Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Київ К/9991/85252/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представників позивача Виноградової Н.В.

відповідача Завальської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (правонаступника Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області) та Прокуратури Київської області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2011

у справі №2а-85252/10/0270

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Нафта»

до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області

за участю Прокуратури Київської області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2011, позов задоволено. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ Київської області №/0 від 25.06.2009 та №/1 від 05.10.2009.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та прокурора, у яких ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень №/0 від 25.06.2009, яким визначені податкові зобов?язання з податку на додану вартість у сумі 466869,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 233434,50 грн. та № /1 від 05.10.2009, яким визначені податкові зобов?язання з податку на прибуток у сумі 583585,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 177159,00 грн. стали висновки акта планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 15.10.2007 по 31.12.2008 №1849-23-112/35282159 від 12.06.2009, та прийняті за наслідками адміністративного оскарження рішення.

За висновками відповідача позивачем допущено порушення пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп.7.2.1, 7.2.3, 7.2.4 п.7.2, пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту витрати за господарськими операціями з ТОВ «Укр-Спец-Транс», ТОВ «Новасистем», ТОВ «В.А.Н.».

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач та прокурор у касаційних скаргах, та вважає, що судами повно встановлені обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Правила обчислення і сплати податку на додану вартість визначені ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а віднесення витрат платника податку до валових ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакціях, що існували на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, первинними документами є письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання досягнутих домовленостей, за договором поставки №117-08/07-Ц від 05.08.2008 укладеним з ТОВ «Укр-Спец-Транс» (продавець), позивачу здійснювалась поставка нафтопродуктів на умовах базису поставки СРТ (в редакції Інкотермс 2000), що підтверджується належно оформленими податковими та видатковими накладними, актами приймання-передачі товару, оплата проведена шляхом безготівкових розрахунків, транспортування товару здійснювалось залізничним транспортом на адресу вантажоотримувача, визначеного позивачем. Подальше відчуження позивачем придбаних у ТОВ «Укр-Спец-Транс» нафтопродуктів підтверджено відповідними договорами, актами приймання-передачі, податковими накладними.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товарів (робіт, послуг) правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

У даному випадку спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Крім того, судом першої та апеляційної інстанції досліджувались обставини добросовісності позивача, при вчиненні згаданих господарських операцій з вище зазначеним контрагентом, на час укладення правочину позивач мав офіційну інформацію щодо нього з метою зменшення ризиків негативних наслідків вчинення господарських операцій, ТОВ «Укр-Спец-Транс» був зареєстрованим в ЄДРПОУ, був юридичною особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, перебував на обліку як платник податків, у тому числі був платником податку на додану вартість.

Не надано відповідачем і доказів нікчемність вищезазначеного правочину, оскільки наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваних угод відповідачем не надано.

Щодо формування позивачем податкового кредиту на підставі податкових накладних виданих ТОВ «Новасистем» за наслідками вчинення господарських операцій за договором абонентського обслуговування №31-К/ОБ від 01.05.2008, то судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що реальність зазначених операцій знайшла своє підтвердження та відповідачем не спростована. На дату укладення договору та виконання господарських операцій ТОВ «Новасистем» було належним чином зареєстровано платником податку на додану вартість, а тому видані ним податкові накладні давали позивачу право на формування податкового кредиту.

Пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що право на нарахування податку і складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість в порядку, передбаченому ст.9 цього Закону.

Згідно з Положенням про реєстр платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України №79 від 01.03.2000, свідоцтво платника ПДВ діє до дати анулювання, про що податковим органом складається відповідний акт.

Аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що, наявність у особи права складати податкові накладні пов'язане з фактом її реєстрації як платника податку на додану вартість.

Ухвалення судом рішення про припинення юридичної особи контрагента, та анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Новасистем» 18.12.2008, тобто після закінчення господарських операцій, самі по собі не призводять до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляють правового значення податкових накладних, виданих у відповідності до вимог підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» за такими господарськими операціями.

Слід погодитись і з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за операціями з надання ТОВ «В.А.Н.» маркетингових та консультаційних послуг за договором №МП-16/04 від 01.04.2008, виконання якого підтверджується належними первинними документами, у т.ч. податковими накладними, актом здачі-приймання виконаних робіт, маркетинговим висновком, оплата проведена в повному обсязі шляхом безготівкових розрахунків. Надані маркетингові дослідження пов?язані з господарською діяльністю позивача, основним видом діяльності якого є оптова торгівля нафтопродуктами, що підтверджується також висновком судово-економічної експертизи №12200/1895/10 від 23.03.2010, та відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не спростовано.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права та постановив обґрунтоване рішення, підстав для скасування судових рішень, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області та Прокуратури Київської області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2011 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун