Справа № 304/442/13-а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Справа № 876/9083/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Перечинської міської ради на постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року у справі за позовом Закарпатського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області та Перечинської районної державної адміністрації до Перечинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сімерська сільська рада Перечинського району про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

01.04.2013 року Закарпатський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі позивачів звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за результатами проведених перевірок Державною екологічною інспекцією в Закарпатській області додержання вимог природоохоронного законодавства в частині поводження з побутовими відходами Перечинською міською радою, виявлені грубі порушення природоохоронного та земельного законодавства, що створює шкідливий вплив на навколишнє природне середовище. Заходи щодо усунення вищенаведених порушень законодавства з боку Перечинської міської ради протягом 2008-2013 років не вжиті, відповідні дозвільні документи не отримані. Акти перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства від 06 листопада 2012 року та 19 березня 2013 року є доказами невжиття відповідачем заходів щодо оформлення документів на розміщення та експлуатацію полігону твердих побутових відходів. Крім того, за порушення вимог законодавства про відходи Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області притягнуто до відповідальності, передбаченої ст.52 КпАП України директора КП «Комунальник».

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Перечинської міської ради щодо не оформлення документів на розміщення та експлуатацію полігону твердих побутових відходів згідно вимог чинного законодавства. Зобов'язано Перечинську міську раду вжити заходів для оформлення та отримання документів, що посвідчують право користування або володіння земельною ділянкою під розміщення полігону твердих побутових відходів. Зобов'язано Перечинську міську раду отримати спеціальний паспорт на місце видалення твердих побутових відходів. Зобов'язано Перечинську міську раду організувати збирання і видалення побутових відходів виключно на створений відповідно до вимог чинного законодавства полігон для їх захоронення, а також організувати роздільне збирання корисних компонентів відходів. Зобов'язано Перечинську міську раду отримати дозвіл на розміщення та ліміти на утворення та розміщення відходів на 2013 рік.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку на якій розташоване сміттєзвалище та інші необхідні документи не можливо, так як дана земельна ділянка та її розміщення не відповідає нормам.

В разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що спірна бездіяльність відповідача щодо неоформлення документів на розміщення та експлуатацію полігону твердих побутових відходів суперечить вимогам ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України.

Проте, колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції не можна визнати обґрунтованим частково.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що розпорядженням голови Перечинської РДА № 366 від 17.11.2008 року «Про надання дозволу на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки для облаштування сміттєзвалища за межами населеного пункту на території Сімерської сільської ради», надано дозвіл Перечинській міській раді на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки для облаштування сміттєзвалища. Крім того, рішенням Сімерської сільської ради № 247 від 23 серпня 2008 року погоджено розташування земельної ділянки під сміттєзвалище. (а.с.9, 11)

У ході перевірки дотримання вимог законодавства України у сфері поводження з відходами Державною екологічною інспекцією в Закарпатській області встановлено ряд порушень вимог природоохоронного законодавства Перечинською міською радою на території Сімерської сільської ради, а саме: відсутність дозволу та ліміту на утворення і розмішення відходів, відсутність права користування земельною ділянкою під сміттєзвалище, відсутність паспорта місця видалення відходів, відсутність висновку державної екологічної експертизи місця захоронення відходів, чим порушено вимоги Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Земельного кодексу України, Закону України «Про відходи», Закону України «Про екологічну експертизу», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення реєстру місць видалення відходів». В порушення ст.ст.17, 32, 33 Закону України «Про відходи» дозвіл та ліміт на утворення та розміщення відходів КП «Комунальник» та Перечинської міської ради відсутні.

Також в ході перевірки встановлено порушення ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, оскільки документи, що посвідчують право користування або володіння земельною ділянкою під вказаним сміттєзвалищем відсутні.

За результатами проведених Державною екологічною інспекцією в Закарпатській області перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства складено акти дотримання вимог природоохоронного законодавства від 06 листопада 2012 року та 19 березня 2013 року, а також винесено приписи про усунення порушень природоохоронного законодавства. (а.с.7, 8, 14-21)

Однак відповідачем не здійснюються жодних дій щодо усунення вищезазначених недоліків.

Згідно ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.66 Конституції України кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України є Закон України «Про відходи»

Згідно ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, підготовка і подання на затвердження ради проектів місцевих програм охорони довкілля, участь у підготовці загальнодержавних і регіональних програм охорони довкілля, а також визначення території для розміщення відходів відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про відходи» органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують: виконання вимог законодавства про відходи; розроблення та затвердження схем санітарного очищення населених пунктів; організацію збирання і видалення побутових відходів, у тому числі відходів дрібних виробників, створення полігонів для їх захоронення, а також організацію роздільного збирання корисних компонентів цих відходів; затвердження місцевих і регіональних програм поводження з відходами та контроль за їх виконанням; вжиття заходів для стимулювання суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері поводження з відходами; вирішення питань щодо розміщення на своїй території об'єктів поводження з відходами; координацію діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, що знаходяться на їх території, в межах компетенції; здійснення контролю за раціональним використанням та безпечним поводженням з відходами на своїй території; ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів; сприяння роз'ясненню законодавства про відходи серед населення, створення необхідних умов для стимулювання залучення населення до збирання і заготівлі окремих видів відходів як вторинної сировини; здійснення інших повноважень відповідно до законів України; надання згоди на розміщення на території села, селища, міста місць чи об'єктів для зберігання та захоронення відходів, сфера екологічного впливу функціонування яких згідно з діючими нормативами включає відповідну адміністративно-територіальну одиницю; здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами відповідно до закону та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи.

Органи місцевого самоврядування приймають рішення про відвід земельних ділянок для розміщення відходів і будівництва об'єктів поводження з відходами.

Отже, даною нормою Закону України «Про відходи» на відповідача, як на орган місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами покладено обов'язок, щодо забезпечення: виконання вимог законодавства про відходи і визначено даною статтею Закону України «Про відходи» конкретний перелік обов'язків які відповідач повинен вчинити.

Однак, як встановлено в ході судового розгляду даної справи, відповідачем не вжито достатніх заходів щодо виконання обов'язків покладених на нього ст.21 Закону України «Про відходи», що підтверджується відповідним вищезазначеними актами перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства.

Доказів які б підтверджували виконання відповідачем норми даної статті, в ході судового розгляду в суді першої інстанції, відповідачем надано не було, а тому колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що в даному випадку має місце бездіяльність відповідача щодо неповного виконання ним своїх обов'язків, покладених на нього відповідно до Закону України «Про відходи».

Крім цього як передбачено ст.33 Закону України «Про відходи» зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення). На кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів. Видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов'язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання. Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об'єкти повинні використовуватися лише для відходів, заявлених на одержання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами. Забороняється змішування чи захоронення відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у тому числі побутових у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням стандартів, норм і правил, передбачених законодавством України.

Отже, враховуючі дану норму статті, колегія суддів вважає, що вимоги позивачів про зобов'язання відповідача організувати збирання і видалення побутових відходів виключно на створений відповідно до вимог чинного законодавства полігон для їх захоронення, а також організувати роздільне збирання корисних компонентів відходів є обґрунтованим.

Між тим, слід також наголосити, що згідно ст.55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.17 Закону України «Про відходи», суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Отже, видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов'язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у тому числі побутових у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини.

Що ж стосується позовних вимог позивача щодо зобов'язання Перечинської міської ради вжити заходів для оформлення та отримання документів, що посвідчують право користування або володіння земельною ділянкою під розміщення полігону твердих побутових відходів, то в задоволенні таких слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, як зазначено в ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вбачається із припису, зокрема пункту 2, позивачем зобов'язано відповідача оформити документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою під сміттєзвалище до 20.06.2013 року. В даному випадку вказана позовна вимога є передчасною, так як не настав наслідок невиконання Перечинської міської ради вимог суб'єкта владних повноважень, а саме рішення (припису) Державної екологічної інспекції в Закарпатській області.

Оскільки, як встановлено колегією суддів, на час розгляду справи в суді першої інстанції 20.05.2013 року, у відповідача не закінчився термін, який був наданий йому для виконання умов, вказаних у п. 2 припису, а саме оформлення документів до 20.06.2013 року, а тому, в разі невиконання даного пункту припису, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом, а тому в задоволенні даної позовної вимоги, слід відмовити.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які б спростовували частково правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції частково прийшов до помилкового висновку, оскільки висновки суду не грунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги частково являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Перечинської міської ради задовольнити частково, а постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року у справі №304/442/13-а - скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Зобов'язати Перечинську міську раду отримати спеціальний паспорт на місце видалення твердих побутових відходів.

Зобов'язати Перечинську міську раду організувати збирання і видалення побутових відходів виключно на створений відповідно до вимог чинного законодавства полігон для їх захоронення, а також організувати роздільне збирання корисних компонентів відходів.

Зобов'язати Перечинську міську раду отримати дозвіл на розміщення та ліміти на утворення та розміщення відходів на 2013 рік.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний