Справа № 344/8930/13а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 лютого 2015 року № 876/10757/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судового засідання: Щерби С.Б.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_1 про роз'яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року, яка прийнята за результатами розгляду апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 8 липня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області, Управління Пенсійного фонду України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 апеляційну скаргу Управління ПФ України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області - задоволено частково. Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 8 липня 2013 року у справі № 344/8930/13-а (2а/344/572/13) - скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області, Управління ПФ України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в частині за період з 01.01.2012 по 10.12.2012 включно - залишено без розгляду. Визнано неправомірними дії Управління ПФ України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов'язано Управління ПФ України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідент. № НОМЕР_1, АДРЕСА_1) щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% заробітку працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням 40% надбавки за вислугу років за період з 11.12.2012 по 31.05.2013 та з 01.06.2013, з урахуванням максимального розміру встановленого частиною 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

10.11.2014 ОСОБА_1 звернувся до Львівського апеляційного адміністративного суду з заявою про роз'яснення вказаної вище постанови, у якій просить роз'яснити абзац 5 резолютивної частини цієї постанови, а саме: чи на підставі обов'язкового до виконання з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013, якому надано преюдиціальне значення, на Управління ПФ України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області покладається зобов'язання починаючи з 03.06.2013 нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% заробітку працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням 40% надбавки за вислугу років, без обмеження максимального розміру, який припинено в правозастуванні внаслідок визнання неконституційним третього речення частини 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI.

В обґрунтування цієї заяви позивач посилається на те, що Управлінням ПФ України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 проведено перерахунок його грошового утримання за період з 11.12.2012 по 02.06.2013, з урахуванням максимального розміру встановленого частиною 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VI, а з 03.06.2013 без обмеження максимального розміру грошового утримання, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 визнано неконституційними положення третього речення частини 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI. Однак, листом від 30.10.2014 № 3593/06 Управління ПФ України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області повідомило про проведення перерахунку раніше нарахованого за рішенням суду грошового утримання на вимогу Пенсійного фонду України, який вказав на те, що судове рішення розширеному тлумаченню не підлягає. Оскільки у резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 зазначено, що з 01.06.2013 позивачу нарахування слід проводити з урахуванням обмеження максимального розміру грошового утримання, то відповідно саме у такому розмірі і слід здійснювати виплату. У зв'язку з ситуацією, що склалася заявник просить роз'яснити постанову Львівського апеляційного адміністративного суду та зазначає, що у мотивувальній частині суд вказував на те, що положення третього речення частини 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року N 3-рп/2013.

Позивач у судовому засіданні заяву про роз'яснення судового рішення підтримав та просить її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 170 КАС України це не перешкоджає розгляду заяви про роз'яснення судового рішення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав суддю-доповідача, пояснення позивача, перевірив матеріали справи, вважає, що заява про роз'яснення судового рішення задоволеною бути не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Виходячи із системного аналізу цієї норми, роз'ясненню підлягають постанови чи ухвали суду у разі, якщо без такого роз'яснення її важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок незрозумілості резолютивної частини рішення. Роз'яснюючи своє рішення суд не вправі змінювати при цьому його змісту.

Як вбачається із заяви про роз'яснення судового рішення, позивач просить роз'яснити чи підлягає до обов'язкового виконання відповідачем Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013, тобто фактично заявник просить роз'яснити обов'язковість застосування рішень Конституційного Суду України, чого суд не може зробити, так як роз'яснює судові рішення, а не порядок застосування законодавства.

Слід зазначити, що відповідь на питання, яке позивач просить роз'яснити висвітлено у п. 5 резолютивної частини цього Рішення Конституційного Суду України, де зазначено, що воно є обов'язковим до виконання на території України.

Також, слід звернути увагу на те, що Львівський апеляційний адміністративний суд під час вирішення справи по суті у мотивувальній частині постанови від 12.11.2013 зазначив, що положення частини третьої, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08 липня 2011 року N 3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року N 3-рп/2013.

Відповідно до статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, фактично у мотивувальній частині свого рішення апеляційний суд чітко зазначив, що положення статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08 липня 2011 року N 3668-VI, які передбачали обмеження максимального розміру довічного грошового утримання судді у відставці, втратили чинність з 03.06.2013, а тому не підлягають застосуванню після цієї дати.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що предметом цього спору є перерахунок довічного грошового утримання судді з 01.01.2012 по 31.05.2013 та з 01.06.2013, а отже станом на ці дати правове регулювання спірних відносин здійснювалося відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08 липня 2011 року N 3668-VI.

При цьому, суд апеляційної інстанції не вказав кінцевої дати нарахування і виплати довічного грошового утримання судді у відставці та виходив з того, що суд не вправі вказувати кінцеву дату нарахування та виплати особі пенсії (довічного грошового утримання), яка визнана такою, що має на неї право, оскільки Пенсійний орган зобов'язаний здійснювати відповідні нарахування та виплати до припинення у такої особи права на таку пенсію у вказаному судом розмірі. Пенсія є щомісячною виплатою, яка виплачується протягом невизначеного періоду часу, а тому суд не вправі обмежувати орган, відповідальний за здійснення її нарахування і виплати, певним часовим проміжком. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (довічного грошового утримання) чи її перерахунок. Разом з цим, Пенсійний орган здійснюючи відповідні нарахування та виплати в подальшому повинен врахувати зміни в законодавстві, які впливають на порядок та розмір таких виплат та здійснювати їх відповідно до чинного на момент виплати законодавства.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції розгляд справи здійснювався у межах позовних вимог, у яких позивач просив їх задовольнити, зокрема, з 01.06.2013, то відповідно суд і вказав про необхідність нарахування та виплату цього довічного грошового утримання з урахуванням максимального розміру встановленого частиною 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08 липня 2011 року N 3668-VI, які були чиненими станом на 01.06.2013. Однак, Пенсійний орган здійснюючи відповідні нарахування та виплати в подальшому, повинен врахувати зміни в законодавстві, які виникли після цієї дати та проводити нарахування і виплату довічного грошового утримання відповідно до чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 є чіткою та зрозумілою, а тому підстави для задоволення заяви про її роз'яснення відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 170, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у справі № 344/8930/13-а (2-а/344/572/13).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 06.02.2015.