Справа № 820/5361/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2015 р. м. Київ К/800/326/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Левіної А. А.,

за участю: представника відповідача - Харківської митниці Міндоходів - Борисової Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської митниці Міндоходів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року у справі за позовом Спільного підприємства "Украінская Восточная Рибная компанія" товариство з обмеженою відповідальністю до Харківської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України по Харківській області про скасування рішення, картки відмови, стягнення суми,

встановив:

Спільне підприємство "Украінская Восточная Рибная компанія" товариство з обмеженою відповідальністю звернулось з позовом до Харківської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України по Харківській області про скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 807010001/2013/000014/1 від 05 червня 2013 року; скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807010001/2013/00016 від 05 червня 2013 року; стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених 12 568 грн 62 коп. - податку на додану вартість.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року, позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

В запереченнях на скаргу позивач просив залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника Харківської митниці Міндоходів, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що СП "Украінская Восточная Рибная Компанія" ТОВ належним чином зареєстровано в якості юридичної особи 22 березня 2000 року Виконавчим комітетом Куп'янської міської ради Харківської області. Видами діяльності підприємства є: оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками.

Між АТ "КАЯКС ФІШЕКСПОРТ" (продавець) та СП "УВРК" ТОВ (покупець) укладено договір № 20/01 від 20 січня 2005 року, відповідно до умов якого продавець постачає, а покупець приймає і оплачує рибну продукцію в асортименті в кількості 1000 т.

На виконання умов зазначеного договору на митну територію України відповідно до інвойсу № 270 від 03 червня 2013 року ввезено товар - салака морожена, ціла, з головою, з хвостом, харчові приправи та добавки відсутні, без теплової кулінарної обробки, поверхня чиста, виду "CLUPEA HARENGUS MEMBRAS" в картонних коробках по 33 кг, виробник АТ "КАЯКС ФІШЕКСПОРТ", торгова марка відсутня, дата виготовлення квітень 2013 року, одержувачем якого є позивач.

Для проведення митного оформлення декларантом подано до митного органу митну декларацію МД-2 № 807010001/2013/806152 та документи, перелік яких наведений у графі 44 вантажної митної вищевказаної декларації, а саме: митну декларацію, за якою відмовлено у випуску товарів; картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами; міжнародну автомобільну накладну; книжку МДП; рахунок за послуги перевезення товару; рахунок-фактуру (інвойс); доповнення до зовнішньоекономічного контракту; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товару; договір (контракт) про перевезення товару; сертифікат про походження товару загальної форми.

Розрахована декларантом митна вартість товару згідно з наданими документами становить 9 000 грн (згідно рахунку фактури № СФ-0000401 за транспортні послуги) + 8712 EUR (згідно рахунку (інвойсу) на товар № 270, що у відношенні до гривні за курсом 10,464436 дорівнює 91 166 грн 16 коп.) = 100 166 грн 17 коп. за 19 800 кг нетто товару. Вказана сума відображена декларантом у графах 45 та 46 митної декларації. Сума ПДВ, яка підлягає до сплати у митному режимі імпорту з вказаної суми, становить 20 033 грн 23 коп.

Харківською обласною митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807010001/2013/00016 від 05 червня 2013 року.

Підставою відмови у митному оформлені (випуску) товарів зазначено здійснення коригування митної вартості товару рішенням про визначення митної вартості товарів № 807010001/2013/000014/1 від 05 червня 2013 року, яким підвищено митну вартість товару до 163 009 грн 24 коп., що на 62 843 грн 07 коп. збільшило загальну митну вартість товару і призвело до збільшення на 12 568 грн 62 коп. податку на додану вартість. Вимогою митного органу стало подання нової ВМД з урахуванням вимог рішення про визначення митної вартості товарів № 807010001/2013/000014/1 від 05 червня 2013 року.

Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач здійснив коригування митної вартості товарів згідно з рішенням податкового органу, подавши нову митну декларацію № 807010001/2013/806154, в якій задекларував цей же товар за митною вартістю, що визначена з урахуванням рішення митного органу, та сплатив до Державного бюджету України визначену митним органом різницю при подальшому митному оформленні товарів.

Не погодившись з прийнятими рішеннями Митниці, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суди обох інстанцій дійшли висновку, що позовні вимоги про скасування рішення Харківської обласної митниці про коригування митної вартості товарів № 807010001/2013/000014/1 від 05 червня 2013 року та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807010001/2013/00016 від 05 червня 2013 року, є такими, що прийняті з порушенням чинного законодавства і безпідставним незастосуванням основного методу визначення митної вартості. На тій підставі, що рішення митного органу є незаконними, суди дійшли висновку про достатність підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів.

Колегія суддів частково погоджується з висновками судів.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст. 54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідач зазначив, що джерелом інформації для його винесення слугувала наявна у митного органу цінова інформація, яка міститься у ЄАІС ДМСУ.

Проте колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з доводами митниці, оскільки сумніви, що ґрунтуються на інформації з ЄАІС ДМСУ, не можуть бути обґрунтованими, виходячи з приписів ст. 53 Митного кодексу України.

Окрім того, заперечення відповідача щодо наявності в ЄАІС ДМСУ інформації про іншу вартість аналогічних або ідентичних товарів не може спростувати договірних відносин сторін договору про вартість товару, а відтак слугувати підставою для її коригування.

Разом з цим, відповідач не вказав у оскаржуваному рішенні, які саме розбіжності малися на увазі та якими документами вони підтверджуються.

Заперечення Митниці щодо розбіжності документів, викладені після винесення рішення, не заслуговують на увагу за умови відсутності їх у самому оскаржуваному рішення.

Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Однак всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Отже, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верхового Суду України від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її за другорядним (резервним) методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваних рішення та картки відмови, оскільки митницею витребувано додаткові документи за відсутності будь-яких обґрунтованих сумнівів у правильності визначенні митної вартості товару, всупереч підтверджених всіх складових під час подання МД.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то їх рішення в частині задоволення позову про скасування рішення і картки відмови відповідача підлягають залишенню без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення коштів, то суд касаційної інстанції зазначає таке.

Статтею 301 МК визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення (затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364) та Порядком взаємодії (затверджений наказом Державної митної служби України Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1095/14362), на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

При цьому, за Порядком взаємодії основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету.

Аналогічна правова позиція вже була викладена у постанові Верховний Суд України від 15 квітня 2014 року у справі № 21-21а14.

Крім того, у постанові від 07 вересня 2012 року (справа № 21-242а12) Верховний Суд України висловив таку правову позицію: аналіз статті 266 МК, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2006 року № 1766, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості. З урахуванням наведеного суд, постановляючи рішення про стягнення надмірно сплачених митних платежів, фактично визначає митну вартість ввезеного товару, чим підміняє митний орган.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на не правильному застосуванні ними норм матеріального права, а тому їх судові рішення в частині стягнення коштів підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Харківської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року в частині задоволення позову про стягнення з Державного бюджету України на користь Спільного підприємства "Украінская Восточная Рибная Компанія" товариство з обмеженою відповідальністю надмірно сплачені 12 568 грн 62 коп. (дванадцять тисяч п'ятсот шістдесят вісім гривень 62 копійки) податку на додану вартість.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: