Справа № 804/93/15
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 р. Справа № 804/93/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Транс Квінс" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Представник позивача до судового засідання не з'явився, на адресу суду надав клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Правом на подання письмових заперечень або пояснень не скористався.
Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Матеріали справи свідчать, що Приватне підприємство «Транс Квінс» зареєстроване як юридична особа 11.05.2005р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та з 24.05.2005р. взято на податковий облік в органах державної податкової служби.
Судом встановлено, що 19.12.2014р. на підставі наказу №1344 від 19.12.2014р., згідно з п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ПП «Транс Квінс» під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «СІНДАР ТУР» за період серпень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки № 4878/2203/33517256 від 22.12.2014 р.
За результатами вказаної перевірки встановлено:
1.нереальність здійснення господарських відносин ПП «Транс Квінс», а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ПП «Транс Квінс» операцій по ланцюгу з ТОВ «СІНДАР ТУР» за серпень 2014 року;
Щодо порушень, виявлених під час проведення перевірки та відображених в акті № 4878/2203/33517256 від 22.12.2014 р., суд зазначає наступне.
Як вбачається з акта перевірки, в ході перевірки встановлено, що протягом перевіряємого періоду ПП «Транс Квінс» здійснювало діяльність по наданню іншої допоміжної діяльності у сфері транспорту.
За період, що був перевірений, ПП «Транс Квінс» укладено з ТОВ «СІНДАР ТУР» Агентський договір про надання рекламних послуг у мережі Інтернет №407 від 28.07.2014р.
Також актом перевірки №4878/2203/33517256 від 22.12.2014 р. вказано, що за результатом аналізу податкової звітності з ПДВ ТОВ «СІНДАР ТУР» встановлено, що податкову декларацію з ПДВ за серпень 2014 року не визнано як податкову звітність.
Крім того. зазначено, що податкові накладні, виписані ТОВ «СІНДАР ТУР» на адресу ПП «Транс Квінс», оформлені з порушенням вимог п.п. «ґ» п.201. ст.201 Податкового кодексу України, а саме за невідповідним місцезнаходженням відмінним від місцезнаходження вказаного у свідоцтві про державну реєстрацію.
А також зазначено посилання на Акт ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м.Києві №11/7/26-57-15-01-33 від 26.09.2014р. щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «СІНДАР ТУР» з платниками податків за період з 01.06.2014р. по 31.08.2014р.
Податковий орган прийшов до висновку, що дослідженням в ході перевірки реальності господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит, прозорості дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит, не встановлено документального підтверджених факту здійснення господарських відносин ПП «Транс Квінс», що відображено в акту перевірки № 4878/2203/33517256 від 22.12.2014 р..
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, відповідно до яких первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно ст. 1 Закону України від 16.07.99 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Крім того, керуючись Листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
1. Рух активів у процесі здійснення господарської операції.
2. Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
3. Установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Слід зазначити, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
-неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
-відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
-облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
-здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
-відсутність первинних документів обліку.
Приймаючи рішення суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або третіми особами.
Під час судового розгляду позивачем не підтверджено реальне отримання рекламних послуг у мережі Інтернет, що були предметом укладеного договору, їх використання в господарській діяльності для надання послуг, не надано доказів факту виконання послуг.
Позивачем не доведено підстави для формування податкового кредиту, а також право на відображення в податковому обліку наслідків отримання рекламних послуг у мережі Інтернет, не надано належних та допустимих доказів, які б спростували висновки відповідача, викладені в акті перевірки № 4878/2203/33517256 від 22.12.2014 р. щодо нереальності здійснення господарських відносин з ТОВ «СІНДАР ТУР», встановлення відсутності об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ПП «Транс Квінс» операцій по ланцюгу з ТОВ «СІНДАР ТУР» за серпень 2014 року.
З правового аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього немає підстав для зменшення бази оподаткування податком на додану вартість за рахунок податкового кредиту.
Під час судового розгляду позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування своїх вимог, що слугували б спростуванням висновків податкової, викладених в акті перевірки № 4878/2203/33517256 від 22.12.2014 р..
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд вважає доводи позивача необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Транс Квінс».
Також, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
З огляду на те, що позовні вимоги в даному випадку є майновими, отже позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 1827,00 грн., що становить 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, а сплатив лише 182,70 грн., тому суд стягує з позивача 1644,30 грн. (1827,00 грн. - 182,70 грн.).
Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Транс Квінс» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський