Справа № 804/19776/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Червяченко Д.В.;
представник позивача Кощеєва А.В.;
представник відповідача Донцов Є.Е.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімор-Д" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
01.12.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тімор-Д" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювані рішення є неправомірним, оскільки позивач не порушував п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198 Податкового кодексу України, а податковий орган не навів в акті доказів того, що контрагент позивача - ТОВ «Парус» не здійснював поставку товару на адресу ТОВ «Тімор-Д». Також, у Західно-Донбаської ОДПІ відсутні підстави та повноваження щодо визнання недійсним (нікчемним) договорів укладених позивачем з його контрагентом ТОВ «Праус», висновки акту перевірки позивача зроблені лише на припущеннях, оскільки факт реальності здійснення позивачем господарських операцій за угодою, укладеною з ТОВ «Праус», підтверджено у ході перевірки первинними бухгалтерськими документами, які включають зміни в структурі активів позивача; висновок податкового органу, що оприбуткування, приймання-передачі товарів зроблено на підставі акту перевірки цього контрагента, згідно з якими відсутні докази фактичного отримання продукції. Оскільки право підприємства на формування податкового кредиту не залежить від податкового обліку (стану місцезнаходження) контрагентів та сплати ним податку до бюджету, позивач вважає, що ним було сформовано податковий кредит та ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних відповідно до вимог Податкового кодексу України.
В подальшому розгляд справи відкладався на 30.12.14р., 16.01.15р. та 23.01.15р.
23.01.2015р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд адміністративний позов задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову, мотивуючи тим, що до Західно-Донбаської ОДПІ надійшов акт від ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача ТОВ «Праус», яким встановлено що у контрагента ТОВ «Праус» відсутні власні складські приміщення або орендовані у ПАТ «Дніпронафтопродукт» резервуари нафтобаз, де б знаходився на зберіганні бензин. У зв'язку з цим неможливо дослідити, яким чином та за рахунок кого здійснювалось транспортування товару, а отже неможливо підтвердити факт поставки товару від ТОВ «Праус» до ТОВ «Тімор-Д». З урахуванням зазначеного, перевіряючі дійшли висновків про здійснення ТОВ «Тімор-Д» операцій з ТОВ «Праус», які не направлені на реальне настання правових наслідків, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1171959,00грн. Таким чином, Західно-Донбаською ОДПІ обґрунтовано та правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Заслухавши представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:
повноваження, компетенція контролюючих органів, обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України. Органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів. Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: загальність оподаткування; рівність усіх платників перед законом; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку; фіскальна достатність; соціальна справедливість; економічність оподаткування; нейтральність оподаткування; стабільність; рівномірність та зручність сплати; єдиний підхід до встановлення податків та зборів. Зазначені принципи спрямовані на недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації.
- п.198.1, п.198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, а саме завищено розмір податкового кредиту на загальну суму 781306,47грн. в тому числі: квітень 2014 року - 781306,47грн.
Позивач не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, подав до податкового орану скаргу від 20.08.14р. з вимогою скасувати рішення.
Не погодившись з прийнятим рішенням Товариством було подано повторну скаргу до Державної фіскальної служби України. Рішенням про результати розгляду скарги від 18.11.14р. №6562/6/99-99-10-01-15 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, відповідно скаргу позивача без задоволення.
Як вбачається з акту перевірки, перевірку позивача було проведено з урахуванням акту перевірки від 11.06.14р. №627/223/37276126, складеного фахівцями ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, стосовно підприємства ТОВ «ПРАУС», а також наданих позивачем на запит податкового органу наступних копій бухгалтерських та первинних документів: договори поставки нафтопродуктів, додаткові угоди, акти приймання-передачі нафтопродуктів, акти приймання-передачі виконаних послуг, податкові накладні.
Так, у період, який перевірявся, позивач мав господарські відносини з ТОВ «Праус» згідно договорів поставки нафтопродуктів: №22/49 від 22.04.14р., №22/25 від 22.04.2014р., №13/2 від 13.04.14р., №07/04 від 07.04.2014р., №01/76 від 01.04.14р., №01/36 від 01.04.14р.
Відповідно до договорів підприємство ТОВ «Праус» продавець зобов'язався поставити товар ТОВ «Тімор-Д» на умовах EXW - резервуари нафтабаза ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (згідно ІНКОТЕРМС в редакції 2000р.).
Відповідно до вказаних вище договорів ТОВ «Праус» у квітні 2014 року виписано видаткові накладні, розрахунки за договором проводились у безготівкові формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.
Крім того, ТОВ «Тімор-Д» в підтвердження виконання умов догорів на придбання нафтопродуктів надав до суду договори оренди автозаправного комплексу та обладнання та АЗС, акти приймання передачі до договорів оренди АЗС, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, платіжні доручення та інші наявні в матеріалах справи первинні документи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.
Питання, пов'язані з формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту, врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), підпунктом "а" п.198.1 якої передбачено право на віднесення сум податку з ПДВ до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.
Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З аналізу наявних у справі первинних документів, які також досліджувались під час перевірки, що підтверджується актом перевірки, за господарськими операціями позивача з вищенаведеним контрагентом вбачається, що вони складені у відповідності до законодавства України.
Жодних зауважень щодо їх оформлення в акті перевірки також не зазначено.
Стосовно твердження відповідача про те, що ТОВ «Тімор-Д» для проведення перевірки не надало: оборотно-сальдові відомості, банківські виписки чи платіжні доручення, які підтверджували розрахунки з постачальником, сертифікати якості на придбаний товар, товарно-транспортні накладні, договори з ТОВ «Дніпронафтопродукт», а відсутність цих документів унеможливила податковому органу здійснити дослідження походження, перевезення та зберігання товару, що поставило під сумнів проведення господарської операції ТОВ «Тімор-Д» з контрагентом-постачальником ТОВ «Праус» протягом квітня 2014р., то суд вважає твердження необґрунтованим та не бере його до уваги з огляду на наступне:
щодо не надання товарно-транспортних накладних, то слід зазначити, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Також, відсутність сертифікатів якості, зберігання яких не передбачено чинним законодавством, не може свідчити та бути доказом відсутності проведення господарської операції, оскільки відсутність у платника податків сертифікатів якості та сертифікатів походження товару за наявності доказів фактичного отримання товару та його використання в господарській діяльності не може позбавляти такого платника права на формування податкового кредиту за відповідними господарськими операціями, оскільки податкове законодавство не пов'язує таке право з наявністю у платника податку сертифікатів якості й сертифікатів походження товару.
Оборотно-сальдова відомість - це документ, у якому зазначено залишки по різних рахунках на перше число року (кварталу чи місяця). У ньому також відображаються залишки по рахункам на кінець звітного періоду та поточні обороти (прихід і витрата) за певні часові проміжки. Складання оборотно-сальдової відомості забезпечує контроль за правильністю та відповідністю записів у рахунках. Оборотно-сальдова відомість використовується для узагальнення даних регістрів бухгалтерського обліку за кожним рахунком бухгалтерського обліку, а отже не є первинним документом та не може підтверджувати або спростувати товарність операції.
Крім того, відповідно до розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010р. №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:
чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;
у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.
З акту перевірки не вбачається того, що посадові особи ДПІ, під час проведення перевірки, вимагали від позивача надати письмові пояснення щодо встановлених порушень (ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних, оборотно-сальдових відомостей, банківських виписок чи платіжних доручень, які підтверджували розрахунки з постачальником, договорів з ТОВ «Дніпронафтопродукт» та сертифікатів якості на придбаний товар), не вбачається того, що позивач відмовився надавати такі товарно-транспортні накладні, та інші перераховані документи, які зазначені в акті як відсутні, відсутні докази відмови посадових осіб платника надати витребувані документи. Оскільки, відповідачем не надано доказів дотримання вимог зазначеного Порядку, в цій частині, то суд вважає можливим прийняти як належні та допустимі докази транспортування товару від покупця до продавця надані позивачем до суду товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, платіжні доручення, договорів з ТОВ «Дніпронафтопродукт» та додаткові угоди до договорів з ТОВ «Дніпронафтопродукт».
Як на час укладення правочинів позивача із ТОВ «Праус», так і під час їх виконання, сторони були належним чином зареєстрованими в ЄДРПОУ та були платниками податку на додану вартість; ні установчі документи контрагентів позивача, ні їх свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість не визнані в установленому порядку недійсними. Вказане відповідачем не спростоване.
Крім того, укладений між сторонами договори не визнавалися недійсними в судовому порядку, а твердження відповідача про нікчемність цього правочину не приймається до уваги судом, оскільки не є безспірним.
Позивачем було надано належні та допустимі докази, які підтверджують правові наслідки вчинених правочинів та те, що господарські операції мали реальний характер, а придбаний товар використовувався в господарській діяльності позивача, однак, відповідачем при винесені спірних податкових повідомлень-рішень зазначене не було прийнято до уваги.
Необхідно зазначити, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість навіть наявність порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу.
При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд звертає увагу на те, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
З матеріалів справи вбачається, що контрагент позивача ТОВ «ПРАУС» оспорив дії ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до суду та за результатами розгляду даної справи постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014р. у справі №804/9005/14 позовні вимоги контрагента ТОВ «ПРАУС» були задоволені та:
- визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у направленні акту № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року до ДПІ у містах та районах за місцезнаходженням контрагентів;
- визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у встановленні у акті № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року відсутності за юридичною адресою підприємства первинних та бухгалтерських документів: договорів, накладних, товарно-транспортних, податкових накладних, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, банківських виписок та будь - яких інших первинних бухгалтерських документів, регістрів бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності;
- визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо встановлення у акті перевірки № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року відсутності у ТОВ "ПРАУС" операцій, що підпадають під визначення ст. 185 Податкового кодексу України за квітень 2014 року.
Зазначене рішення суду набрало законної сили 04.12.2014р., що підтверджується ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 04.12.14р.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
У зв'язку з вищевикладеним висновки Західно-Донбаської ОДПІ, при проведенні перевірки ТОВ «Тімор-Д», що ґрунтувались на підставі акту перевірки № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року щодо контрагента позивача ТОВ "ПРАУС" є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно до ст. 86 вищевказаного Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до положень ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Межі юридичної відповідальності кожного платника податку, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 158-163, 254 КАС України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімор-Д" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 27 січня 2015 року

Суддя (підпис) С.В. Ніколайчук