Справа № 264/6142/14-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/800/48232/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульман І.В.,

здійснивши попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області (далі - УПФ) про стягнення соціальної допомоги за касаційною скаргою представника відповідача на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 29 липня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив:

визнати неправомірною бездіяльність УПФ про не виплату йому з 1 січня 2014 року в повному обсязі державної соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»;

зобов'язати відповідача за період з 1 січня 2014 року по день постановлення рішення суду здійснити перерахунок і виплату зазначеної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням фактично сплачених сум та в подальшому виплачувати допомогу згідно чинного законодавства.

Посилався на те, що будь-яких обмежень щодо виплат дітям війни соціальної допомоги у 2014 році законодавством не встановлювалося.

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 29 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано УПФ за період з 10 лютого 2014 року по 29 липня 2014 року включно провести ОСОБА_4 нарахування і виплату щомісячної доплати до пенсії, визначеної статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з відрахуванням фактично проведених виплат. У решті в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що в 2014 році зазначені виплати здійснювалися в порядку і розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни, тому має право на державні соціальні гарантії, передбачені чинним законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно діяти у спірних правовідносинах відповідно до вимог статті 6 Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон 2195-IV).

Висновок судів є законним та обґрунтованим.

Статтею 6 Закону № 2195-IV передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 16 січня 2014 року №719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон №719-VII) не було встановлено будь-яких обмежень щодо застосування статті 6 Закону №2195-IV.

Лише з прийняттям Закону України від 31 липня 2014 року №1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 16.08.2014 року, внесені зміни до Прикінцевих положень Закону №719-VII. Зокрема Прикінцеві положення Закону №719-VII доповнено статтею 6-7 такого змісту: установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., N 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними змінами), пункту "ж" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 45, ст. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., N 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 6 1, 6 2, 6 3 та 6 4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., N 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Отже, тільки з 16.08.2014 року підвищення до пенсії дітям війни повинно здійснюватися органами Пенсійного фонду України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1381 від 28.12.2011 року.

З урахуванням наведеного, рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими. Доводи, викладені в касаційній скарзі, зазначених висновків не спростовують.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області відхилити, а постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 29 липня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман