Справа № 2а-17302/09/2670
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, Закрите акціонерне товариство "Комплекс "Либідський", звернулося до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва, з урахуванням уточненої позовної заяви про скасування податкових повідомлень-рішень - № /0 від 14.08.2009р., № /1 від 03.11.2010р. якими визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 125 027,00 грн. (в тому числі основного платежу - 83 351,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 41 676,00 грн.), а саме в частині загальної суми 89 072,90 грн. (в тому числі основного платежу - 59 381,90 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 29 691,00 грн.); та № /0 від 14.08.2009 р. та № /1 від 28.10.2009 р., якими визначено податкове зобов'язання з орендної плати за землю юридичних осіб 1 908 530,02 грн. (в тому числі основного платежу - 1 002 431,08 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 906 098,94 грн.), а саме в частині загальної суми 1 724 039,90 грн. ( в тому числі основного платежу - 817 940,96 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 906 098,94 грн. )".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням представник Приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року зупинено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень до одержання Київським апеляційним адміністративним судом результатів експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року поновлено провадження по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 30.06.2009 року по 13.07.2009 року Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва була проведена планова виїзна перевірка Закритого акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2006 року по 31.03.2009 року, валютного та іншого законодавства за період 01.04.2006 року по 31.03.2009 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та порушення статті 2 Закону України "Про плат за землю".

За результатами перевірки складено акт № 470/1-23-06-32768518 від 03.08.2009 року на підставі якого прийнято податкові повідомлення - рішення № /0 від 14.08.2009 року, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на прибуток на загальну суму 125 027,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 41 676,00 грн. та № /0 від 14.08.2009 року, яким визначено суму податкового зобов'язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 1908530,02 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 906 098,94 грн.

Податкові повідомлення - рішення № /0 від 14.08.2009 року та № /0 від 14.08.2009 року були оскаржені в адміністративному порядку, та за результатами розгляду скарги прийнято рішення № 17514/10/25-011 від 20.10.2009 року, яким скаргу залишено без задоволення та винесено податкові повідомлення - рішення № /1 від 03.11.2009 року та № /1 від 03.11.2009 року.

Закрите акціонерне товариство "Комплекс "Либідський" не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями № /0 від 14.08.2009 року та № /1 від 03.11.2010 року в частині загальної суми 89 072,90 грн. (в тому числі основного платежу - 59 381,90 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 29 691,00 грн.) та № /0 від 14.08.2009 року та № /1 від 28.10.2009 року в частині загальної суми 1 724 039,90 грн. ( в тому числі основного платежу - 817 940,96 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 906 098,94 грн. ), вважаючи їх в зазначеній частині протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, так як податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Що стосується повідомлень-рішень - № /0 від 14.08.2009р., № /1 від 03.11.2010р. якими визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 125 027,00 грн. (в тому числі основного платежу - 83 351,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 41 676,00 грн.), а саме в частині загальної суми 89 072,90 грн. (в тому числі основного платежу - 59 381,90 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 29 691,00 грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх правомірність та обґрунтованість, а тому відмову в задоволенні позову про їх скасування.

Відповідно до пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті. До таких обмежень, згідно з підпунктом 5.3.1 вказаного Закону, віднесено включення до валових витрат на потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності та відповідно до підпункту 5.3.9 -витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Пунктом 5.11 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому Законі.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України в №1112/11/13-10 від 20.07.2010 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

1. встановлення факту здійснення господарської операції.

2. встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування валових витрат, судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та послуг у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до валових витрат, якщо буде встановлено, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції чи придбані товари та послуги не були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача права на формування валових витрат по взаємовідносинах з ТОВ "Інвестиційна група "Інеко".

Позивачем було надано суду копії договору про надання послуг № 06/2006 від 04.01.2006 року, та додаткової угоди до зазначеного договору, договору про надання послуг б/н від 02.04.2007 року, актів прийому - передачі наданих інформаційно - консультаційних послуг за договором про надання послуг № 06/2006 від 04.01.2006 року, актів прийому - передачі наданих інформаційно - консультаційних послуг за договором про надання послуг б/н від 02.04.2007 року.

Пунктами 1.1 та 1.2 договору № 06/2006 від 04.01.2006 року встановлено, що виконавець зобов'язується надати замовнику аналітичні, інформаційно - консультаційні послуги щодо управління підприємством, форм і методів господарювання, юридичні послуги з метою забезпечення ефективного управління підприємством, удосконалення системи управління та обліку, при цьому зазначені пропозиції мають надаватись з письмовій формі у вигляді планів, аналітичних довідок, коментарів, роз'яснень тощо.

Таким чином, належним доказом на підтвердження отримання позивачем послуг від ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" є оформлені у письмовій формі результати наданих ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" послуг, а саме плани, аналітичні довідки, коментарі, звіти роз'яснення тощо, які б у тому числі надали можливість суду встановити факт використання позивачем отриманих послуг у власній господарській діяльності.

Позивачем оформлених у письмові формі результатів наданих ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" послуг, а саме планів, аналітичних довідок, коментарів, звітів роз'яснення тощо ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було, як і не було надано будь - яких інших доказів на підтвердження того, що послуги, які за твердженням позивача були отримані від ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" були використані ним саме у господарській діяльності, та не було зазначено про причини неможливості надання таких документів.

Акти приймання-здачі робіт є документами первинного бухгалтерського обліку у розмінні ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вимоги до таких документів встановлені у ч. 2 ст. 9 вказаного Закону.

Згідно вказаної норми права документи первинного бухгалтерського обліку повинні містити такі обов'язкові реквізити, як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши надані представником позивача копії актів приймання-здачі робіт колегія суддів встановила, що вони оформлені з порушенням вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зокрема, у вказаних актах не відображено зміст та обсяг господарської операції.

Так, у актах приймання-здачі послуг зазначено, що у відповідності з умовами договору надані інформаційно - консультаційні послуги згідно договору.

Однак, у кожному з наданих позивачем актів приймання-здачі послуг вказано загальний перелік вчинених дій і акти приймання-передачі послуг містять відмітку про додатки до них. Проте, зазначених а цих актах додатки, позивачем до матеріалів справіи долучено не було

Таким чином, із вказаних актів неможливо встановити які саме роботи виконувалися контрагентом за умовами договору у певний проміжок часу та в якому обсязі, а тому не можливо встановити реальність операції між позивачем та ТОВ "Інвестиційна група "Інеко".

Крім того, доказів на підтвердження факту перерахування коштів на користь ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" позивачем також надано не було.

Також, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів економічної та практичної доцільності в залученні даного контрагента до своєї діяльності з мотивів отримання прибутку.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відсутні належні докази щодо надання працівниками ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" інформаційно-консультаційних послуг, оскільки, відсутні будь-які письмові звіти щодо наданих консультацій, відсутні проекти підготовленої документації для позивача, як і відсутній план щодо вирішення питань.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивачем не доведена реальність операцій, оскільки не підтверджується факт надання ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" інформаційно-консультаційних послуг.

Отже, суд першої інстанції прийшов до законного висновку, що позивачем не надано суду належних доказів, як на підтвердження фактів отримання послуг від ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" за договорами № 06/2006 від 04.01.2006 року та б/н від 02.04.2007 року, так і використання їх у випадку їх надання у власній господарській діяльності та здійснення відповідної оплати.

З огляду на зазначене, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням відсутності доказів на підтвердження факту отримання позивачем послуг від ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" та використання їх у власній господарській діяльності, і на підтвердження здійснення позивачем перерахування коштів на користь ТОВ "Інвестиційна група "Інеко", а отже відсутності доказів на підтвердження реальності правовідносин з ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" та наявності у позивача відповідних витрат, то висновок відповідача про відсутність у позивача правових підстав для формування валових витрат по взаємовідносинах ТОВ "Інвестиційна група "Інеко" обгрунтований.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач мав правовідносини з ТОВ "Цілюща Євпаторія" за договором управління нерухомістю № 2-п від 02.02.2009, відповідно до умов якого останній повинен знаходити на свій розсуд юридичних та фізичних осіб та проводити з ними переговори щодо орендних відносин, готувати проекти договорів оренди, супроводжувати договірні відносини щодо оренди на весь час дії договорів оренди приміщень, які знаходяться на праві власності у позивача.

Пунктом 4.1 зазначеного договору встановлено, що винагорода ТОВ "Цілюща Євпаторія" становить 20% від виставлених позивачем орендних платежів за період дії договору.

З огляду на зазначене, а також за аналізу прав та обов'язків ТОВ "Цілюща Євпаторія" передбачених умовами договору № 2-п від 02.02.2009 року вбачається, що ТОВ "Цілюща Євпаторія" має надавати комплекс послуг з укладання та подальшого супроводження договорів оренди приміщень, які знаходиться на правах власності у позивача, з огляду на що вбачається, що ТОВ "Цілюща Євпаторія" за зазначеним договором надає послуги лише стосовно договорів, які були укладені за його сприяння та відповідно винагорода має розраховуватись від суми орендних платежів саме за договорами укладеними за сприяння ТОВ "Цілюща Євпаторія" . При цьому положень щодо надання ТОВ "Цілюща Євпаторія" послуг відносно договорів оренди, які вже бути укладені позивачем договір № 2-п від 02.02.2009 року не містить.

Відповідно до акта № 470/1-23-06-32768518 від 03.08.2009 року згідно звіту до акта здачі - прийняття робіт від 27.02.2009 року до договору управління нерухомістю № 2-п від 02.02.2009 року ТОВ "Цілюща Євпаторія" проведено переговори та укладено угоди з наступними суб'єктами господарської діяльності: ТОВ "Паритет Моторс", ТОВ "Автоград", ТОВ "Авто - Мотив", ВАТ АБ "Укргазбанк", ТОВ "Росавто", ТОВ "Стелс Моторс", ІП "АІС Автодом Столиця", яким позивачем надано послуги з оренди приміщень у лютому 2009 року на суму 993112,50 грн., у тому числі ПДВ 198622,50 грн., про що складено акти виконаних робіт. Зазначені факти сторонами не заперечуються.

Тобто, судом першої інстанції правоміро зазначено, що сума орендних платежів, за договорами оренди, які були укладені за участю ТОВ "Цілюща Євпаторія" у лютому 2009 року складає 993112,50 грн., у тому числі ПДВ 198622,50 грн.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги посилання позивача на те, що ТОВ "Цілюща Євпаторія" надавались також послуги з супроводження договорів, які були укладені до укладання договору № 2-п від 02.02.2009 року, так як, надані позивачем суду документи лише підтверджують факт виставлення в лютому 2009 року орендних платежів на суму 171 6900,00 грн. та не містять жодних посилань на договір № 2-п від 02.02.2009 року чи на той факт, що ТОВ "Цілюща Євпаторія" було надано послуги щодо супроводження договорів за якими вони були складені.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що умовами договору № 2-п від 02.02.2009 року передбачено, що ТОВ "Цілюща Євпаторія" має надавати комплекс послуг з укладання та подальшого супроводження договорів оренди приміщень, які знаходиться на правах власності у позивача та при цьому не передбачено, що ТОВ "Цілюща Євпаторія" має надавати також послуги з супроводження раніше укладених позивачем договорів оренди, а також те, що надані позивачем суду документи не містять посилань на те, що ТОВ "Цілюща Євпаторія" надавались послуги з супроводження договорів за якими їх було виписано, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідач обґрунтовано дійшов висновку, що сума винагороди ТОВ "Цілюща Євпаторія" має визначатись з суми орендних платежів, за договорами оренди, які були укладені за його участю та складають 993112,50 грн., та становити 198 622,50 грн.

Відповідно до акта прийняття робіт від 27.02.2009 року, судом першої інстанції встановлено, що позивачем нараховано на користь ТОВ "Цілюща Євпаторія" за лютий 2009 року винагороду у розмірі 286 150,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем документально не підтверджено нарахування ТОВ "Цілюща Євпаторія" винагороди за надані послуги у розмірі 286 150,00 грн.

З огляду на викладене, враховуючи те, що у суду відсутні докази на підтвердження наявності у позивача правових підстав для нарахування на користь ТОВ "Цілюща Євпаторія" винагороди у завищеному розмірі (а саме, 87527,50 грн.) суд першої інстанції дійшов правомірного висновку по обґрунтованість висновку відповідача про порушення позивачем підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та завищення валових витрат на зазначену суму.

Що стосується податкових повідомлень-рішень № /0 від 14.08.2009 р. та № /1 від 28.10.2009 р., якими визначено податкове зобов'язання з орендної плати за землю юридичних осіб 1 908 530,02 грн. (в тому числі основного платежу - 1 002 431,08 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 906 098,94 грн.), а саме в частині загальної суми 1 724 039,90 грн. ( в тому числі основного платежу - 817 940,96 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 906 098,94 грн. ), то колегія суддів приходить до висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2009 року №/0 з наступних підстав.

Так, як вбачається з Акту перевірки № 470/1-23-06-32768518 від 03.08.09 р, на підставі якого винесено спірні податкові повідомлення-рішення, ДПІ дійшла до висновку про порушення позивачем ст. 2 Закону України від 03.07.1992 р. №2535-ХІІ «Про плату за землю» із змінами і доповненнями, а саме Товариством подані податкові декларації з орендної плати за земельні ділянки без врахування коефіцієнту на функціональне використання 2,5 - (комерційне використання) за площі земельних ділянок, на яких розташовані приміщення, будівлі, споруди здані в оренду (тимчасове користування), що призвело до заниження орендної плати за землю за період з 26.03.2008 р. по 31.03.2009 р. всього в сумі 1 002 431,08 грн.

Відповідно до Акту перевірки Відповідач вважає, що заниження відбулось внаслідок:

1. прострочення терміну укладення договору - 100 днів (з 26.06.2007 р. по 06.03.2008 р.), посилаючись на п. 4.3 договорів оренди земельних ділянок від 06.03.2008 р., розмір орендної плати за землю за період з 26.03.2008 р. по 03.07.2008 р. збільшено з 4% до 10% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок;

2. порушення ст. 2 Закону України від 03.07.1992 р. №2535 «Про плату за землю», а саме: Товариством подані податкові декларації орендної плати за земельні ділянки без врахування коефіцієнту на функціональне використання 2,5 - (комерційне використання) за площі земельних ділянок, на яких розташовані приміщення, будівлі, споруди, здані в оренду (тимчасове користування), що визначено пунктом 2.3 додатку 5 до Рішення Київської міської Ради від 26.07.2007 р. №43/1877.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 р. № 2535-ХІІ (чинного на момент проведення перевірки), плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Підставою для нарахування орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності є договір оренди земельної ділянки (ст. 13 Закону № 2535-ХІІ).

Згідно із статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Тобто право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору оренди і його державної реєстрації.

Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 р. №996/1657 ЗАТ «Комплекс «Либідський» передано для експлуатації та обслуговування будівель і споруд земельні ділянки загальною площею 3,19 га, розташовані за адресою: вул. М. Грінченка, 18 у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі: земельну ділянку №1 розміром 2,65 га - у довгострокову оренду строком на 25 років; земельну ділянку №2 розміром 0,54 га - в короткострокову оренду на 5 років.

На підставі вищезазначеного рішення 06.03.2008 р. між ЗАТ «Комплекс «Либідський» та Київською міською радою укладено наступні договори оренди:

- договір оренди земельної ділянки розміром 0,5385 га, розташованої за адресою: вул. М. Грінченка, 18 у Голосіївському районі м. Києва, строком на 5 (п'ять) років, з цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки -:79:072:0009;

- договір оренди земельної ділянки розміром 2,6460 га, розташованої за адресою: вул. М.. .Грінченка, 18 у Голосіївському районі м. Києва, строком на 25 (двадцять п'ять) років, з цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування будівель та споруд. Кадастровий номер земел'ьнед ділянки -:79:072:0008.

06.03.2008 р. вищезазначені договори оренди посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 1223 та №1224.

Відповідно до п. 4.2. ст. 4 даних договорів, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнта індексації, визначених законодавством.

Пунктом 4.3 ст. 4 вказаних вище договорів визначено, що у випадку, якщо цей Договір не підписаний орендарем в установленому законодавством порядку протягом п'яти місяців з моменту набуття чинності рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 996/1657, розмір орендної плати на період, аналогічний терміну прострочення укладення договору оренди землі, встановлюється у п'ятикратному розмірі, але не більше десяти відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

ДПІ вважала, що орендарем ЗАТ «Комплекс «Либідський» пропущено строк на укладення договорів оренди землі на 100 днів, а тому за аналогічний період після укладення договорів (100 днів після 26.03.2008 р.) донарахувала орендну плату виходячи із ставки 10% від нормативної грошової оцінки землі, а не 4 % як це передбачено договорами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що таке донарахування є неправомірним, оскільки така (підвищена у порівнянні із встановленою договором ставка орендної плати - 10 %, а не 4 %) має застосовуватися тільки в тому випадку, якщо прострочення підписання договору допущене саме орендарем.

В даному ж випадку прострочення підсипання договорів відбулося з причин, незалежних від орендаря ЗАТ «Комплекс «Либідський», а з вини орендодавця Київської міської ради та його уповноважених органів, до компетенції яких належить видача орендарям витягів з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки землі, на підставі яких розраховується належна до сплати орендна плата за землю, підготовка проектів договорів оренди землі до підписання тощо - Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації"), далі за текстом - ГУЗР.

Дійсно, договори підписаний з порушенням п'ятимісячного строку з моменту набрання чинності рішення Київської міської ради від 26.06.2007 р. № 996/1657 про передачу земельної ділянки в оренду ЗАТ «Комплекс «Либідський».

Так, рішення Київської міської ради від 26.06.2007 р. № 996/1657 набрало чинності з моменту його винесення - з 26.06.2007 р.

П'ятимісячний строк з моменту набуття ним чинності закінчився 27.11.2007 р. (за правилами обчислення строків, встановленими ст. ст. 251 - 255 ЦК України), а договір укладений сторонами 06.03.2008 р.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що договір оренди земельної ділянки підписаний сторонами з порушенням встановленого п'ятимісячного строку з моменту набуття чинності рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 р. № 996/1657, не з його - орендаря - вини, а внаслідок прострочення орендодавця та його уповноваженого органу ГУЗР.

Так, загальні положення, особливості та процедуру передачі в оренду земельних ділянок в м. Києві фізичним та юридичним особам та оформлення права користування землею на підставі прийнятих Київською міською радою рішень визначені в рішенні Київської міської ради № 457/1867 від 15.07.2004 р. «Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві». Цим рішенням затверджено Регламент розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві (далі за текстом - Регламент).

Згідно з положеннями ст. 28 Регламенту (в редакції Рішення № 457/1867, що діяла на момент прийняття Київською міською радою рішення про надання позивачу земельних ділянок, а також на момент укладення договору оренди від 06.03.2008 р.) зацікавлена особа в місячний термін з моменту набуття чинності рішенням Київської міської ради про передачу земельної ділянки в користування зобов'язана звернутись до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) для організації робіт із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та підготовки документа, що посвідчує право на земельну ділянку.

У разі передачі земельної ділянки в оренду зацікавлена особа зобов'язана в чотирьохмісячний термін з моменту звернення до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) укласти договір оренди землі.

На підставі технічного завдання Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) землевпорядна організація забезпечує встановлення і передачу у встановленому порядку межових знаків землекористувачу, виготовляє документ, що посвідчує право на земельну ділянку, та подає до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) для перевірки.

Сукупний термін перевірки зазначених документів Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) не може перевищувати двох місяців.

Виконання робіт зі встановлення межових знаків та виготовлення документа, що посвідчує право на земельну ділянку, здійснюються землевпорядними організаціями в термін, що не може перевищувати BOX місяців.

Якщо договір оренди землі не підписаний зацікавленою особою в установленому законодавством порядку протягом п'яти місяців з моменту набуття чинності рішенням Київської міської ради про передачу відповідної земельної ділянки в оренду, розмір орендної плати на період, аналогічний терміну прострочення укладання договору оренди землі, встановлюється у п'ятикратному розмірі, але не більше десяти відсотків від грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно зі ст. 2 Регламенту «Терміни та визначення» зацікавленою особою є фізична або юридична особа, яка має намір одержати земельну ділянку в користування і має на це право згідно з законодавством України. Отже, позивач ЗАТ «Комплекс «Либідський» є зацікавленою особою в розумінні Регламенту.

З вищенаведених положень ст. 28 Регламенту вбачається, що процедура оформлення виникнення права користування земельною ділянки (від моменту набуття чинності рішенням Київської міської ради про передачу відповідної земельної ділянки в оренду і до укладення договору оренди) включає в себе кілька етапів, відповідальними за організацію і виконання яких в певні строки несуть різні особи.

Так, зацікавлена особа (в даному випадку ЗАТ «Комплекс «Либідський») зобов'язаний дотриматися лише двох строків:

в місячний термін з моменту набуття чинності рішенням Київської міської ради про передачу земельної ділянки в користування - звернутися до Головного управління земельних ресурсів для організації робіт із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та підготовки документа, що посвідчує право на земельну ділянку;

чотирьохмісячний термін з моменту звернення до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) укласти договір оренди землі. Документом, що посвідчує право на земельну ділянку, є договір оренди землі.

Отже, організацію підготовки цього документу (договору оренди землі) Регламентом покладено на Головне управління земельних ресурсів (далі за текстом - ГУЗР), а виготовлення такого документу покладено на землевпорядну організацію. При цьому ГУЗР зобов'язане перевірити документ, виготовлений землевпорядною організацією, і сукупний строк перевірки не може перевищувати двох місяців.

Очевидно, що договір оренди земельної ділянки не може бути підписаний орендарем (зацікавленою особою) раніше, ніж цей документ буде підготовлений землевпорядною організацією та перевірений Головним управлінням земельних ресурсів.

Про те, що рішення Київської міської ради № 996/1657 про передачу земельної ділянки у користування ЗАТ «Комплекс «Либідський» було прийняте саме 26.06.2007 р. позивач дізнався лише з листа ГУЗР від 05.07.2007 р. № 05-358/2561 (одержаний 11.07.2007 р., вх. № 324). Рішення Київської міської ради № 996/1657 у газеті «Хрещатик» не оприлюднювалося.

Саме цим листом ГУЗР повідомило Товариство про необхідність отримання копії рішення № 996/1657 та про необхідність звернення до ГУЗР із заявою про укладення договору оренди землі.

В серпні 2007 р. землевпорядною організацією виконані геодезично-вишукувальні роботи по визначенню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про що 20.08.2007 р. складений відповідний акт, який є невід'ємною частиною договору оренди.

Крім того, на ситуаційній схемі земельної ділянки міститься відмітка наступного змісту «файл перевірено та прийнято до бази даних. Інв. № 1Д-1602. 13.09.07».

Це означає, що зацікавлена особа (Товариство) звернулася до ГУЗР для організації робіт із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і землевпорядна організація виконала їх в межах строків, встановлених ст. 28 Регламенту.

Таким чином, станом на 22.01.2008 р. (через 57 днів після закінчення п'ятимісячного строку з моменту набрання чинності рішенням Київської міської ради № 996/1657) Головне управління земельних ресурсів ще не закінчило свою роботу з організації та перевірки оформлення документу, що посвідчує право на земельну ділянку.

Це означає, що Головне управління земельних ресурсів порушило сукупний термін перевірки (два місяці), встановлений ст. 28 Регламенту, і прострочення укладення договору оренди земельної ділянки було допущене не з вини орендаря - ЗАТ «Комплекс «Либідський», а з вини уповноваженого органу орендодавця.

Позиція податкового органу полягає у тому, що позивач занизив податкове зобов'язання з плати за землю в результаті невиконання вимог 4.3. ст. 4 договору, оскільки договір підписаний пізніше терміну передбаченого п. 4.3 договору.

Враховуючи положення ст. 20 та ст. 125 Земельного кодексу України, п. 2 ст. 28 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м.Києві, суди попередніх інстанцій правильно встановили, що вказаний договір оренди вважається укладеним з часу державної реєстрації Головним управлінням земельних ресурсів.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 14 Закону України «Про систему оподаткування»(у редакції Закону України від 25.03.2005 р. N 2505-1V. чинного на час виникнення спірних відносин) плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності) належить до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів).

Виходячи з положень ст. 15 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 №2535-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) обов'язок землекористувача зі сплати орендної плати виникає з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Зважаючи на наведені положення законодавства, колегія приходить до висновку про виникнення у позивача обов'язку зі сплати орендної плати тільки з дня державної реєстрації договору та виникнення права користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що податковим органом не наводились аргументи щодо прострочення визначеного рішенням Київської міської ради строку укладення договору оренди земельної ділянки з вини позивача та доказів цьому не надавалося. Укладення договору з простроченням вказаного терміну не з вини позивача виключає висновок про виникнення у позивача зобов'язання щодо сплати орендної шити у розмірі, визначеному п. 4.3 договору.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.09.2011 року у справі № 2а-11685/10/2670.

Що ж стосується неправильності застосування ПрАТ «Комплекс «Либідський» коефіцієнтів функціонального призначення земельних ділянок, то в результаті такого неправильного застосування позивачем було допущено недоплату орендної плати в розмірі 184 490,12 грн. В подальшому, платіжним дорученням від 09.07.2010 р. позивач доплатив зазначену суму в місцевий бюджет.

Вказані обставини також встановлені при проведенні експертизи та підтверджені висновками експерта. Так, експерт з цього приводу зазначив, що висновки Акту перевірки № 470/1-23-06-32768518 від 03.08.2009 ДГП у Голосіївському районі м. Києва питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2006 по 31.03.2009 валютного та іншого законодавства за вказаний період, в частині порушення ЗАТ «Комплекс «Либідський» ст. 2 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 р. № 2535-ХІІ, із змінами та доповненнями, що призвело до заниження орендної плати за землю у період з 26.03.2008 р; по 31.03.2009 р. на загальну суму 1002431,08 грн., у тому числі за період з 26.03.2008 р. по 31.12.2008 р. на суму 809766,79 грн., та за період з 01.01.2009 р. по 31.03.2009 р. на суму 192664,29 грн., з підстав докладно описаних у дослідницькій частині, документально, розрахунково та нормативно не підтверджуються. За даними експертного розрахунку вбачається сумарне за період заниження в сумі 184490,12 грн.

Більш того, колегія суддів зазначає, що що 30.06.2010 р. старшим слідчим відділення податкової міліції ДПІ у Голосіївському районі м. Києва Борисенком В.М. було прийнято постанову про закриття кримінальної справи №71-00195 відносно службових осіб ЗАТ «Комплекс «Либідський»: голови правління ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_5, щодо ухилення від сплати податків за ознаками злочину, передбаченого ст. 212 КК України, за відсутністю в їх діях складу злочину.

Зокрема у вищевикладеній постанові слідчим було зазначено, «проведеним досудовим слідством встановлено, що діями голови правління ЗАТ «Комплекс «Либідський» ОСОБА_2 у період з 26.03.08 р. по 31.03.09 р. не сплачено податку на землю в сумі 184 490,12 грн., що відповідає висновку додаткової комісійної судово-економічної експертизи №2600/2780/2781/10-19 від 17.05.2010 р., проведеної експертами КНДІСЕ. Будь-яких доказів несплати податку на землю у сумі 1 002 431,08 грн. та вини у тому службових осіб ЗАТ «Комплекс «Либідський» в ході досудового слідства не здобуто. Враховуючи, що діями ОСОБА_2 спричинено несплату податку на землю у сумі, недостатній для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за умисне ухилення від сплати податків, тому відсутня об'єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 212 КК України».

Також, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2010 р., яка набрала законної сили 26.08.2010 р. кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, закрито. Цією постановою суду встановлено обставини, що мають значення для вирішення спору в межах даної адміністративної справи, а саме: до місцевого бюджету не надійшло орендної плати за землю в період з 01.01.2009 р. по 31.03.2009 р. 184 490,12 грн.; згідно долученої довідки ЗАТ «Комплекс «Либідський» в повному обсязі виплатив заподіяні державі збитки в розмірі 184 490,12 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2009 року №/0.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2009 року №/0.

В цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 14.08.2009 року №/0.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 17 лютого 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.