Справа № 2а-8544/10/1470
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Київ К/800/24133/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2012

у справі № 2а-8544/10/1470

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області, Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання неправомірними дій

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернулася в суд з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області (далі по тексту - відповідач 1, ДПА у Миколаївській області), Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач 2, Южноукраїнська ОДПІ Миколаївської області ДПС) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання неправомірними дій.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.05.2012 позов задоволено частково. Скасовано рішення відповідача від 26.07.2010 № в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 9540,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2012 скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що ДПА у Миколаївській області було проведено перевірку господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог Законів України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», від 23.03.1996 №98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», від 19.12.1995 №481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Постанови правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», за результатами якої складено акт.

На підставі акту перевірки відповідачем 2 прийнято рішення від 26.07.2010 №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10040,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пунктів 12, 13 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - Закон №265/95-ВР) з огляду на незабезпечення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, не забезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що фінансова санкція в сумі 9540,00 грн. за неведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (зберігання) на суму 4770,00 грн. застосована до позивача необґрунтовано, посилаючись на те, що жодним нормативно-правовим актом не зобов'язано суб'єкта підприємницької діяльності обліковувати накладні, товарно-транспортні накладні та інші первинні бухгалтерські документи.

Щодо застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 500,00 грн. суд вважає законним і обґрунтованим, у зв'язку з тим, що на місці проведення розрахунків позивачем зберігались інші кошти (в шухляді столу).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 Закону №265/95-ВР передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що обов'язок ведення обліку товарних запасів не міг бути покладений на суб'єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є суб'єктом підприємницької діяльності, не платником єдиного податку, яка здійснює розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів (алкогольних напоїв) у сфері торгівлі, вона зобов'язана вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації та здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, а також вести книгу обліку доходів та витрат. У період, за який проводилася перевірка позивач перебувала на загальній системі оподаткування.

З огляду на викладене та враховуючи те, що позивач перебувала на загальній системі оподаткування, у контролюючого органу були правові підстави для застосування до неї штрафних (фінансових) санкцій в сумі 9540,00 грн. за неведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (зберігання) на суму 4770,00 грн.

Щодо застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 500,00 грн., то слід зазначити наступне.

Статтею 2 Закону №265/95-ВР місце проведення розрахунків визначено як місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про неправильне розуміння посадовими особами податкового органу наведеного поняття.

Пунктом 23 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №833, заборонено зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб'єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Отже, місце проведення розрахунків у розумінні наведених законодавчих норм не обмежується виключно касовим апаратом, а включає касу, грошовий ящик, сейф тощо; зберігання ж особистих коштів продавця у місці здійснення розрахунків не дозволяється.

З урахуванням викладеного, у контролюючого органу були правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 500,00 грн. за не забезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров