Справа № 1759/06-21
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ К/9991/58752/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим на постанову Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 10 квітня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим про визнання недійсним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Просив визнати незаконними дії відповідача щодо перерахунку та виплати йому пенсії з 1 листопада 2011 року у зменшеному розмірі, зобов'язати відповідача виплачувати йому з 1 листопада 2011 року пенсію в раніше призначеному розмірі та виплатити йому недоотримані кошти.

Постановою Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 10 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року позов задоволено частково. Визнано незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим щодо перерахунку пенсії позивача з листопада 2011 року у зменшеному розмірі. Зобов'язано відповідача виплачувати ОСОБА_4 пенсію у раніше встановленому розмірі - 4667 грн. 77 коп. та виплатити останньому суму недоотриманої з листопада 2011 року пенсії. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом заступника Міністра оборони України від 28 липня 2006 року позивача звільнено з військової служби у запас за станом здоров'я.

З 1 вересня 2006 року позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших категорій громадян» з урахуванням додаткових видів забезпечення в середньому розмірі за останні 24 місяці перед звільненням. На підставі постанови Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 16 жовтня 2006 року ОСОБА_4 проведено перерахунок та виплату пенсії, виходячи з грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з військової служби. Розмір пенсії після перерахунку складав 4392 грн., а з 1 вересня 2011 року - 4667 грн. 77 коп. Пенсія в розмірі 4667 грн. 77 коп. виплачувалася ОСОБА_4 до листопада 2011 року.

У листопаді 2011 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі положень Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» (в редакції Закону № 3491-VI) та постанови Кабінету Міністрів України № 745 від 6 липня 2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету». Після перерахунку розмір пенсії позивача становив 3510 грн. 81 коп.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підстав для перерахунку пенсії позивача не було, оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік» (в редакції Закону № 3491-VI) та постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 6 липня 2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» не передбачено зміни грошового забезпечення військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших категорій громадян».

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших категорій громадян» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.

Пунктом 7 Закону № 3491-VI доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» пунктом 4 такого змісту: «Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання п. 7 Закону № 3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 745, відповідно до п. 5 якої, зокрема, установлено, що особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших категорій громадян», мінімальний розмір пенсії, що призначається відповідно до зазначеного Закону, у тому числі за вислугу років, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму, визначеного законом для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, положення Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» (в редакції Закону № 3491-VI) та абз. 1 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України № 745 від 6 липня 2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» могли поширювати свою дію виключно на ті події, факти, які виникли після набрання чинності зазначеними нормативно-правовими актами, а отже, стосуються тих осіб, у яких право на призначення пенсії з'явилося після набрання згаданими актами чинності.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-287а14).

Враховуючи вищенаведене, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зобов'язали відповідача виплачувати позивачу пенсію із збереженням раніше призначеного розміру.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення, а постанову Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 10 квітня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк