Справа № 524/5276/14-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

09 лютого 2015 року м. Київ В/800/386/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Ліпського Д.В.,

Мойсюка М.І.,

Пасічник С.С.,

Швеця В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали судді Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року, постановленої за результатами розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання протиправними дій щодо нарахування і виплати матеріальної допомоги,

в с т а н о в и л а:

23 січня 2015 року ОСОБА_4 у порядку статті 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) звернулася із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали судді Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року у справі №К/800/60410/14 з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви додала судове рішення Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2014 року (справа №К/800/55615/14), в якому, на її думку, по іншому ніж в оскаржуваній ухвалі застосовано положення частини першої статті 5 Закону України від 1 липня 1993 року №3356-XII «Про колективні договори і угоди» (далі - Закон №3356-XII).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в допуску справи до перегляду Верховним Судом України з урахуванням наступного.

Статтею 237 КАС України наведено перелік підстав для подання сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, заяви про перегляд судових рішень в адміністративних справах Верховним Судом України.

Відповідно до положень цієї статті заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

При цьому, під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права розуміється, зокрема, таке:

різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі;

різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню;

різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правих норм.

Доводи, викладені в заяві ОСОБА_5, не дають підстав вважати, що судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах неоднаково застосовані одні й ті самі норми матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Зокрема, в ухвалі від 25.11.2014 року, яка є предметом оскарження, касаційний суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав до виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2009 році. При цьому зазначено, що така допомога не планувалася і не затверджувалася рішенням сесії 5 скликання Автозаводської районної ради від 29.01.2009 року «Про районний бюджет на 2009 рік».

В той же час, виходячи зі змісту судового рішення від 17 грудня 2014 року (справа №К/800/55615/14), суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на виплату матеріальної допомоги, оскільки її виплата була передбачена колективним договором і відповідачем, в особі суб'єкта владних повноважень, не надано належних доказів про відсутність коштів для її виплати за 2009 рік.

З урахуванням зазначених обставин, у вказаних випадках відсутні подібні правовідносини, тому підстав у допуску справи до провадження Верховного Суду України немає.

Керуючись статтями 235-240 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до перегляду Верховним судом України справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання протиправними дій щодо нарахування і виплати матеріальної допомоги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

Д.В. Ліпський

М.І. Мойсюк

С.С. Пасічник

В.В. Швец