Справа № 816/4477/14
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 р.Справа № 816/4477/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2014р. по справі № 816/4477/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбудмонтаж"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхбудмонтаж", звернувся до суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 листопада 2014 року №/2213.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що висновки зроблені під час перевірки є обґрунтованими та законними, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваного податкового повідомлення -рішення.

У відповідності до положень ст. 197 КАС України, зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 10 по 16 жовтня 2014 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Таір-1» за період з серпня 2011 року по лютий 2012 року, ТОВ «Анкей» за січень-лютий 2012 року.

За результатами перевірки складено акт від 21 жовтня 2014 року №2464/16-03-22-03-08/31773312, відповідно до якого зафіксовано порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на суму податку на додану вартість 160910 грн, у тому числі: жовтень 2011 року - 199 грн, листопад 2011 року - 556 грн, за грудень 2011 року - 154, грн, за січень 2012 року - 114990 грн, за лютий 2012 року - 43695 грн, за березень 2012 року - 129 грн, за квітень 2012 року - 757 грн, за травень 2012 року - 581 грн (а.с. 15-36, т. 1).

Не погодившись з актом перевірки, позивач направив заперечення від 24 жовтня 2014 року №22/10-1, за результатами розгляду якого 31 жовтня 2014 року за №27393/10/16-03-22-03-13 останньому надано відповідь щодо висновків акту перевірки від 21 жовтня 2014 року №2464/16-03-22-03-08/31773312, відповідно до якої визначено викласти висновки акту позапланової перевірки наступним чином: «… перевіркою встановлено порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на суму податку на додану вартість 160910 грн, у тому числі: жовтень 2011 року - 199 грн, листопад 2011 року - 556 грн, за грудень 2011 року - 185, грн, за січень 2012 року - 114990 грн, за лютий 2012 року - 43695 грн, за березень 2012 року - 129 грн, за квітень 2012 року - 757 грн, за травень 2012 року - 581 грн…» (а.с. 37-46, т. 1).

На підставі вказаного акту та відповіді Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2014 року №/2213, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 201138,00 грн, у тому числі за основним платежем 160910 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 40228 грн (а.с. 47, т. 1).

Вважаючи вказані рішення відповідача необґрунтованими та протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, прийнято рішення за відсутності передбачених законом підстав та при невірному застосування норм законодавства.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, протягом періоду, що перевірявся, між позивачем (по тексту договору - Покупець) та ПП "Таір-1" (по тексту договору - Постачальник) укладено договір поставки №Т/51 від 07 лютого 2011 року (надалі по тексту - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцеві товар. Згідно з пунктом 1.2 Договору «…асортимент, кількість, ціна одиниці товару визначаються у видатковій накладній, яка є невід'ємною частиною договору…» (а.с. 118, т. 1).

Згідно пункту 3.3 Договору Продавець здійснює постачання кожної партії товару з наданням необхідних документів на товар: видаткова накладна, податкова накладна.

Відповідно до матеріалів справи, підставою для формування позивачем податкового кредиту стали податкові накладні, видані ПП «Таір-1» у жовтні - грудні 2011 року (а.с. 119-146, т.1).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступних документів: видаткові накладні, виписки по особовому рахунку (а.с. 147-174, т. 1).

Отриманий товар був оплачений ТОВ «Шляхбудмонтаж» в повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку з відмітками банківської установи, належним чином завірену копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 275-193, т.1).

Також, протягом періоду, що перевірявся, між позивачем (по тексту договору - Покупець) та ПП "Таір-1" (по тексту договору - Постачальник) укладено договір поставки №Т/22 від 03 січня 2012 року (надалі по тексту - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцеві товар. Згідно з пунктом 1.2 Договору «…асортимент, кількість, ціна одиниці товару визначаються у видатковій накладній, яка є невід'ємною частиною договору…» (а.с. 194, т. 1).

Згідно пункту 3.3 Договору Продавець здійснює постачання кожної партії товару з наданням необхідних документів на товар: видаткова накладна, податкова накладна.

Відповідно до матеріалів справи, підставою для формування позивачем податкового кредиту стали податкові накладні, видані ПП «Таір-1» у січні - травні 2012 року (а.с. 195-215, т.1).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступних документів: видаткові накладні, виписки по особовому рахунку (а.с. 216-236, т. 1).

Отриманий товар був оплачений ТОВ «Шляхбудмонтаж» в повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку з відмітками банківської установи, належним чином завірену копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 237-246, т.1).

Придбані у ПП «Таір-1» товарно-матеріальні цінності, отримані від спірних контрагентів, позивачем постановлено на баланс та в подальшому використано у власній господарській діяльності, а саме: виконано поточний ремонт побутових приміщень, про що надано відповідні акти виконання робіт, що не спростовувалось відповідачем та підтверджено долученими до матеріалів справи документами, а саме: акти на списання матеріалів, використаних для виробничих потреб (88-92, т. 3).

Крім того, протягом періоду, що перевірявся, між позивачем (по тексту договору - Покупець) та ТОВ "Анкей" (по тексту договору - Продавець) укладено договір купівлі-продажу №0111-1 від 01 листопада 2011 року (надалі по тексту - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується на протязі дії даного Договору передати Покупцю металопродукцію окремими партіями по цінам, в асортименті, кількості та іншим умовам, які зазначаються в рахунках-фактурах до Договору, що є його невід'ємною частиною (а.с. 247-249, т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу №0111-1 від 01 листопада 2011 року позивач придбавав у ТОВ «Анкей» трубу.

Підставою для формування позивачем податкового кредиту стали податкові накладні, видані ТОВ «Анкей» у січні - лютому 2012 року (а.с. 1-4, т.2).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступних документів: видаткові накладні, виписки по особовому рахунку, товарно-транспортні накладні (а.с. 6-9, 21-29, т. 2).

Отриманий товар був оплачений ТОВ «Шляхбудмонтаж» в повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку з відмітками банківської установи, належним чином завірену копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 10-18, т.2).

Транспортування придбаної у ТОВ «Анкей» труби здійснювалось автомобілем КрАЗ-площадка ТОВ «Інвестшляхбуд-5» на підставі укладеного з позивачем договору надання послуг №5 від 03.01.2012 (а.с. 19, т. 2).

На підтвердження отриманих послуг по транспортуванню позивачем надано акти наданих послуг (а.с. 20, 27, т. 2).

Придбану у ТОВ «Анкей» трубу позивачем в подальшому використано у власній господарській діяльності, а саме, з метою виконання договірних зобов'язань перед ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» з виконання будівельних робіт по облаштуванню «Позамайданчикової каналізації нових підприємств промрайону м. Комсомольська», що не спростовувалось відповідачем та підтверджено долученими до матеріалів справи документами, а саме: договір, акт виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в (а.с. 33-85, 155-250, т. 2, а.с. 1-87 т. 3).

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також зазначені податкові накладні не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає встановленому чинним на момент їх виписання законодавству.

Господарські операції позивача здійснювались в межах основних видів діяльності позивача за КВЕД.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, визначенні вказаною нормою.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 182 цього Кодексу.

Статтею першою Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що господарські операції позивача зі спірними контрагентами у перевіряємий період мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, а тому формування позивачем податкового кредиту з ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних ґрунтуються на вимогах Податкового кодексу України.

Таким чином, позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно включено суму податку на додану вартість до податкового кредиту, визначену актом перевірки та відповіддю на заперечення на акт, за спірний період.

Одночасно слід вказати, що порушення позивачем вимог податкового законодавства податковий орган пов'язує виключно з недоліками, які на його думку, мають місце в діяльності підприємства-контрагента.

Колегія суддів зазначає, що обмеження права сумлінного платника податку на формування податкового кредиту у зв'язку з порушенням його контрагентами порядку обліку та звітування по податкам суперечать практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподаткованої ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу необґрунтованості стверджень відповідача, як на підставу для висновку про безтоварність господарської операції позивача з ПП «Таір-1» на службову записку №1553/16-03-07-03 від 15 жовтня 2014 року працівників оперативного управління Кременчуцької ОДПІ, з огляду на наступне.

Підтверджуючи безтоварність господарської операції позивача з ПП «Таір-1» контролюючим органом надано пояснення громадянина ОСОБА_1, який повідомив, що немає причетності до реєстрації, перереєстрації та фінансово-господарської діяльності ПП «Таір-1» (а.с. 93-94, т. 2).

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено та не спростовано доводами апеляційної скарги, що у наданій копії пояснення відсутня дата його складання.

Крім того, відповідно до листа заступника начальника-начальника відділу планування та моніторингу слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Полтавській області Бабич С.М. за вих. №839/16-31-09 від 26 листопада 2014 року, у провадженні слідчого відділу Кременчуцької ОДПІ Полтавської області ДПС перебувало кримінальне провадження відносно службових осіб ТОВ «Шляхбудмонтаж» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України. 22 лютого 2013 року досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000019 від 21 січня 2013 року закінчено, вказане провадження закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю в діянні службових осіб складу кримінального правопорушення. Станом на 26 листопада 2014 року у провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Полтавсьій області кримінальні провадження відносно службових осіб ТОВ «Шляхбудмонтаж», ТОВ «Анкей», ТОВ «Таір-1» не перебували та не перебувають (а.с. 122, т. 3).

Таким чином, сукупність наданих представником позивача документів дають достатні підстави дійти висновку про фактичне виконання умов договорів із спірними контрагентами, окрім того, зі змісту первинних документів, долучених до матеріалів, в діяльності позивача та його контрагента наявні розумні економічні та організаційно-адміністративні причини для укладання договору, а також наявні чинники, з якими закон пов'язує можливість формування позивачем податкового кредиту за спірними операціями, зокрема, витрати позивача за цим договором повною мірою пов'язані з його господарською діяльністю.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи положень п.198.3 п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України висновків суду не спростовують, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції , відповідно до вимог ст. 159 КАС України повно і всебічно, в межах заявлених вимог, з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно вирішив питання щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, та вирішив справу на підставі норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року по справі № 816/4477/14 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2014р. по справі № 816/4477/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Ральченко І.М. Бершов Г.Є.