Справа № 445/297/14а
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року Справа № 876/5882/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача - Богаченка С.І.,

суддів - Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області на ухвалу Золочівського районному суду Львівської області від 10 лютого 2014 року у справі за заявою відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції про зміну способу виконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

29.01.2014 року Відділ державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції звернувся до суду із поданням, у якому просив змінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа №2а-2874/11 виданого цим судом 27.09.2013 року.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2014 року подання про зміну способу та порядку виконання судового рішення задоволено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржило УПФ, яке покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу якою у задоволенні подання про зміну способу та порядку виконання судового рішення відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому апеляційний суд, у відповідності до ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Задовольняючи подання про зміну способу та порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що невиконання судового рішення у даній справі призведе до порушення прав позивача, а його виконання можливе лише в разі зміни способу виконання судового рішення.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Згідно вимог ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання постанови в адміністративній справі суд змінює строк подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання такої постанови.

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Тобто зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

Із матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням про зміну способу і порядку виконання якого клопоче заявник задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 стосовно зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії як дитині війни.

За приписами п.2 ч.4 ст.105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п.2 ч.2 ст.162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини судового рішення та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин державний виконавець просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. Хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст.198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції, задовольняючи подання про зміну способу та порядку виконання судового рішення, не звернув увагу та не врахував відмінності між позовною вимогою як обраним судом видом захисту порушених прав позивача від способу виконання судового рішення як одного з його заходів, чим змінив постанову суду по суті за відсутності на це процесуальних повноважень.

Стаття 263 КАС України не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, однак основними обставинами для цього слід вважати такі, що роблять виконання судового рішення неможливим.

Апеляційним судом встановлено, що станом на день подачі подання державним виконавцем, УПФ виконало зазначений вище виконавчий лист в частині нарахування ОСОБА_2 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 364,59 грн, в решті відповідач вказав про неможливість виконання судового рішення з причин відсутності коштів.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що «захист порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про те, що суд першої інстанції, змінюючи спосіб виконання постанови суду, фактично змінив її суть, що є неприпустимим.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 11 листопада 2014 року у справі №21-394а14.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення подання державного виконавця про зміну способу і порядку виконання судового рішення відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області задовольнити.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу якою у задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції у Львівській області відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.І. Богаченко

Суддя А.І. Рибачук

Суддя Д.М. Старунський