Справа № 826/9588/14
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9588/14 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Некрасовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступник державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АРАБЕСК" до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступник державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві) подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Податковим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За наслідками перевірки податковим органом складено акт № 680/26-54-22-02-10/336338896 від 11.06.2014 року, в якому встановлено порушення позивачем п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством було занижено податок на прибуток на загальну суму 481523 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем було занижено податок на додану вартість на загальну суму 337945 грн.

Не погодившись з висновками перевірки, 11.06.2014 року позивач подав до відповідача заперечення на вищезазначений акт.

Комісія з розгляду спірних питань державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві за результатами розгляду заперечень скасувала висновки акту від 11.06.2014 року №680/26-54-22-02-10/33638896 в частині:

донарахованого податку на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2013 рік, в сумі 400231 грн.;

донарахованого податку на додану вартість, який підлягав нарахуванню та сплаті в бюджет за 2013 рік, в сумі 252375 грн.

За наслідками розгляду заперечень державна податкова інспекція в Оболонському районі головного управління Міндоходів у місті Києві склала акт від 25.06.2014 року №13237/10/26-54-22-02-20 та прийняла податкові повідомлення-рішення:

від 27.06.2014 року №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 101616,00 грн.;

від 27.06.2014 року №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 106962,50 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між Луганською філією товариства ТОВ "Арабеск" (замовник) та ТОВ "Луганськ Логістик" (виконавець) укладено договір №11 на транспортно-експедиційне обслуговування (перевезення по Україні) від 18.03.2013 року, відповідно до якого виконавець зобов'язується надавати та організовувати надання замовнику транспортно-експедиційних послуг.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано до суду першої інстанції копії договору №11 на транспортно-експедиційне обслуговування (перевезення по Україні) від 18.03.2013 року, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), заявок на організацію автоперевезень по Україні, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, платіжних доручень про оплату транспортно-експедиційних послуг.

Також з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Арабеск" та ПП "Укрспецпоставка-М" 15.04.2013 року був укладений договір поставки №217, за умовами якого ПП "Укрспецпоставка-М" (постачальник) зобов'язується передати у власність ТОВ "Арабеск" (покупець) будівельні та оздоблювальні матеріали та (або) інструменти та комплектуючі.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції, позивачем надано до суду першої інстанції копії договору поставки №217 від 15.04.2013 року, видаткових накладних, прибуткових накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, реєстру банківських виписок про оплату товару, отриманого від приватного підприємства "Укрспецпоставка-М".

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. При цьому, відповідно до п.п. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, під собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу розуміються витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг .

Із системного аналізу вищевикладених положень вбачається, що формування податкового кредиту є правом платника податку щодо зменшення податкових зобов'язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, реальність господарських відносин з контрагентами підтверджується належним чином укладеними договорами, видатковими та податковими накладними, що підтверджують факт постачання товару, та платіжними дорученнями про перерахування коштів за надані послуги.

Матеріалами справи підтверджений факт наявності у позивача всіх бухгалтерських та інших фінансово-господарських документів (включаючи податкові накладні), що підтверджують факт здійснення господарських операцій з контрагентами та оформлені згідно вимог чинного в Україні законодавства.

Тобто, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Враховуючи, що позивачем, як доказ здійснення господарських операцій, були надані суду першої інстанції належним чином засвідчені копії податкових, видаткових накладних, які відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 року № 996-XIV є первинними документами бухгалтерського обліку, що фіксують факт здійснення господарської операції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи податкового органу про нікчемність укладених між позивачем та його контрагентом договорів є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент здійснення вказаних правовідносин, контрагенти позивача були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як платники податку та їм присвоєно індивідуальні податкові номери.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем були реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з контрагентами, які на момент здійснення господарської діяльності були зареєстровані як платники податку на додану вартість, то податкові повідомлення-рішення винесено податковим органом безпідставно та необґрунтовано, а отже вони підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступник державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві) залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено: 16.02.2014 року.

.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.