Справа № 9101/62152/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2012-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2012 рокусправа № 2а-0470/1793/12
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Нагорної Л.М. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Хімушкіної О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року у справі № 2а-0470/1793/12 за адміністративним позовом Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2012 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу, у якому просив суд визнати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу від 12.01.2012 року № про збільшення податкового зобовязання з податку на додану вартість на суму 2848635,00 гривень та нарахування штрафної санкції в розмірі 705047,25 гривень неправомірним та частково скасувати його у сумі збільшення податкового зобовязання Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з податку на додану вартість 2820173,00 гривень та нарахування штрафної санкції 705043,28 гривень.

Позовні вимоги з урахуванням доповнень позовної заяви обґрунтовані тим, що Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу безпідставно дійшла висновку по нікчемність правочинів, укладених позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інтеренерго» та з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аква-Арт».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року адміністративний позов Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу про визнання неправомірним та часткове скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю. Визнано частково протиправним та частково скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу від 12.01.2012 року № в частині суми збільшення податкового зобов'язання Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з податку на додану вартість на суму 2820173,00 гривень та нарахування штрафної санкції 705043,28 гривень.

Не погодившись з вищевказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не було взято до уваги обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тим самим порушено норми матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 12.03.2012 року та постановити нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 05.09.2011 року по 02.12.2011 року відповідачем проведено документальну планову перевірку Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 року по 30.06.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 30.06.2011 року.

За наслідками вищевказаної перевірки складно Акт № 161/08-06231/14009787 від 16.12.2011 року.

У вищевказаному акті відповідачем зроблено висновок про нікчемність правочинів по операціям з придбання товарів (робіт/послуг) позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інтеренерго» та у Товариством з обмеженою відповідальністю «Аква-Арт».

Висновок відповідача щодо нікчемності правочинів обґрунтовується тим, що правочини здійснені без мети настання реальних наслідків, у зв'язку з наступним.

Відповідно до податкового розрахунку комунального податку за період з 01.02.2010 року по 31.12.2010 року середня чисельність працюючих на ТОВ «Аква-Арт» становила 1 особа. Перевіркою ТОВ «Аква-Арт» встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного транспорту, устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності. ТОВ «Аква-Арт» за юридичною адресою не знаходиться. Свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Аква-Арт» анульовано 31.03.2011 року. По ТОВ «Аква-Арт» порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивне підприємництво. Відповідно до наданих директором ТОВ «Аква-Арт» ОСОБА_1 пояснень від 26.04.2011 року, останній ніякого відношення до господарської діяльності ТОВ «Аква-Арт» не має. Документи підписував за винагороду, офіційної заробітної плати не отримував, видав довіреність на ім'я ОСОБА_2 на представлення інтересів товариства у всіх підприємствах, установах та організаціях.

Відповідно до податкового розрахунку комунального податку за період з 01.09.2008 року по 31.12.2010 року середня чисельність працюючих на ТОВ «НВП «Інтеренерго» становила 1 особа. Перевіркою ТОВ «НВП «Інтеренерго» встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного транспорту, устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності. ТОВ «НВП «Інтеренерго» за юридичною адресою не знаходиться. Свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «НВП «Інтеренерго» анульовано 12.05.2011 року. По ТОВ «НВП «Інтеренерго» порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивне підприємництво

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення від 12.01.2012 року № про збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 2848635,00 гривень та нарахування штрафної санкції в розмірі 705047,25 гривень.

Позивач оскаржує вказане податкове повідомлення-рішення лише в частині збільшення податкового зобов'язання Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з податку на додану вартість 2820173,00 гривень та нарахування штрафної санкції 705043,28 гривень, тобто нарахованих зобов'язань у зв'язку з визнанням нікчемними правочинів позивача з ТОВ «НВП «Інтеренерго» та з ТОВ «Аква-Арт».

В іншій частині нарахованих податкових зобов'язань позивач податкове повідомлення-рішення від 12.01.2012 року № не оскаржує.

Вирішуючи спір у справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними засобами доказування, що правочини укладені позивачем з ТОВ «НВП «Інтеренерго» та з ТОВ «Аква-Арт» здійснені без мети настання реальних наслідків.

Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач мав взаємовідносини з ТОВ «НВП «Інтеренерго», ТОВ «Аква-Арт»у період 4 квартал 2009 року -4 квартал 2010 року.

Реальність вчинення вчинення господарських підтверджується наявними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи.

Між тим, зробивши висновки про нікчемність укладеного правочину податковий орган не врахував наступного.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст..228 ЦК України, в редакції яка діяла на час укладення спірних договорів, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, вказаною нормою права визначено об'єктивну сторону нікчемного правочину, тобто визначено ознаки, за наявності яких укладений правочин можливо кваліфікувати як нікчемний. Податковим органом, в акті перевірки не наведено, визначених нормою права, ознак, які б свідчили про нікчемність укладених позивачем правочинів. Відсутність контрагентів за місцем свого знаходження, не подання звітів до ДПІ, відсутність, на думку ДПІ, виробничих можливостей для здійснення господарської діяльності та можливі інші порушення, які допускалися контрагентами позивача, не є тими ознаками, які вказують на нікчемність укладеного правочину.

Крім цього, для кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України та застосування відповідних наслідків, необхідною та обов'язковою умовою є наявність умислу у формі вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Як вбачається з Акту перевірки, обґрунтовуючи нікчемність правочинів, податковий орган посилався на ч.1 ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Натомість, у якій частині зміст правочинів, які укладено між позивачем та ТОВ ТОВ «НВП «Інтеренерго», ТОВ «Аква-Арт», суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, податковий орган не зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та зазначеними контрагентами укладено договори поставки. При укладенні договорів його сторонами було досягнуто усіх істотних умов, договори спрямовані на встановлення правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК України.

Отже, зміст зазначених правочинів не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім цього, як вбачається з Акту перевірки нікчемність укладених правочинів податковий орган пов'язує з тим, що сторонами укладено угоди, які не спрямовані на настання реальних наслідків, що такою угодою обумовлені.

Тобто, перевіряючими особами, в Акті перевірки, вказано на ознаки фіктивних правочинів, які, згідно зі ст..234 ЦК України, вчинюються без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цими правочинами.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Доказів того, що вищевказані договори визнано судом недійсними, відповідачем суду не надано.

Враховуючи такі обставини, суд першої інстанції обґрунтовано, враховуючи принцип адміністративного судочинства - офіційне з'ясування обставин справи, встановив суть, зміст та обсяг господарських операцій, які мали місце між позивачем та ТОВ «НВП «Інтеренерго», ТОВ «Аква-Арт».

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість", який був чинний на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п.7.2.4, 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності ж з пп. 7.4.5 ст. 7 Закону (168/97-ВР) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

З огляду на викладені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що встановлені обставини справи свідчать про реальність господарських взаємовідносини між сторонами, які підтверджені належним чином оформленими первинними документами.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що сам факт порушення кримінальної справи відносно посадових осіб ТОВ "НВП "Інтеренерго" та ТОВ "Аква-Арт" за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 205 Кримінального кодексу України - фіктивне підприємництво, за відсутністю вироку, який набрав законної сили та яким би було встановлено обставини, що свідчать про фіктивність укладених правочинів саме з ДП «Східний ГЗК», не є підставою для висновку про те, що правочини здійснені без мети настання реальних наслідків.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів СДПІ щодо нікчемності укладених правочинів по господарським взаємовідносинам з ТОВ "НВП"

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 12 березня 2012 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області - залишити без задоволення

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: Д.В. Чепурнов