Справа № 802/4165/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 лютого 2015 р. Справа № 802/4165/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Маковія О.В.

третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: Вінницької митниці Державної фіскальної служби, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3

про: визнання дій незаконними та скасування картки відмови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_4 до Вінницької митниці Державної фіскальної служби, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та скасування картки відмови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що ОСОБА_3 протиправно винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Тому позивач звернулась до суду та просить визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив врахувати подані письмові заперечення (а.с. 21-23).

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

13 листопада 2014 року ОСОБА_4 слідувала з Республіки Молдова в Україну по пішохідному напрямку з харчовим продуктом для власного споживання, а саме чорнослив вагою 2 кг та була зупинена старшим державним інспектором ОСОБА_3

Так, старшим державним інспектором ОСОБА_3 видано ОСОБА_4 картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 401060201/2014/00136 у зв'язку з тим, що особа переміщує товар на митну територію України повторно протягом доби при цьому відмовляючись оподатковувати його ввізним митом за ставкою 10 % і податком на додану вартість за ставкою встановленою Податковим кодексом України чим порушує вимоги встановлені п. 2 ст. 374 Митного кодексу України.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митним кодексом України встановлено, що громадяни за умови дотримання вимог Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну.

Відповідно до п. 57 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України визначено, що товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Отже, продукти харчування, які ввозяться на митну територію України, також є товаром.

Загальні умови ввезення товарів на митну територію України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, визначені статтею 374 Кодексу, згідно з якою громадянам дозволяється ввезення на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для автомобільного сполучення товари (крім підакцизних), у тому числі харчові продукти, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг без письмового декларування та без оподаткування митними платежами.

Ця норма застосовується у разі, якщо особа, яка ввозить товари на митну територію України, в'їжджає в Україну не частіше одного разу протягом однієї доби.

В судовому засіданні становлено, що ОСОБА_4 повторно протягом дня перетинала кордон та переміщувала товар, а саме чорнослив вагою 2 кг, який відмовилась оподатковувати.

Митний кодекс України визначає обмеження щодо ввезення громадянами окремих товарів на митну територію України.

Зокрема, статтею 378 Митного кодексу України, встановлено, що пропуск на митну територію України товарів, що класифікуються в 1-24 групах УКТ ЗЕД та ввозяться громадянами для вільного обігу, в будь-яких обсягах не дозволяється, крім харчових продуктів для власного споживання на суму, яка не перевищує еквівалент 200 євро, що ввозяться в порядку та обсягах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 434 від 21 травня 2012 року "Про обсяги та порядок ввезення громадянами на митну територію України харчових продуктів для власного споживання" громадяни можуть ввозити на митну територію України харчові продукти для власного споживання на загальну суму, яка не перевищує еквівалент 200 євро на одну особу, в таких обсягах: в упаковці виробника, призначені для роздрібної торгівлі, - у кількості не більше ніж одна упаковка або загальною масою, яка не перевищує 2 кілограмів, кожного найменування на одну особу; без упаковки - у кількості, що не перевищує 2 кілограмів кожного найменування на одну особу; без упаковки - неподільного продукту, готового до безпосереднього вживання, у кількості не більше ніж по одному найменуванню на одну особу.

Отже, у разі перевищення встановлених обсягів та недотримання громадянами вище зазначених умов, пропуск на митну територію України харчових продуктів, що класифікуються в 1-24 групах УКТ ЗЕД, заборонено.

Таким чином, Митний кодекс України встановлює чіткі обмеження щодо обсягів та мети ввезення громадянами на митну територію України продуктів харчування

Звільнення від оподаткування відбувається на загальних підставах у відповідності до норм статті 374 Митного кодексу України. Однак, у випадку в'їзду в Україну особою повторно протягом однієї доби, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 374 Митного кодексу України, норма ч. 1 ст. 374 не діє. Тобто, в такому разі дані товари підлягають письмовому декларуванню та є об'єктами оподаткування митними платежами.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, вимоги позивача суд визнає необґрунтованими, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, суд у відповідності до статті 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки позивачу в задоволенні адміністративного позову відмовлено, а також за відсутності витрат відповідача, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна