Справа № 804/11103/13-а
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2015 рокусправа № 804/11103/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Шлай А.В. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиці Легкодух Юлії Валеріївни, Державного виконавця Індустріального відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Балкової Марини Борисівни, треті особи - Інспектор РДПС ДАІ підпорядкованої ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області прапорщик міліції Сагайдак Дмитро Леонідович, начальник відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Дніпропетровська підпорядкованого управлінню ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області підполковник міліції Волчков Сергій Анатолійович, відділ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області про визнання нечинною постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиці Легкодух Юлії Валеріївни, Державного виконавця Індустріального відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Балкової Марини Борисівни, треті особи - Інспектор РДПС ДАІ підпорядкованої ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області прапорщик міліції Сагайдак Дмитро Леонідович, начальник відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Дніпропетровська підпорядкованого управлінню ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області підполковник міліції Волчков Сергій Анатолійович, відділ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області в якому просив скасувати:

- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 37617144 від 19.04.2013 року винесеної державним виконавцем Легкодух Ю.В.;

- постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27.04.2013 року, винесеної державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Легкодух Ю.В.;

- постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.04.2013 року, винесеної державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Легкодух Ю.В.;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.06.2013 року, винесеної державним виконавцем Індустріального ВДВС

Дніпропетровського МУЮ Балковою М.Б.;

- постанову про розшук майна боржника від 25.06.2013 року, винесеної державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Балквовою М.Б.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову державного виконавця Індустріального виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Легкодух Ю.В. від 27.04.2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутністю останнього.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив останню задовольнити на підставах, що в ній зазначені та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове - про задоволення позову.

Заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні у Індустріальному відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції знаходилась постанова сер. СЕ1 №070320, прийнята КПС РДПС м. Дніпропетровська прапорщиком міліції Сагайдан Д.Л. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення штрафу у розмірі 510 грн.

19.04.2013 року державним виконавцем Легкодух Ю.В. було відкрито виконавче провадження за вказаною постановою про накладення штрафу. При цьому, постановою про відкриття виконавчого провадження було встановлено строк щодо добровільного виконання постанови до 26.04.2013 року.

Постановами держвиконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 27.04.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 25,5 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 53,51 грн.

Також встановлено, що позивач звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом щодо скасування постанови сер. СЕ1 №070320 по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Індустріального суду м. Дніпропетровська від 01.04.2013 року відкрито провадження у справі та постановою цього ж суду від 27.04.2013 року у задоволені позовних вимог відмовлено. Постанова оскарженню не підлягає.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Статтею 19 Закону визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Статтею 26 Закону визначено вичерпний перелік підстав, коли державний виконавець відмовляє у пропуску встановленого строку для пред'явлення документів до виконання:

- неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

- якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

- пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

- якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

- невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

- якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

- наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Отже, щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження сер. ВП № 37617144 від 19.04.2013 року винесеної державним виконавцем Легкодух Ю.В., то суд першої інстанції вірно вважав за необхідне відмовити в їх задоволені, оскільки у державного виконавця були усі підстави достатні для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 , 3 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю.

Згідно зі ст. 30 Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку , а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. При цьому, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, що стосується вимоги про скасування постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 27.04.2013 року, то вона обґрунтовано не була задоволена судом першої інстанції, оскільки на час розгляду справи, виконавчі дії за виконавчим листом вже проведені, постанова про накладення штрафу переглянута районним судом (справа № 202/227/788/13-а), проте постанова скасована не була і рішення за результатами розгляду цієї справи набрало законної сили. Тобто, виконавчі дії, що були проведені за постановою № СЕ1 від 09 березня 2013 року не можна визнати такими, що є протиправними.

У відповідності до вимог ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" у п. 2, 3 постанови про відкриття виконавчого провадження боржникові роз'яснено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, боржнику встановлено добровільний строк для виконання вимог згідно виконавчого документу до 26.04.2011 року.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до вимог ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Отже, що стосується вимоги про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.04.2013 року, винесеної державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Легкодух Ю.В., то суд першої інстанції вірно вважав за необхідне їх задовольнити, оскільки відповідачем не було доведено суду своєчасності повідомлення позивача щодо відкриття виконавчого провадження та початку перебігу строку на добровільне виконання постанови № СЕ1 від 09 березня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.04.2013 року, винесена державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ, проте позивач дізнався про неї лише 01.08.2013 року, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземні валюті, інші цінності у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Частиною 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" копію постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатись шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно із ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" постановами передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосуванням державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна бо ведуть реєстр заборони його відчуження.

Проте, позовні вимоги щодо скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.06.2013 року, а також постанови про розшук майна боржника від 25.06.2013 року винесених державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Балковою М.Б. вірно не булі задоволені судом першої інстанції, оскільки постановою від 26.07.2013 року вже закрито виконавче провадження за виконавчим документом, а саме за постановою сер. СЕ1 №070320. Отже, на час розгляду справи оскаржувані постанови вже втратили чинність.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиці Легкодух Юлії Валеріївни, Державного виконавця Індустріального відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Балкової Марини Борисівни, треті особи - Інспектор РДПС ДАІ підпорядкованої ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області прапорщик міліції Сагайдак Дмитро Леонідович, начальник відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Дніпропетровська підпорядкованого управлінню ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області підполковник міліції Волчков Сергій Анатолійович, відділ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області про визнання нечинною постанови - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: А.А. Щербак