Справа № 815/5595/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5595/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

Суддів Осіпова Ю.В., Романішина В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача-1 Усової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Державної інспекції сільського господарства України та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної інспекції сільського господарства України та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної інспекції сільського господарства України (далі - Відповідач-1, або Держсільгоспінспекція України) та до Державної інспекції сільського господарства в Одеській області (далі - Відповідач-2, або Держсільгоспінспекція в Одеській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Державної інспекції сільського господарства України від 04.08.2014 року №145-кт «Про звільнення ОСОБА_3», поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Одеській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати на правову допомогу у розмірі 1218 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач займала посаду заступника начальника Держсільгоспінспекції в Одеській області. Наказом Держсільгоспінспекції України від 04.08.2014 року №145-кт (далі - Наказ №145-кт) її було звільнено з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України. Позивач з вказаним наказом не згодна, як прийнятим неправомірно. Так, вона зазначає, що Відповідачем-1 в Наказі №145-кт зазначено, що грубе порушення трудової дисципліни полягало у порушеннях, викладених в довідці про результати перевірки стану виконання завдань, покладених на Держсільгоспінспекцію в Одеській області від 13.05.2014 року. Проте, Відповідачі не ознайомили Позивача із вказаною довідкою та не зажадали від неї відповідних пояснень, Держсільгоспінспекцією в Одеській області формально було складено акт від 04.05.2014 року щодо її відмови від ознайомлення із вказаною довідкою та надання пояснень. З 05.08.2014 року Позивач тривалий час була відсутня на робочому місці у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, з наказом про звільнення була ознайомлена лише 10.09.2014 року. Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України допускається звільнення керівників та інших відповідальних працівників за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. При вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду. При цьому, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Разом з тим, Позивач вважає, що при прийняті оскаржуваного наказу відповідачами не дотримано вимог зазначених положень КЗпП України та не враховані вказані висновки Пленуму Верховного Суду України. Враховуючи вищевикладене, на думку Позивача, її було звільнено з посади заступника начальника Держсільгоспінспекції в Одеській області без дотримання вимог чинного законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволений. Визнано протиправним та скасований наказ Державної інспекції сільського господарства України №145-кт від 04.08.2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області за одноразове грубе порушення трудових обов'язків п. 1 ст. 41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_3 з 04.08.2014 року на роботі в Державній інспекції сільського господарства в Одеській області на посаді заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області. Зобов'язано Державну інспекцію сільського господарства в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.08.2014 року по день поновлення на посаді. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області та в частині нарахування та виплати ОСОБА_3 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Державна інспекція сільського господарства України та Державна інспекція сільського господарства в Одеській області подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, пояснення на них представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача-1 Усової Т.В., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 15.11.2013 року, згідно наказу Держсільгоспінспекції України від 15.11.2013 року №102-кт та погодження Міністерства аграрної політики та продовольства України від 15.11.2013 року №37-25-4-7/23523, Позивач займала посаду заступника начальника Держсільгоспінспекції в Одеській області (а.с. 66-67).

Відповідно до ст. ст. 19, 21, 23, 27 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Положення про Держсільгоспінспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №459 та згідно з наказом від 23.04.2014 року №133, комісією Держсільгоспінспекції України було проведено перевірку стану виконання завдань, покладених на Держсільгоспінспекцію в Одеській області за період 2013 року та І квартал 2014 року в частині здійснення державного нагляду (контролю), за результатами якої складено довідку від 13.05.2014 року (а.с. 82-117).

На підставі висновків зазначеної довідки за невиконання Розподілу функціональних обов'язків між начальником, першим заступником та заступником начальника Держсільгоспінспекції в Одеській області, затвердженого наказом Держсільгоспінспекції в Одеській області від 27.12.2013 року №190 (далі - Розподіл обов'язків), а саме: за незабезпечення і відсутність контролю за безпосередньо підпорядкованим управлінням контролю якості сільськогосподарської продукції Держсільгоспінспекції в Одеській області в ході здійснення заходів, пов'язаних з контролем якості та безпечності сільськогосподарської продукції, що призвело до порушення пп. 2, 7, 10, 15 Порядку видачі сертифікатів відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2009 року №1294, ст. ст. 11, 21 Закону України «Про адміністративні послуги», наказом Держсільгоспінспекції України від 04.08.2014 року №145-кт, за погодженням Міністерства аграрної політики та продовольства України від 04.08.2014 року №37-25-4-7/11658, Позивача звільнено з займаної посади 04.08.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 72, 76).

Із зазначеним наказом Позивач ознайомлена 10.09.2014 року, що підтверджується її підписом на вказаному наказі (а.с. 76зв.).

Не погодившись з рішенням Відповідача щодо звільнення з займаної посади, Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що наказ Держсільгоспінспекції України від 04.08.2014 року №145-кт про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника Держсільгоспінспекції в Одеській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Спеціальний порядок призначення на посаду та звільнення з посади заступника начальника Держсільгоспінспекції в Одеській області передбачено Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року №459/2011.

Відповідно до пп. 12 ст. 9 зазначеного Положення Голова Державної інспекції сільського господарства України призначає на посади за погодженням із Міністром та головами відповідних місцевих державних адміністрацій, звільняє з посад керівників територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України, призначає на посади за погодженням з Міністром, звільняє з посад заступників керівників територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України.

Законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу». Згідно з вимогами ст. 9 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. У відповідності із ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а також з підстав, визначених даною статтею.

Тобто, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються норми Закону України «Про державну службу». У разі коли цей Закон зазначені питання не врегульовує, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю необхідно застосовувати положення Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, крім іншого, у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Судом першої інстанції вірно враховано, що зі змісту спірного Наказу №145-кт вбачається, що одноразове грубе порушення службових обов'язків ОСОБА_3 полягало у невиконанні нею Розподілу обов'язків, а саме: у незабезпеченні і відсутності контролю за безпосередньо підпорядкованим управлінням контролю якості сільськогосподарської продукції Держсільгоспінспекції в Одеській області в ході здійснення заходів, пов'язаних з контролем якості та безпечності сільськогосподарської продукції, що призвело до порушення пп. 2, 7, 10, 15 Порядку видачі сертифікатів відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, ст. ст. 11, 21 Закону України «Про адміністративні послуги».

При цьому, як вбачається із зазначеного Наказу, підставою для висновків Відповідача-1 щодо порушення Позивачем Розподілу обов'язків, Порядку видачі сертифікатів відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, Закону України «Про адміністративні послуги», слугувала довідка від 13.05.2014 року, складена комісією Держсільгоспінспекції України за результатами проведення перевірки стану виконання завдань, покладених на Держсільгоспінспекцію в Одеській області за період 2013 року та І квартал 2014 року в частині здійснення державного нагляду (контролю).

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що за результатами проведення перевірки діяльності Держсільгоспінспекції в Одеській області визнано, що за період 2013 року та І квартал 2014 року стан виконання завдань, покладених на Держсільгоспінспекцію в Одеській області, в частині здійснення державного нагляду (контролю) є незадовільним та таким, що не відповідає вимогам законодавства, а саме: в частині контролю якості сільськогосподарської продукції встановлені: порушення вимог Порядку видачі сертифіката відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки (проведення сертифікації зернових складів при виявленні численних порушень Технічного регламенту зернового складу, відсутності відповідних чинних свідоцтв про атестацію виробничо-технічних лабораторій та за відсутності оплати за надання відповідної адміністративної послуги); системні порушення інспекторами Держсільгоспінспекції Порядку видачі сертифіката якості зерна та продуктів його переробки (необґрунтована видача сертифікатів якості без фактичного проведення відбору проб для визначення вмісту ГМО, за відсутності актів огляду транспортних засобів та актів відбору проб, при відвантаженні з несертифікованих складів, видача сертифікатів якості зерна та продуктів його переробки на декілька одиниць транспортних засобів та за відсутності оплати за надання відповідної адміністративної послуги, перевищення термінів видачі сертифікатів); не виконано доручення Держсільгоспінспекції України щодо акредитації лабораторій; лабораторії Держсільгоспінспекції мають незадовільний санітарний стан приміщень; в частині здійснення технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки встановлено: прийняття висновків атестованого спеціаліста з проведення обстеження машин на відповідність ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації з простроченим терміном дії; порушення при оформленні наказів начальника інспекції про склад екзаменаційних комісій з приймання іспитів для отримання права на керування тракторами; порушення інспекторами при оформленні та прийнятті заяв на відкриття категорій у посвідченнях тракториста-машиніста; порушення термінів реєстрації техніки.

Водночас, у вказаній довідці не зазначено та не конкретизовано, які саме дії (бездіяльність) Позивача та які саме обставини свідчать про порушення конкретних вимог Розподілу обов'язків, пп. 2, 7, 10, 15 Порядку видачі сертифікатів відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, ст. ст. 11, 21 Закону України «Про адміністративні послуги» особисто ОСОБА_3.

За результатами виявлених порушень, крім іншого, запропоновано розглянути питання щодо відповідності займаній посаді, у тому числі, заступника начальника ОСОБА_3, організувати та провести службове розслідування комісії Держсільгоспінспекції України з питань відсутності належного відомчого контролю за діяльністю Держсільгоспінспекції в Одеській області з боку заступника начальника Держсільгоспінспекції в Одеській області; розглянути результати службових розслідувань на колегії з визначенням доцільності перебування на займаній посаді керівного складу Держсільгоспінспекції в Одеській області.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно виходив з того, що довідка від 13.05.2014 року, складена комісією Держсільгоспінспекції України за результатами проведення перевірки стану виконання завдань, покладених на Держсільгоспінспекцію в Одеській області за період 2013 року та І квартал 2014 року в частині здійснення державного нагляду (контролю) не може бути єдиною та самостійною підставою для звільнення Позивача з займаної посади, оскільки не розкриває склад вчиненого Позивачем дисциплінарного проступку, одноразового грубого порушення трудових обов'язків, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено такий проступок.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що така велика кількість порушень, яка зазначена у вищезазначеній довідці, та тривалість цих порушень (2013 рік - 1 квартал 2014 року) ні яким чином не може відповідати такої підставі для звільнення, як одноразове грубе порушення службових обов'язків.

До того ж згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Судом першої інстанції встановлено, що Позивач не була ознайомлена із складом дисциплінарного правопорушення, у вчиненні якого її звинувачували. Від неї, до винесення Наказу №145-кт, не були зажадані пояснення, відносно неї не проведено службове розслідування.

Так, згідно наданого Відповідачем-2 акту від 04.08.2014 року, ОСОБА_3 відмовилась від надання пояснень та підписання цього ж акту. При цьому в акті не зазначено, з якого приводу та на якій правовій підставі від неї вимагалися пояснення. Також, в акті не відображено факт повідомлення ОСОБА_3 про наявність чи відсутність документу, щоб свідчив про якісь порушення в її службовій діяльності - довідки від 13.05.2014 року, та не зафіксований факт її ознайомлення з вказаною довідкою.

Колегія суддів погоджується з тим, що вказані дії посадових осіб Відповідача-2 є порушенням трудових прав Позивача, передбачених ч. 1 ст. 149 КЗпП України та Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 13.06.2000 року №950 (далі - Порядок №950).

Так, згідно п. 1 цього Порядку, службове розслідування може проводитись, в тому числі, й на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри.

Враховуючи, що до моменту звільнення Позивач не була обізнаною про наявність щодо неї будь-яких звинувачень щодо неналежного виконання службових обов'язків, вона була позбавлена можливості ініціювати проведення такого службового розслідування, надати відповідні пояснення, документи, тощо.

Судом першої інстанції вірно враховано, що 04.08.2014 року, тобто в день складання акту про відмову від надання пояснень, Відповідачем-1 вже було винесено оспорюваний Наказ та надіслано із міста Києва телеграфом та поштовим зв'язком повідомлення про необхідність прибуття до управління кадрового забезпечення для отримання трудової книжки.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Ці дії Відповідачем-1 виконані не були. Порушення норм ст. 47 КЗпП України є, в тому числі, доказом необ'єктивності Відповідача-1 при прийнятті рішення про звільнення Відповідача.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, приймаючи спірний Наказ, що став підставою для звільнення Позивача з займаної посади, Відповідачем-1 не враховано всі обставини справи, відповідно, висновки зроблено без достатніх на те підстав, у порушення встановленого порядку накладення дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до п. 1 Порядку №950 стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків.

Згідно вимог п. 8 зазначеного Порядку за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань); заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення; висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що за фактами, вказаними у довідці від 13.05.2014 року, незважаючи на офіційні пропозиції посадових осіб Відповідача-1 (а.с. 116) службове розслідування відносно позивачки проведено не було, не було встановлено склад вчиненого Позивачем дисциплінарного проступку та в чому полягає одноразове грубе порушення трудових обов'язків, допущене Позивачем, причини та умови, що призвели до такого порушення, наявність обставин, що знімають з Позивача безпідставні звинувачення або підозру, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено такий проступок.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», в п. 22 якої зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги той факт, що відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З даної норми Закону випливає, що крім звільнення існують альтернативні види дисциплінарної відповідальності і власник або уповноважений ним орган, вирішуючи питання про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності повинен об'єктивно та неупереджено оцінити характер проступку, встановити форму вини та рівень суспільно небезпечних наслідків, лише на підставі цього обирати вид відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки, ані в довідці від 13.05.2014 року, що стала фактично підставою для звільнення Позивача з займаної посади, ані в Наказі №145-кт, яким безпосередньо накладено на Позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, не зазначено, які саме дії (або бездіяльність) Позивача та які саме обставини свідчать про незадовільне виконання нею службових обов`язків та низьку виконавчу дисципліну, не зазначено, в чому полягає така поведінка Позивача, з посиланнями на відповідні нормативно-правові акти, а також враховуючи, що Відповідачами не обґрунтовано наявність підстав для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та склад цього дисциплінарного проступку, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна нею шкода, обставини, за яких вчинено проступок, не доведено пропорційність тяжкості дисциплінарного проступку виду застосованому дисциплінарному стягненню, не враховано попередню роботу Позивача, Відповідач-1 дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для звільнення Позивача з займаної посади та за відсутності беззаперечних доказів, які б підтверджували протиправність поведінки Позивача.

Всупереч наведеним вимогам, Відповідач-1, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним спірного наказу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наказ Держсільгоспінспекції України від 04.08.2014 року №145-кт про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника Держсільгоспінспекції в Одеській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, частинами 1, 2 ст. 235 КЗпП України регламентовано, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на таке, суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_3 підлягає поновленню на попередній посаді зі стягненням з Держсільгоспінспекції в Одеській області на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на посаді.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі, які є суб'єктами владних повноважень, свою позицію не довели та не обґрунтували. В свою чергу позивач довів протиправність прийнятого відповідачами рішення.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційні скарги Державної інспекції сільського господарства України та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної інспекції сільського господарства України та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя Ю.В.Осіпов

Суддя В.Л.Романішин