Справа № 802/264/14-а
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/800/33660/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Борисенко І.В.

Островича С.Е.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014

у справі №802/264/14-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (далі по тексту - відповідач, Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.01.2014 № та №.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2014 позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25.01.2014. В решті позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач у своїй касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційні скарги позивача та відповідача підлягають частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 11.01.2014 №15/1701/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог: п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно сплачено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за результатами річного декларування з врахуванням переплати в сумі 371081,13 грн.; п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України з урахуванням норм пп. 14.1.36 п. 14.1, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 886540,00 грн.

На підставі висновків перевірки відповідачем 25.01.2014 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким визначено грошове зобов'язання в сумі 1108175,00 грн., з яких основного платежу - 886540,00 грн. та 221635,00 грн. - штрафних (фінансових) санкцій та податкове повідомлення-рішення №, яким зобов'язано сплатити штраф в сумі 37108,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції та помилково не погодився суд апеляційної інстанції.

Як свідчать матеріали справи, податковим органом встановлено несвоєчасність сплати позивачем податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у відповідності до податкової декларації № від 07.02.2013, адже граничним терміном сплати грошового зобов'язання є 19.02.2013, натомість, сплату фактично здійснено 21.02.2013.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, що передбачає п. 36.2 зазначеної норми Податкового кодексу України.

На виконання встановленого обов'язку податкові декларації, у відповідності до п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Зі змісту п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України слідує, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, позивач був зобов'язаний протягом 40 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, подати податкову декларацію до відповідача та протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, сплатити самостійно визначене податкове зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області на виконання встановленого обов'язку подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік № від 07.02.2013.

При використанні інституту дотримання позивачем строку для подання податкової звітності та строку сплати податкового зобов'язання, відповідач зобов'язаний з'ясувати наявність підстав для перенесення такого строку.

У відповідності до п. 49.20 ст. 49 Податкового кодексу України, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

З матеріалів справи вбачається, що останнім днем подання позивачем податкової звітності до Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області є 09.02.2013, однак, із врахуванням того факту, що 09.02.2013 є вихідним днем, то, відповідно, останнім днем строку для подання податкової звітності є наступний робочий день. В даному випадку це 11.02.2013, відповідно, останнім днем строку для сплати грошового зобов'язання є 21.02.2013.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідно до платіжного доручення №13 фактична сплата позивачем відбулась 21.02.2013, тобто платником податків дотримано строки як сплати податкового зобов'язання, так і строки подання податкової звітності до податкового органу.

Крім того, податковий орган дійшов висновку про те, що господарські операції позивача з ТОВ «Торговий дім «Протеїн-Продакшин» та ТОВ «Гліцинагро» носять збитковий характер, адже товар, придбаний у вказаних осіб на суму 5319240,72 грн. реалізовано лише за 4512682,10 грн., що свідчить про економічну необґрунтованість даних операцій, відтак, не містять по своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання та продажу товарів.

З цього приводу колегія суддів погоджується з наступними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У пункті 198.6 наведеної норми визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, виписаними позивачу його контрагентами, а саме - податковими накладними, видатковими накладати та товарно-транспортними накладними та ін.

Матеріали справи свідчать про те, що за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 дохід, отриманий позивачем від провадження господарської діяльності (дані податкових декларацій), становить 23443393,49 грн., з них чистого оподаткованого доходу - 4336723,45 грн. та 734667,78 грн. - сума податку на доходи з фізичних осіб, що підлягає сплаті.

Під доходами, згідно з пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України розуміють загальну суму доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

За приписами пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Колегія суддів погоджує думку суду першої інстанції, згідно з якою збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Тобто, при встановленні факту збитковості господарської операції необхідно надати правову оцінку господарській діяльності платника податків в розрізі отриманих доходів.

На підставі зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковим органом в ході проведення перевірки позивача ототожнено поняття «господарської операції» та «господарської діяльності», у зв'язку з чим спростовуються посилання податкового органу щодо збитковості господарських операцій з ТОВ «Торговий дім «Протеїн-Продакшин» та ТОВ «Гліцинагро».

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 та залишення в силі постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2014.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 скасувати та залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2014.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)С.Е. Острович