодного рішеня та не звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договорів, котрі уклав платник податків, в тому числі і з Фірмою, нехтуючи наданими повноваженнями, передбаченими Податковим кодексом України, та положеннями статті 228 Цивільного кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівник податкового органу не погодився з висновками ревізорів про недійсність правочинів, які уклало Товариство 2.

Отже, податковим органам враховані податкові зобов'язання Товариства 2 з податку на додану вартість за договором, котрий укладено з Фірмою.

Проводячи перевірку діяльності Фірми, податкові ревізори посилались на акт перевірки згаданого контрагента як незаперечний доказ недійсності його правочину.

Однак, податкові ревізори допустили помилку, оскільки думка особи (іншого ревізора) не є доказом щодо встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення суду про недійсність договорів, рішення податкового органу щодо застосування негативних наслідків стосовно контрагента, яке останнім визнається як законне, вирок суду, показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що відповідач не надав доказів стосовно недійсності правочину, який уклала Фірма з Товариством 2.

Більше того, в судовому засіданні позивач надав суду достатню кількість доказів стосовно виконання ним та його контрагентом зобов'язань за договором.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши первинні документи бухгалтерського та податкового обліку Фірми (податкові накладні, докази транспортування, рахунки-фактури, виписка з банківського рахунку, акти виконаних робіт).

Оскільки, податковий орган не намагався перевірити обставини, які зафіксовані у згаданих письмових документах, тому суд не вправі ставити їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з цих питань, то перейняв би на себе повноваження відповідача, що є недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним платником податків, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Отже, Фірма включила до податкового кредиту з податку на додану вартість кошти за договором, укладеним з Товариством 2, відповідно до припису статті 198 Податкового кодексу України (датою виникнення права на податковий кредит є дата отримання платником податку товару (послуг), що підтверджено податковою накладною).

Підсумовуючи, суд робить висновок про протиправність рішень податкового органу в частинах, в яких їх оскаржує позивач.

А тому, їх в цих частинах належить скасувати, а позов - задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління міністерства доходів та зборів в Кіровоградської області від 19 вересня 2014 року, яким приватній виробничо-комерційній фірмі «Жемчуг» збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 11317 грн. та накладено штрафну санкцію - 5659 грн., в частині визначення грошового зобов'язання - 1650 грн. та штрафу - 825 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління міністерства доходів та зборів в Кіровоградської області від 19 вересня 2014 року, яким приватній виробничо-комерційній фірмі «Жемчуг» збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 159658 грн. та накладено штрафну санкцію - 79829 грн., в частині визначення грошового зобов'язання - 72818 грн. та штрафу - 36409 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватної виробничо-комерційної фірми «Жемчуг» судові витрати в сумі 2250 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І.Брегей