Справа № 872/1062/13
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

872/1062/13

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

іменем України

"26" січня 2015 р.

справа № 1170/2а-3758/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя Суховаров А.В. (доповідач)

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Олександрійської об’єднаної державної податкової інспекції на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 у справі за адміністративним позовом Олександрійської об’єднаної державної податкової інспекції до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Артемівський» про накладення арешту на кошти

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив застосувати арешт на кошти та інші цінності платника податків для забезпечення сплати податкового боргу в сумі 3279,15гр.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 в задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції дійшов висновку, що реалізація права податкового органу про накладення арешту на кошти платника податків можлива лише за умови виконання в повному обсязі податковим органом обов’язкових заходів щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності. Також зазначив, що наявність постанови суду про стягнення коштів за відсутності здійснення дій по її виконанню (виставлення платіжних вимог, тощо) не є доказом належного здійснення заходів щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності та доказів того, що такі заходи не дали результату.

В апеляційній скарзі позивач просить постанову суду скасувати та позовні вимоги задовольнити. Вважає, що судом не встановлена наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача та не встановлені інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що суду першої інстанції в якості доказу була надана постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.09.2012, якою позовні вимоги Олександрійської ОДПІ про стягнення з ТОВ «Торговий дім «Артемівський» податкового боргу в сумі 3 279,15грн. задоволено в повному обсязі. Суд не витребовував у позивача докази виконання названої постанови, які були у наявності у позивача, а саме до банку направлялись інкасовані доручення (розпорядження) №37 від 25.10.2012, №48 від 21.10.2012, №59 від 07.11.2012, які були повернуті позивачу без виконання.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідач перебуває на обліку в Олександрійської об’єднаної ДПІ як платник податків. За відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість на загальну суму 3279,15грн.

В зв'язку з несплатою відповідачем податкового боргу, позивачем на підставі пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, на адресу підприємства було направлено податкову вимогу форми №91 від 21.05.2012, яка була отримана відповідачем 02.06.2012.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач названу податкову вимогу не оскаржував, а отже податковий борг є узгодженим.

З метою виявлення активів платника податків позивачем були направлені запити до Держсільгоспінспекції в Кіровоградській області, Олександрійського РЕР ДАІ та Олександрійського МБТІ, при цьому, згідно отриманих відповідей автотранспортні засоби та нерухоме майно за відповідачем не зареєстроване.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою погашення податкового боргу позивач звертався до суду з позовом про стягнення коштів з рахунків відповідача.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.09.2012 у справі №1170/2а-2746/12 позовні вимоги олександрійської ОДПІ про стягнення з ТОВ «Торговий дім «Артемівський» податкового боргу в сумі 3279,15гр задоволено в повному обсязі.

З метою виконання рішення суду позивачем до установи банку направлялись інкасовані доручення (розпорядження) №37 від 24.10.2012, №37 від 25.10.2012, №48 від 21.10.2012, №59 від 07.11.2012, які були повернуті банком без виконання.

З огляду на вищезазначене, позивачем вживались заходи стосовно встановлення наявності майна у відповідача, разом з тим, акт опису майна у податкову заставу або про відсутність такого майна, на підставі статті 89 Податкового кодексу України, не складався та до суду не надавався. Також, не надано будь - яких доказів не допуску податкового керуючого до складання акта опису майна.

Позивач обґрунтовує наявність передумов для накладення арешту на кошти відповідача у зв'язку з наявністю у останнього податкового боргу та відсутністю майна, яке може бути джерелом погашення такого боргу.

Згідно пункту 20.1.17 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу).

Разом з тим, підстави його застосування, що визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, є загальними як для керівника податкового органу так і для суду.

Так, згідно з пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Як вбачається зі змісту вказаних вище норм, адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із наведених у них обставин.

Згідно з пунктами 94.4, 94.6 статті 94 Податкового Кодексу, арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до Закону, та коштів на рахунку платника податків. Керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Аналогічна норма міститься у пункті 7.1 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1398 від 07.11.2011.

З наведених норм Закону слідує, що за наявності обставин, перелічених у пункті 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, рішення про арешт коштів на рахунку платника податків приймається не керівником податкового органу, а виключно судом на підставі звернення до суду податкового органу.

Разом з тим, пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України не встановлена виключність (а лише передбачена можливість) застосування арешту майна за наявності перелічених цим пунктом обставин.

Перелік обставин, передбачених пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України не є вичерпним, а є додатковими до обставин, вказаних в пункті 20.1.17 статті 20 Податкового Кодексу України, за яких податковий орган може звернутися до суду щодо накладення арешту коштів на рахунку платника податків.

Саме стаття 20 Податкового Кодексу України визначає права органів державної податкової служби та надає право податковому органу звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Вважає, що реалізація права податкового органу на застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом безпосереднього звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунку платника податків.

Колегія суддів зазначає, що наявність у відповідача податкового боргу не є безумовною підставою для застосування арешту коштів на рахунку платника. Арешт коштів не є виключним та єдиним способом погашення податкового боргу. Винятковість арешту коштів, передбачена обставинами, визначеними пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, що виникли між платником податків та податковим органом.

Судом апеляційної інстанцій в ході розгляду даної справи не встановлено наявності обставин, передбачених пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України. Наявність у відповідача податкового боргу, який є узгодженим та направлення йому податкової вимоги не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунки.

За умови відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, положення пункту 20.1.17 статті 20 Податкового Кодексу України надає право податковому органу звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків. Проте реалізація цього права можлива лише за умови дотримання підстав, встановлених пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України.

Податковим органом не надано суду доказів прийняття позивачем рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податку в день подачі позову до суду, а отже порушений порядок накладення такого виду арешту.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги податкового органу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку відмову в задоволенні вимог позивача.

Керуючись пунктом 1 статті 198, статтями 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Олександрійської об’єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 – без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова