Справа № 819/3309/14-а
Суддя: Баранюк А.З.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3309/14-a

11 лютого 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

при секретарі судового засідання Хоменко Л.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Вітовської О.М.;

представника третьої особи - Міщишина А.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, третьої особи ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (надалі - позивач, ОСОБА_4) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (надалі - відповідач, Кременецька ОДПІ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

До участі у справі як третю особу судом було залучено Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - третя особа, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Кременецькою ОДПІ 02.09.2014 року неправомірно сформовано та надіслано податкову вимогу № 1705-25, відповідно до якої за позивачем обліковується податковий борг у розмірі 1376,40 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, та пояснив, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на вимогу Кременецької ОДПІ надав відповідачу інформацію про те, що у четвертому кварталі 2013 року банком було нараховано позивачу дохід у вигляді анулювання боргу в сумі 9104,79 грн. В результаті цього позивачу працівниками Кременецької ОДПІ було запропоновано подати податкову декларацію де було зазначено, що позивач одержав загальний річний оподатковуваний дохід на суму 1376,40грн.

В судовому засіданні представник позивача також пояснив, що третьою особою було прощено позивачу заборгованість по сплаті пені за користування кредитом на суму 5171 грн., а не 9104,79 грн., а оскільки дана сума є прощеною пенею за користування кредитом, то вона не може розглядатися як сума річного оподатковуваного доходу. Крім того, під час розгляду справи 06.02.2015 р. ОСОБА_4 подав до податкового органу уточнюючу податкову декларацію, де виключив суму 9104,79 грн. із рядка доходів, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу.

З огляду на наведене представник позивача просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях, та пояснила, що позивач є платником податку на доходи фізичних осіб відповідно до підпункту 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України. Кременецькою ОДПІ було отримано лист ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.06.2014 р № 04-2-0/1247 про те, що позивачу в IV-му кварталі 2013р. було нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості в сумі 9104,79 грн. На виконання вимог чинного законодавства і з урахуванням повідомлення банку, ОСОБА_4 10.06.2014 року подав до Кременецької ОДПІ податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 р., зазначивши у рядку доходи, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу, в тому числі інші доходи - сума нарахованого (виплаченого) доходу 9104,79 грн. У зв'язку із несплатою узгодженого податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, самостійно визначеного позивачем у поданій ним декларації до контролюючого органу, Кременецькою ОДПІ було сформовано та надіслано на адресу позивача податкову вимогу №1705-25 на суму 1376,40 грн., а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 було нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення) пені за користуванням кредитом на суму 9104,79 грн., про що банк повідомив відповідача Однак в подальшому було встановлено, що внаслідок технічної помилки пеня в сумі 9104,79 грн. нарахована помилково та має становити 5171,00 грн. При розгляді справи поклався на думку суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як слідує з листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 11 жовтня 2013 року (а.с. 17) банк повідомив позивача, що за кредитним договором № 2 від 16.10.2008 р., позивачу анульовано (прощено) заборгованість за пенею в розмірі 9104,79 гривень. Крім того, банк повідомив позивача, що вказана сума анульованого зобов'язання буде включена ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до податкового розрахунку доходу, нарахованого на користь позивача, як позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому зобов'язання було анульовано.

14 червня 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надало відповідь на запит позивача та, серед іншого, повідомило, що позивачу - ОСОБА_4 було анульовано (прощено) заборгованість за 4 квартал 2013 року в сумі 9104,79 грн. та, відповідно, подано до контролюючого органу податковий розрахунок суми доходу нарахованого на користь платника податку за формою 1ДФ.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що 10 червня 2014 року позивач перебував в Кременецькій ОДПІ, де йому працівниками Кременецької ОДПІ було запропоновано подати податкову декларацію та зазначити в графі 01 доходів, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу 9104,79 грн., як дохід, що виник в результаті прощення боргу, що позивач зробив, та, відповідно, подав податкову декларацію (а.с. 30, 31).

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дохід, отриманий з джерел за межами України, - це будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Згідно із п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 179.1 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно із пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

На підставі пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в установлені строки.

За приписами пп.179.7 ст. 179 ПК України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Як зазначено у п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання, визначену в податковому повідомленні-рішенні, в установлені законами строки; контролюючий орган, що визначив суми грошового зобов'язання платника податків, не є органом державної податкової служби та надіслав відповідному органу державної податкової служби подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру.

Оскільки позивач не сплатив у встановленому законом порядку самостійно визначену в податковій декларації суму податкового боргу то відповідач вважав, що позивач прострочив строк сплати узгодженого податкового зобов'язання, а тому 10 вересня 2014 року на адресу позивача Кременецькою ОДПІ направлено податкову вимогу від 02 вересня 2014 року № 1705-25 на суму податкового боргу 1376,40 грн.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що ОСОБА_4 податкову вимогу не отримав, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с. 32).

Разом з тим, відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, до загального оподатковуваного доходу платника податку не включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді прощеної (анульованої) пені за кредитним договором.

Як слідує з матеріалів справи та пояснення представника третьої особи, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» анулювало позивачу не основну суму боргу а пеню, яка нараховувалась за кредитним договором № 2 від 16.10.2008 р.

В судовому засіданні представник третьої особи повідомив суд про те, що пеня в сумі 9104,79 грн. була зазначена в податковому розрахунку (форма 1 ДФ) помилково в результаті технічної помилки, оскільки позивачу була нарахована пеня за прострочення виконання зобов'язання в сумі 5171 грн., що підтверджується долученим до матеріалів справи податковим розрахунком (а.с. 50).

Крім цього, під час розгляду справи, 06 лютого 2015 року позивачем подано уточнюючу декларацію в якій з рядка 01 декларації ним було виключено оподатковуваний дохід в сумі 9104,79 грн.

Таким чином, суд вважає, що податкова вимога від 02.09.2014 року № 1705-25 сформовано відповідачем та надіслано позивачу безпідставно, оскільки сума прощеної (анульованої) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пені в сумі 5171 грн. не є оподатковуваним доходом платника податку.

Посилання представника відповідача на те, що позивач самостійно подав податкову декларацію де вказав суму оподатковуваного доходу в сумі 9104,79 грн. не підтверджує факту виникнення у позивача оподатковуваного доходу на цю суму, оскільки ця сума не являється об'єктом оподаткування.

Згідно із частино 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а отже підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкову вимогу Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області від 02 вересня 2014 року № 1705-25.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови підписано 16 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.