Справа № 2а-15055/12/2670
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

06 лютого 2015 року м. Київ В/800/531/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Пасічник С.С., Олендера І.Я., Тракало В.В., Черпака Ю.К., Швеця В.В.

перевіривши заяву Ректора Київського національного університету ім. Тараса Шевченка ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2014 року у справі за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Ректора Київського національного університету ім. Тараса Шевченка ОСОБА_6 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 07 грудня 2012 року та 22 січня 2013 року) просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит на інформацію, щодо відмови у задоволенні запиту на інформацію, щодо ненадання належним чином завірених копій документів, що мають відношення до зарахування до вищого навчального закладу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2014 року касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ректора Київського національного університету ім. Тараса Шевченка ОСОБА_6, яка полягає: у відмові Всеукраїнській громадській організації "Комітет конституційно-правового контролю України" у задоволенні запиту на інформацію в частині інформації щодо змін до Статуту (Положення) ВНЗ у разі їх наявності, свідоцтва про реєстрацію ВНЗ, ліцензії ВНЗ, правил прийому до ВНЗ, положення про приймальну комісію ВНЗ, наказу про затвердження складу приймальної комісії та список членів приймальної комісії ВНЗ, графіку засідань приймальної комісії ВНЗ, дислокацію приміщень, які задіяні до підготовки та проведення зарахування до ВНЗ, встановлені квоти прийому до ВНЗ різних категорій осіб, інші документи, які стосуються зарахування до ВНЗ в 2012 році; ненаданні належним чином засвідчених копій документів, що мають відношення до зарахування до вищого навчального закладу. В решті позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій і ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, Вищий адміністративний суд України виходив з того, що відповідач, зазначивши у своєму листі, що з правилами прийому до Київського національного університету ім. Тараса Шевченка у 2012 році, дислокацією приміщень, які задіяні до підготовки та зарахування, встановленими квотами прийому різних категорій осіб та іншими документи, які стосуються зарахування, позивач може ознайомитися на офіційному сайті, фактично відмовив Всеукраїнській громадській організації «Комітет конституційно-правового контролю України» у наданні інформації на запит на інформацію від 3 травня 2012 року.

В заяві про перегляд Верховним Судом України зазначеної вище ухвали Вищого адміністративного суду України порушується питання про її скасування з посиланням на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 2391 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за змістом статей 2392 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Згідно з статтею 235 Кодексу адміністративного судочинства України Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право подати заяву про перегляд судових рішень в адміністративних справах після їх перегляду в касаційному порядку.

Згідно з положеннями статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

3) порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Встановлений статтею 237 КАС України перелік підстав для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема: різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі; різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто незастосування закону, який підлягав застосуванню; різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як вже зазначалося, у заяві, що надійшла до Вищого адміністративного суду України, заявник посилається на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції ст.ст. 21,22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права заявник додав до матеріалів заяви копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 лютого 2014 року №К/800/61913/13.

Так, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 лютого 2014 року суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки позивачем не було виконано вимогу ч.2 ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якої у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк, то відповідачем з урахуванням п.3 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» правомірно не було надано копій запитуваних документів.

Таким чином, проаналізувавши вказане судове рішення, колегія суддів дійшла висновку, що це рішення ухвалене за інших фактичних обставин, встановлених судом, а тому не може свідчити про неоднакове застосування судом норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, підстави для допуску справи до провадження для перегляду судового рішення Верховним Судом України у даній адміністративній справі відсутні.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити в допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Ректора Київського національного університету ім. Тараса Шевченка ОСОБА_6 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії для перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2014 року за заявою Ректора Київського національного університету ім. Тараса Шевченка ОСОБА_6.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.С. Пасічник
І.Я. Олендер
В.В. Тракало
Ю.К. Черпак
В.В. Швець