Справа № 804/20047/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріНовченко Є.Ю.
представника позивача представника відповідача Зоріної О.М. Синявського І.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті, вважає, що пода ткове повідомлення-рішення, винесене за результатами перевірки, суперечить діючому пода тковому законодавству та підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що висновки про вчинені позивачем порушення, зроблені в акті перевірки, відповідають фактичним обставинам, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
За результатами планової виїзної документальної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ» за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року було складено акт №773/04-66-22.01-35607571 від 18.10.2013 року, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення, що були оскаржені позивачем в адміністративному порядку.
В межах розгляду скарги позивача податковим органом на підставі наказу №486 від 12.06.2014 року було проведено позапланову виїзну перевірку, в результаті якої складено акт №1657/04-66-22.1/35607574 від 18.06.2014 року.
Згідно висновків вказаного акту перевірки позивачем допущено порушення п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №334, п.138.1 п.138.2 ст.138, п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України; п.7.4.1, п.7.4.4 Закону України «Про ПДВ» від 03.04.1997 №168/97-ВР, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
В силу підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.
Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України від 28.12.1994 року №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.
Приписами підпункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України передбачено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи (підпункт 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України).
За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).
Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що договір між позивачем та ТОВ «Кліматконтроль» не укладався. Підприємству позивача було виставлено рахунки №0930/17 від 20.09.2010 року на суму 10 000 грн. та №1001/34 від 01.10.2010 року на суму 155 800 грн. Зазначені рахунки були сплачені, а також виписано податкові накладні №930019 від 20.09.2010 року на суму 10 000 грн. та №1001007 від 01.10.2010 року на суму 155 800 грн.
Придбані матеріали були використані товариством з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ» при виконанні робіт за договорами підряду з ТОВ «АТБ-Маркет» у вересні-листопаді 2010 року, що підтверджується актами приймання-виконаних робіт. Таким чином, твердження відповідача про те, що господарські операції позивача є нереальними, не відповідає дійсності.
Між товариством з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ» (покупець) та ТОВ «Фірма Хотей» (продавець) укладено договір №0309/12-1 від 03.09.2012 року на придбання матеріалів, згідно якого продавець поставляє, а покупець приймає і зобов'язується сплатити за отриманий товар. Відповідно до цього договору постачальником було передано позивачу матеріали, зазначені у видаткових накладних. Придбані матеріали використано позивачем при виконанні робіт за договорами підряду із замовниками, що підтверджується матеріалами справи.
За умовами договору №60 від 28.05.2012 року ТОВ «Трансторг» (постачальник) зобов'язується передати у власність покупця (позивач) товар згідно видаткових накладних, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором. Відповідно до даного договору позивачу з червня по вересень 2012 року було надано послуги постачання матеріалів, що підтверджуються видатковими накладними, актами виконаних робіт, товарно-транспортними накладними. Отримані матеріали використано в роботі товариства з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ», що підтверджуються актами виконаних робіт відповідно до договорів з замовниками ТОВ «Віолюта», ПІІ «Лукойл-Україна», ТОВ «АТБ-Маркет».
У перевіряємий період товариство з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ» мало господарські відносини із ТОВ «Акцент-медіа», у якого позивачем придбано будівельні матеріали та отримано послуги будівельної техніки, та з ТОВ «БК Індепендид», що здійснило для позивача будівельно-монтажні роботи, які товариство з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ» у подальшому реалізувало замовнику та використало у власних підрядних роботах.
Зі змісту акту перевірки підприємства позивача вбачається, що податковий орган зробив висновок про нереальність проведення господарських операцій на підставі актів перевірки контрагентів позивача, а саме: акт від 11.01.2013 року №55/221/36094355 щодо документального підтвердження господарських відносин ТОВ «Кліматконтроль» з платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за липень-листопад 2010 року; акт ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська надано №181/244/33338542 від 26.10.2012 року, у якому встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій ТОВ «Фірма Хотей» по ланцюгу постачання у вересні 2012 року; лист Лівобережної МДПІ №1258/7/22-4 від 16.01.2013 року, відповідно до якого перевіркою ТОВ «Трансторг» встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) за грудень 2011 року, січень-травень, липень-вересень 2012 року; акт документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Промпроектбуд» від 08.02.2012 року №563/23-3, яким встановлено неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій за червень-липень 2011 року.
Проте суд зазначає, що з урахуванням статті 61 Конституції України передбачено індивідуальний характер відповідальності, яка розповсюджується в тому числі і у вигляді персональної відповідальності кожного платника за ведення податкового обліку.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім ви падків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено нена лежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.
При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток за таким договорами у позивача не було.
Судом також не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що ТОВ «Акцент-медіа» та ТОВ «БК Індепендид» не мають основних засобів, складських та виробничих приміщень, не ведуть господарської діяльності, пов'язану з придбанням будівельних робіт та виконанням будівельно-монтажних робіт. Так, наведені доводи податкового органу суперечать діючому законодавству, оскільки для проведення операцій купівлі-продажу або поставки товарів (послуг) наявність власних транспортних засобів, складських приміщень не є обов'язковим, ці активи можуть орендуватися, можуть поставлятися транспортом постачальника на склад кінцевого покупця, а функція посередника полягатиме у пошуку товару, покупця, укладенні угод та організації проведення операцій купівлі-продажу, у такому випадку відсутня необхідність винаймати і технічний персонал.
Окрім того, слід зауважити, що до компетенції підприємств не належить перевірка виробничих потужностей, основних фондів, трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого устаткування для здійснення господарської діяльності контрагентами. В свою чергу, для здійснення господарських операцій у відповідності з нормами господарського і цивільного законодавства, позивачем було укладено договори, отримано і складено всі необхідні первинні документи.
Щодо висновку відповідача про наявність помилок у оформленні певних первинних документів, суд зазначає, що самі по собі помилки у оформленні накладних не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав усі підтверджуючі документи, що засвідчують факт виконання укладених договорів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було занижено суму податку на прибуток у перевіряємому періоді.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.
Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МН-СТРОЙ» судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 26 січня 2015 року.

Суддя В.В. Степаненко