Справа № 802/4302/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 лютого 2015 р. Справа № 802/4302/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кошевого Б.А.

позивача: Люлик Р.І., Ващенко Т.С.

відповідача: Романович С.С., Стародуб Н.В.

третя особа: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Приватного підприємства "Гайсин-м'ясокомбінат"

до: Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Гайсинська міська рада

про: скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року Приватне підприємство «Гайсин-М'ясокомбінат» (далі - ПП «Гайсин-М'сокомбінат») звернулось в суд з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Гайсинська ОДПІ) № від 03.11.2014 року.

Зазначали, що 14.10.2010 року між ПП «Гайсин-М'ясокомбінат» та Гайсинською міською радою укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 26.11.2010 року за №39. Відповідно до умов даного договору підприємство і нараховувало суму орендної плати. Однак, Гайсинською міською радою було трикратно збільшено ставки податку на землю до розміру 5,40 грн. за кв.м. З даними змінами підприємство не погодилось та оскаржило відповідно в судовому порядку, про що свідчить рішення Господарського суду Вінницької області від 26.06.2012 року, яким визнано недійсним договір оренди землі. Таким чином, змін до договору не вносилось, відтак є безпідставним твердження податкового органу, що в порушення ст.288 ПК України, підприємством за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року занижено суму орендної плати за земельну ділянку, яка перебувала в оренді, в загальній сумі 162090,12 грн.

Представники позивача в судовому засіданні на підставі викладеного просили задовольнити позовні вимоги з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, зазначивши, що відповідач при розрахунку земельного податку за спірним податковим повідомленням-рішенням безпідставно застосував ставку земельного податку з розрахунку 5,40 грн. за 1 кв.м.

Представники відповідача вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просили суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В матеріалах справи містяться письмові заперечення на адміністративний позов (а.с.62-64).

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи повісткою про отримання судової повістки (а.с.78).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу Гайсинської ОДПІ наказу №357 від 11.09.2014 року та направлень №№279-282 від 24.09.2014 року, керуючись п.75.1 ст. 75 та ст.77 ПК України головними державними ревізорами-інспекторами даного податкового органу проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «Гайсин-м'ясокомбінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року про що 21.10.2014 року складено акт за №1132/2200/34058430 (а.с.8-12).

Актом перевірки встановлено, що в порушення ст.288 Податкового кодексу України ПП «Гайсин-м'ясокомбінат» за період 01.07.2011 року по 31.12.2013 року занижено суму орендної плати за земельну ділянку, яка перебувала в оренді, в загальній сумі 162090,12 грн. та в порушення п.п.49.18.3 п.49.18 ст.49 гл.2 розділу ІІ, п.286.2 ст.286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України підприємство було несвоєчасно подано податкові декларації з плати за землю (земельного податку за земельні ділянки державної або комунальної власності), а саме: за 2011 рік, термін подачі якої 20.02.2011 року, подана до Гайсинської ОДПІ 03.02.2012 року за №24084 та за 2012 рік, термін подачі якої 20.02.2012 року, подана до Гайсинської ОДПІ 16.03.2012 року за №2180.

На підставі встановленого порушення відповідачем 03.11.2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з земельного податку юридичних осіб в розмірі 202952,63 грн., в тому числі основний платіж - 162090,1 грн. та штрафні санкції - 40862,53 грн.

Позивач, не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням, звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання земель в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом плати за землю є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України), а орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України).

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 28-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

З матеріалів справи судом встановлено, що 14.10.2010 року між ПП «Гайсин-м'ясокомбінат» та Гайсинською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 26.11.2010 року за №39. Згідно умов даного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для промисловості та комерційного використання, яка знаходиться по вул. Плєханова, 26, площею 4,3618 га. Орендна плата вноситься орендарем у грошовому вигляді на рахунок орендаря в розмірі трикратної ставки податку на землю - 1,2*3=3,6 грн. за 1 кв.м в рік (в розмірі 157024,80 грн.) (а.с.14-17).

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи Гайсинською міською радою прийняті рішення від 13.01.2011 року 3 сесії 6 скликання та від 29.12.2011 року 11 сесії 6 скликання, якими затверджувались на 2011 та 2012 роки ставки податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь), розташовані в межах м.Гайсина, нормативну грошову оцінку яких не проведено, в розмірі 1,80 грн. за 1 кв.м та ставки орендної плати за земельні ділянки - в розмірі 3-х кратної (5,40 грн. за 1 кв.м), що становить 235537,20 грн. (а.с.66, 67).

Не погодившись з даними змінами щодо розміру тарифу по оренді землі, підприємство 02.02.2012 року звернулось з відповідним листом №34 до Гайсинської міської ради про виключення з договору від 14.10.2010 року значної частини земельних ділянок (а.с.27) та як наслідок не розгляду звернення, звернулось із позовною заявою до Господарського суду Вінницької області про визнання договору оренди землі недійсним.

26.06.2012 року рішенням Господарського суду Вінницької області визнано недійсним договір від 14.10.2010 року оренди земельної ділянки (справа №12/40/2012/5003) (а.с.30-32).

Так, податковим органом перевіркою повноти визначення плати за землю за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року встановлено заниження плати за землю на загальну суму 162090,12 грн., в т.ч. за період з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 78512,40 грн., за період з 01.01.2012 року по 12.07.2012 року в сумі 83577,72 грн.

Однак, суд не погоджується із зведеними податковим органом даними щодо задекларованих позивачем та встановлених у ході проведення перевірки сум плати за землю, оскільки, не можуть братись до уваги рішення Гайсинської міської ради прийняті 13.01.2011 року та 29.12.2011 року відповідно до яких і здійснював відповідач обрахування, з тих підстав, що даними рішеннями всупереч положенням ст.275 Податкового кодексу України перевищено граничну ставку податку.

Враховуючи вище зазначене суд вказує, що згідно вимог ст. 275.3 Податкового кодексу України, ставки податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь та земель лісогосподарського призначення) диференціюють та затверджують відповідні сільські, селищні, міські ради виходячи із ставок податку, встановлених пунктом 275.1 цієї статті, функціонального використання та місцезнаходження земельної ділянки, але не більше трикратного розміру цих ставок податку, з урахуванням коефіцієнтів, установлених пунктом 275.2 цієї статті.

Нормою п.275.1 ст.275 ПК України чітко встановлені ставки податку за земельні ділянки, в даному випадку по відношенню до позивача, а саме як зазначено в умовах договору оренди земельної ділянки від 14.10.2010 року, при визначені розміру податку за земельні ділянки, ставки податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не проведено, при чисельності населення від 20 до 50 тис. осіб, застосовується коефіцієнт - 1,2 грн. за 1 кв.м.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню та верхню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

При прийнятті рішення суд враховує також правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року у справі №21-274а14, де зокрема зазначено, що з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню в бюджет, має відповідати вимогам п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.5.2 ст.5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим або більшим, ніж встановлений п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.123.1. ст.123 Податкового кодексу України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на наступне, що відповідно до статті 288 Податкового кодексу України передбачено внесення змін у розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Разом із тим слід зауважити, що державна податкова служба відповідно до Податкового кодексу України наділена повноваженнями зі здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків і зборів, а також неподаткових доходів, установлених законодавством, проте ініціативою вносити зміни в договори оренди землі відповідно до статей 12, 80, 83 ЗК, статті 30 Закону № 161-ХІV наділена одна зі сторін цих договорів, якою у справі, що розглядається, є міська рада - орган місцевого самоврядування, через яку відповідною територіальною громадою реалізовано право власності на передані в оренду земельні ділянки, що знаходяться у комунальній власності.

Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо. Суб'єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов'язаний зі сплатою податків і, на думку суб'єкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.

Таким чином, суд зазначає, що хоча зміна розміру земельного податку згідно положень Податкового кодексу України є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, зазначене не тягне автоматичної зміни орендної палати та, відповідно, донарахування ДПІ суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням.

В даному випадку, оскільки Гайсинська міська рада перевищила встановлений податковим законодавством граничний коефіцієнт ставки податку, відповідних змін до договору оренди земельної ділянки від 14.10.2010 року внесено не було, у зв'язку із чим податковий орган зобов'язаний був вираховувати суму податкового зобов'язання та штрафні санкції виходячи із коефіцієнту, встановлено положенням статті 275 ПК України.

Крім того, з метою з'ясування всіх обставин по справі, на вимогу суду представниками відповідача надано для огляду відповідний розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій, який обраховувався податковим органом з урахуванням умов договору від 14.10.2010 року, та згідно якого встановлено, що податкове зобов'язання за звітний податковий період становить всього 80872,06 грн., а сума штрафних санкцій 20218,02 грн. (а.с.84), що фактично різниться із розрахунком зробленим податковим органом на умовах рішень Гайсинської міської ради (а.с.65).

Тобто, в даному випадку, сума земельного податку за відповідний перевіряємий податковий період (2011 та 2012 роки), згідно норм ст.275 ПК України та договору оренди земельної ділянки від 14.10.2010 року, складає 1,20 грн. * 3 кв.м = 3,60 грн., а отже в частині суми земельного податку, визначеної в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, а саме в загальному розмірі 81218,04 грн. за основним зобов'язанням та на суму 20304,51 грн. за штрафними санкціями, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та скасувати.

Щодо штрафних санкцій накладених за невчасне подання до податкового органу податкових декларацій за 2011 та 2012 роки, представниками позивач не заперечувалось.

Серед іншого, суд зазначає, що не погоджується з твердженням представників позивача щодо скасування оскаржуваного податкове повідомлення-рішення в повному обсязі, оскільки в судовому засідання дослідженні податкові декларації, що були предметом дослідження документальної перевірки та встановлено наступне.

Податковими деклараціями від 03.02.2012 року та від 16.03.2012 року ПП «Гайсин-м'ясокомбінат» самостійно узгодило податкове зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності зазначивши коефіцієнт від нормативної грошової оцінки - 1,80 грн. за 1 кв.м (а.с.68-75). В той же час, згідно умов договору від 14.102.2010 року мало бути 3,60 грн., що в свою чергу свідчить про не виконання договору, саме в частині 1,80 грн.

З урахуванням вище встановленого, у задоволенні решти скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.11.2014 року на суму 80872,06 грн. за основним зобов'язанням та на суму 20558,02 грн. слід відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративнй позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати в частині податкове повідомлення-рішення Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області № від 03.11.2014 року на суму 81218,04 грн. за основним зобов'язанням та на суму 20304,51 грн. за штрафними санкціями.

У задоволенні решти скасування податкового повідомлення-рішення Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області № від 03.11.2014 року на суму 80872,06 грн. за основним зобов'язанням та на суму 20558,02 - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Гайсин м'ясокомбінат" () судовий збір у розмірі 92 (дев'яносто дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Томчук Андрій Валерійович