Справа № 127/25670/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Венгрин О. О.
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Ватаманюк Р.В.

судді: Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними, стягнення недоотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради в якому просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щорічної разової допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням проведеної виплати - 2250 грн., та стягнути з відповідача недоотриману суму щорічної разової допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як інваліду війни 2 групи, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної ч.1 ст.28 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2014 року позов задоволено: визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради в не донарахуванні та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2014 р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 13 ч. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; стягнуто з Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на користь позивачу недоотриману суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2014 р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком згідно ст. 13 ч. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", визначивши розмір мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 28 ч. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням виплаченої суми 2250,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач оскаржив його до суду апеляційної інстанції, шляхом подання апеляційної скарги, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на не повне з'ясування судом всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, просив скасувати вищезазначену постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів адміністративної справи, позивач є інвалідом війни ІІ групи та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту".

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті позивачу щорічної грошової допомоги до 05 травня в 2014 році відповідач, зважаючи на пріоритетність законів над підзаконними правовими актами, повинен був керуватись нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не постановою Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 р. №102 "Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 21 Розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" була змінена вище зазначена стаття Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме зазначено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом України про Державний бюджет.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. 20 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" стосовно виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У 2014 році зміни до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" станом на час виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня не вносилося.

Таким чином, відповідач у 2014 році повинен був застосовувати законодавство, яке діяло на час проведення відповідних щорічних виплати грошової допомоги до 5 травня, а саме, ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 09.07.2007 року, зокрема, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Право на встановлення у 2014 році розміру разової грошової допомоги до 5 травня Кабінету Міністрів України законодавцем не надавалось.

Посилання відповідача, як на правомірність своїх дій, щодо проведення виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 р. №102 "Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що при здійсненні позивачу нарахування або перерахунку пенсії застосуванню підлягають положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік, однак зазначені зміни до Закону були внесені лише 31 липня 2014 року (набрали чинності з 03 серпня 2014 року), тобто після проведених позивачу виплат.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач провівши виплату щорічної допомоги до 5 травня у 2014 році, в розмірі визначеному Постановою Кабінету Міністрів України, діяв неправомірно.

При цьому суд першої інстанції також правильно вирішив питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Разом з тим колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2014 р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком згідно ст. 13 ч. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", визначивши розмір мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 28 ч. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням виплаченої суми 2250,00 грн., оскільки суд не наділений правом перебирати на себе функцію щодо стягнення, замість органу, на який покладено такі повноваження.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, порушене право позивача необхідно захистити в інший спосіб, шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача недоотриману суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2014 р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком згідно ст. 13 ч. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", визначивши розмір мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 28 ч. 1 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням виплачених сум.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 195 КАС України, яким суду апеляційної інстанції надано право перегляду рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними, стягнення недоотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2014 року, - скасувати та прийняти нову.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради в недонарахуванні та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2014 р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 13 ч. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язати Департамент соціальної політики Вінницької міської ради нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 недоотриману суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2014 р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком згідно ст. 13 ч. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", визначивши розмір мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 28 ч. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням виплачених сум.

Судове рішення набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене в касаційному порядку згідно з ст. 212 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.