Справа № 826/594/15
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

03 лютого 2015 року 16:00 № 826/594/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Клочкової Н.В., суддів: Гарника К.Ю., Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної виконавчої служби України
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби України (далі - відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати бездіяльність Державної виконавчої служби України по не закінченню виконавчого провадження та не зняттю арештів з майна боржника у виконавчому провадженні № 33830810 - незаконною.

- зобов'язати Державну виконавчу службу України закінчити виконавче провадження № 33830810 на підставі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п.4 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження"), шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України вчинити дії за наслідками закінчення виконавчого провадження передбачені ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/594/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 02.02.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 02.02.2015 не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання по справі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що судове засідання з 28.01.2015 відкладалося на 02.02.2015 ( враховуючи скорочений строк для розгляду даної категорії справ) у зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали суду, якою витребовувались матеріали виконавчого провадження .

Проте, в наступне судове засідання представник відповідача не прибув без поважних причин та витребувані судом докази не надав повторно, всупереч вимог закону.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 02.02.2015 суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон № 606).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону № 606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону № 606).

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках (ч. 1 ст. 19 Закону № 606).

При цьому, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону № 606).

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченком О.В. за результатами розгляду виконавчого напису нотаріуса № 607, виданого 23.07.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про звернення на стягнення на нерухоме майно, а саме: домоволодіння, загальною площею 343,00 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1603 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № :03:003:0030, яке належить ОСОБА_1, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2012 № 33830810 (т. 1, арк. 136).

Крім того, в подальшому старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.12.2012 № 33830810 (т. 1, арк. 141-142) та складено акт опису й арешту майна від 21.12.2012 (т. 1, арк. 152-156).

Крім цього, постановою від 06.06.2013 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. було зупинено виконавче провадження № 33830810 (т. 1, арк. 199-200).

Крім того, 31.07.2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса від 23.07.2012 року №607 таким, що не підлягає виконанню, було винесено постанову про задоволення позовних вимог (т. 1, арк. 210-211).

31.10.2013 року рішенням Апеляційного суду Київської області зазначену постанову скасовано, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (т. 1, арк. 228-234).

Постановою від 12.12.2013 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. було поновлено виконавче провадження № 33830810 (т. 1, арк. 278-279).

Крім того, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. було складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 12.12.2013 (т. 1, арк. 304-306).

Крім цього, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.12.2013 № 33830810 (т. 1, арк. 309-311).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014 року було скасовано зазначене вище рішення Апеляційного суду Київської області від 31.10.2013 року у справі №369/5241/13-ц та залишено в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.07.2013 року, яким виконавчий напис нотаріуса від 23.07.2012 року №607 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відтак, судом було встановлено, що в судовому порядку, а саме ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014 року було визнано виконавчий напис нотаріуса від 23.07.2012 року №607 таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження № 33830810 вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 № 826/73/14 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» про скасування акту та постанови, визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії (т. 1, арк. 341-342). Скасовано акт про реалізацію предмету іпотеки від 12.12.2013 року у виконавчому провадженні №33830810. Скасовано постанову від 12.12.2013 року про поновлення виконавчого провадження №33830810. Скасовано постанову від 12.12.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №33830810. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 09.12.2014 подав до Державної виконавчої служби України заяву про закінчення виконавчого провадження № 33830810 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 № 826/73/14 та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.07.2013 року, оскільки виконавчий напис нотаріуса від 23.07.2012 року №607 визнано таким, що не підлягає виконанню, а акт про реалізацію предмету іпотеки від 12.12.2013 року, постанова від 12.12.2013 року про поновлення виконавчого провадження №33830810 та постанова від 12.12.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу скасовані.

Проте, враховуючи, що відповідач не вчинив дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606, виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема у разі: скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону № 606, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 р. № 74/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158.

Згідно пп. 4.9.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, виконавче провадження підлягає закінченню державним виконавцем у випадках: скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пп. 4.9.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову (додаток 13), яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ, або за належністю до іншого органу державної виконавчої служби. До копії постанови державний виконавець додає виконавчий документ, який повертається органу, що його видав, або стягувачу, або передається за належністю. Копію виконавчого листа державний виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження.

Згідно пп. 4.9.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби державний виконавець до копії постанови про закінчення виконавчого провадження додає копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів.

Відповідно до пп. 4.10.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40 1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом.

Згідно пп. 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пп. 4.10.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, указаної у пункті 4.10.2 цієї Інструкції, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Частиною 1 ст. 50 Закону № 606 передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону № 606, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону № 606, за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відтак, з аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції про проведення виконавчих дій вбачається, що визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є обов'язковою підставою для закінчення виконавчого провадження державним виконавцем.

Крім того, вищенаведеними нормативними актами встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження накладений арешт на майно боржника знімається.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження № 33830810 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 № 826/73/14 та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.07.2013 року, оскільки виконавчий напис нотаріуса від 23.07.2012 року №607 визнано таким, що не підлягає виконанню, а акт про реалізацію предмету іпотеки від 12.12.2013 року, постанова від 12.12.2013 року про поновлення виконавчого провадження №33830810 та постанова від 12.12.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу скасовані.

Проте, як підтверджується наданими через канцелярію суду відповідачем матеріалами виконавчого провадження № 33830810, Державна виконавча служба України не розглянула заяву ОСОБА_1 від 09.12.2014, оскільки відсутні докази, що Державна виконавча служба України вживала необхідні дії на закінчення виконавчого провадження № 33830810 та зняття арешту з майна позивача, відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції про проведення виконавчих дій.

Крім того, як вбачається із відомостей про виконавче провадження № 33830810 (т. 1, арк. 348), останніми процесуальними документами у даному виконавчому провадженні є постанови від 12.12.2013, відтак вбачається, що Державна виконавча служба України не вчинила жодних дій для розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.12.2014 з проханням закрити виконавче провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" та зняти арешт з майна боржника.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України по не закінченню виконавчого провадження та не зняттю арештів з майна боржника у виконавчому провадженні № 33830810 та зобов'язання Державну виконавчу службу України закінчити виконавче провадження № 33830810 на підставі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п.4 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження"), шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, а також зобов'язання Державну виконавчу службу України вчинити дії за наслідками закінчення виконавчого провадження передбачені ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" оскільки, відповідач не вчинив жодних дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкції про проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України по не закінченню виконавчого провадження та не зняттю арештів з майна боржника у виконавчому провадженні № 33830810.

3. Зобов'язати Державну виконавчу службу України закінчити виконавче провадження № 33830810 на підставі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження"), шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

4. Зобов'язати Державну виконавчу службу України вчинити дії за наслідками закінчення виконавчого провадження передбачені ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені судові витрати в розмірі 73,08 грн. (сімдесят три грн. 08 коп.).

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Клочкова

Суддя К.Ю. Гарник

О.П. Огурцов