Справа № 826/16669/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Пенсійного фонду України до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дій та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Пенсійний фонду України звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просив: визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Юхименко О.С. щодо винесення постанов від 14.10.2014 ВП №44857702 про накладення штрафу та від 14.10.2014 ВП №44857702 про стягнення виконавчого збору незаконними; скасувати вищеозначені постанови державного виконавця.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. за результатами розгляду заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа №826/11344/13-а, виданого 19.09.2014 Окружним адміністративним судом міста Києва, про поновлення з 03.07.2013 ОСОБА_4 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2014 (ВП №44857702) та надано боржнику (Пенсійний Фонд України) строк для самостійного виконання вказаного рішення суду. На підставі цього на адресу позивача направлено вимоги від 07.10.2014 №С-13666/2-411/15 та від 14.10.2014 №С-13666/2.-411/15 про виконання рішення суду, якими від ПФ України вимагалося виконати виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2014 по справі №826/11344/13-а та надати до відділу інформацію про виконання вищевказаного виконавчого документа.

Надалі, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. у межах виконавчого провадження №44857702 винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 14.10.2014 , якою у зв'язку з невиконанням боржником у встановлений строк вищевказаного виконавчого документу постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 1 360,00 грн., а також постанову про накладення штрафу від 14.10.2014, якою у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду та невчиненням дій спрямованих на його виконання накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що у Пенсійного Фонду України були наявні поважні причини, пов'язані з неможливістю виконання судового рішення, на підставі якого відкрито виконавче провадження №44857702, - з огляду на що постанови від 14.10.2014 про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу визнав винесеними передчасно, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом..

Згідно ч. 1 ст. 75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 75 Закону передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Приписи ч. 1 ст. 89 Закону визначають, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз наведених вище положень Закону дає підстави для однозначного висновку про те, що приводом і підставою для накладення штрафу за невиконання рішення державного виконавця про примусове виконання рішення суду є його невиконання без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, останній не виконав рішення суду у строк визначений державним виконавцем для добровільного виконання. Як на поважну причину невиконання посилався на невизначеність боржника у виконавчому листі, в зв'язку з чим навіть звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Однак, з аналізу постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2014 по справі №826/11344/13-а та виконавчого листа вбачається, що поновити ОСОБА_4 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві зобов'язано саме Пенсійний фонд України, а тому обставини, вказані позивачем як причина невиконання рішення суду, не відповідають дійсності.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Тобто, відкладення виконавчих дій є правом державного виконавця, а не його обов'язком.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що статтями 124 Конституції України та 14 КАС України закріплено принцип обов'язковості судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Європейський суд з прав людини, до якого громадяни України мають право звертатися за захистом своїх порушених прав після ратифікації 17.07.1997 Верховною Радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово нагадував у своїх рішеннях, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Вищеозначена норма детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме право на справедливий, публічний і швидкий розгляд, і, водночас, передбачає обов'язкове виконання судових рішень.

Отже, для забезпечення цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Зокрема, про це прямо зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Нornsby V. Сгеесе), рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України».

Стабільність судової практики безпосередньо пов'язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.

Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів.

Принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов'язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини застосовуються судами України при розгляді справ, наряду з Конвенцією (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод), як джерело права.

Більше того, в ході апеляційного перегляду справи, було встановлено, що виконавчий лист №826/11344/13-а, виданий 19.09.2014 Окружним адміністративним судом міста Києва, пізніше було виконано Пенсійним фондом України, без винесення жодних додаткових роз'яснень, однак жодної причини неможливості виконання такого листа в строки, встановленні чинним законодавством, представник позивача назвати не зміг.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо накладення на позивача штрафу є правомірними, а тому підстав для скасування постанови про накладення штрафу від 14.10. 2014 № ВП № 44857702 немає.

Стосовно вимоги про скасування постанови від 14.10.2014 про стягнення виконавчого збору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом; а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, - з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Тобто, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та без поважних причин.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Враховуючи те, що Пенсійним фондом України без поважних причин не було виконано рішення суду, у строк, установлений для добровільного його виконання, колегія суддів вважає, що державним виконавцем прийнято постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

Натомість, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, - підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 41, 197, 198, 202, 205, 207, 212 КАС України, колегія суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року скасувати.

Пенсійному фонду України в задоволенні адміністративного позову до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними та скасування постанов відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 10 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.