Справа № 203/133/15-а
Суддя: Маймур Ф. Ф.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/133/15-а
Провадження № 2-а/0203/24/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2015 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: Маймур Ф.Ф.,

при секретарі: Чередник І.О.

за участю: представника позивача - Романенко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Дніпропетровської митниці Міндоходів до державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Кулеби Віри Олександрівни про визнання незаконною постанови та її скасування, -

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2015 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Кулеби Віри Олександрівни про визнання незаконною постанови та її скасування. (а.с. 1-4)

Представник позивача у позовній заяві та у судовому засіданні посилалась на те, що 25.12.2014 року державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Кулебою В.О. було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № ВП 45912020 по примусовому виконанню постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська № 0418/4190/2012 від 10.07.2012 року, яка надійшла у митницю 29.12.2014 року. Окрім зазначеного, постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2012 року у відношенні ОСОБА_3 про накладення на нього стягнення у вигляді конфіскації в дохід держави відходів з легованої сталі загальною вагою 184 805 кг, вартістю 13 171 851 грн. 24 коп. чотири рази пред'являлась митницею для примусового виконання до Кіровського ВДВС. Однак, державні виконавці Іванько О.М. та Кулеба В.О. безпідставно відмовляли у відкритті відповідного виконавчого провадження, що було підтверджено рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій. Не зважаючи на рішення судів, державний виконавець Кулеба В.О. втретє відмовив у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови, однак викладені державним виконавцем обставини в постанові не можуть бути підставами для відмови у відкритті виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, представник позивача не погоджується з таким рішенням державного виконавця та вважає постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, такою, що грубо порушує законні права та інтереси позивача, які охороняються Законом України «Про виконавче провадження», тому представник позивача просила суд визнати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № ВП 45912020 від 25 грудня 2014 року незаконною та скасувати. (а.с. 1-4)

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. (а.с. 33)

Інші сторони у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини не явки не повідомили.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

В ході розгляду справи, судом було встановлено, що 10 липня 2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська була ухвалена постанова про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_3, якою останнього було визнано винним в порушення митних правил передбачених ч. 1 ст. 352 МК України та накладеного адміністративне стягнення у вигляді конфіскації в дохід держави предметів правопорушення згідно протоколу про порушення митних правил № 0227/110000001/12 від 10.05.2012 року, а саме відходів зливках (штихтові зливки) для переплавки з легованої сталі загальної вартості 13 171 851 грн. 24 коп., викладене підтверджується копією постанови від 10.07.2012 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 5)

Судом встановлено, що позивач неодноразово направляв до Кіровського ВДВС ДМУЮ постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська № 0418/4190/2012 від 10.07.2012 року для виконання, однак держаними виконавцями ухвалювались рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві, що підтверджується копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 06.03.2013 року, копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.07.2013 року, копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.12.2013 року та копіями інших письмових документів, наявних в матеріалах справи. (а.с. 7-12)

Також судом було встановлено, що 13.12.2013 року позивачем було подано до суду адміністративний позов про визнання незаконної та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.12.2013 року, за результатом розгляду якого постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014 року було визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документів) від 03.12.2013 року, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 року була залишена без змін, що підтверджується копією постанови суду від 16.01.2014 року, копією ухвали суду від 25.11.2014 року та копією адміністративної позовної заяви, наявними в матеріалах справи. (а.с. 16-20)

Встановлено, що 25.12.2014 року позивач після ухвалених вище зазначених рішень судів першої та апеляційної інстанцій повторно звернувся до Кіровського ВДВС ДМУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження, однак 25.12.2014 державним виконавцем була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), в якій державний виконавець посилався на те, що виконавчий документ був пред'явлений для виконання з порушенням вимог ч. 1 п. ст. 18 та ч. 4 п. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого виконавчий документ був повернутий стягувачеві, викладені обставини підтверджуються копією постанови від 25.12.2014 року та копією супровідного листа від 25.12.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 21-22)

Питання щодо виконання постанов суду про накладення адміністративних стягнень за порушення митних правил врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження», КУпАП, МК України.

Так, за змістом ст.ст. 17, 22 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 284, 285, 297 КУпАП, ст.ст. 487, 527, 528, 541 МК України (в редакції 2012 року), ст. 357 МК України (в редакції 2002 року) постанови судів у справа про адміністративні правопорушенні (про порушення митних правил), винесені за наслідками розгляду таких справи, одночасно є і судовими рішеннями та виконавчими документами, а відтак за своїм змістом мають відповідати вимогам закону, які висуваються до виконавчих документів. Постанова суду за наслідками розгляду вказаної категорії справ виноситься в день розгляду справи за наслідками такого розгляду.

Нормою ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на час винесення судом постанови по справі про порушення митних правил №0418/4190/2012 (провадження №3/0418/1617/2012) визначено, що у виконавчому документі зазначаються зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Між тим, з аналізу даної норми не вбачається обов'язковості наявності ідентифікаційного номеру стягувача та боржника, а тому суд не вбачає відсутності даного ідентифікаційного номеру, як підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відсутність в виконавчому документу коду ЄДРПОУ боржника та ідентифікаційного коду стягувача в розумінні ст. 259 КАС України н є помилкою.

Між тим, виправлення до виконавчого листа шляхом доповнення його змісту даними про код ЄДРПОУ боржника після закінчення розгляду справи, недопустимі.

Положеннями ст. 19 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження» під час пред'явлення виконавчого документа або його дубліката до виконання разом з ним подаються копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна у разі виконання рішення про конфіскацію майна за постановою суду.

Відповідно до ст. 26 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження в тому числі у разі: невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 541 МК України, ст. 313 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації виконується державним виконавцем в установленому законом порядку. У разі неможливості конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, з осіб, які вчинили порушення митних правил, державним виконавцем за рішенням суду в установленому законом порядку може стягуватися вартість цих товарів, транспортних засобів.

Нормою ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Викладеним вище положенням ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» відповідають положенням ст. 11 ч.3 того Закону, якими передбачений перелік прав державного виконавця.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Правова позиція суду ґрунтується на тому, що відповідач повторно відмовив у відкритті виконавчого провадження та виніс оскаржувану позивачем постанову, керуючись положеннями чинного на час ухвалення такого рішення законодавства, яке встановлює вимоги до змісту виконавчого документу. В той же час, оскільки постанова суду від 10 липня 2012 року по справі про адміністративні правопорушення (про порушення митних правил) одночасно є і виконавчим документом та виноситься в день розгляду справи, то суд при підготовці тексту такої постанови керується вимогами закону до змісту такої постанови як виконавчого документу, які (вимоги) є чинними саме на час винесення такої постанови, а не на час пред'явлення її до виконання у майбутньому. Враховуючи, що на час винесення постанови суду від 10 липня 2012 року по справі про адміністративні правопорушення (про порушення митних правил) діяла редакція ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», яка, на відміну від останньої редакції, не передбачала обов'язкового зазначення у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номеру боржника/стягувача, а також приймаючи до уваги, що за загальними принципами права закон не має зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України), то викладені в спірний постанові відповідача, як підстава для відмови у відкриття виконавчого провадження, посилання щодо не зазначення у постанові суду в порушення ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» індивідуального ідентифікаційного номеру боржника є безпідставними.

Також суд не погоджується із викладеним в спірній постанові відповідача твердженням про неподання разом із виконавчим документом (постановою суду) копії протоколу про вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідки про відсутність такого майна як із належною підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Таку оцінку твердженням відповідача суд мотивує тим, що норма ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» безпосередньо не містить вказаної державним виконавцем обставини як підстави для безумовної відмови у відкритті виконавчого провадження. Щодо положення п.8 ч.1 ст. 26 вказаного закону «наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження», на яке і послався відповідач у своїй постанові, то суд вважає його не обґрунтованим, оскільки наведеними вище положеннями ст.ст. 11, 36 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 541 МК України, ст. 313 КУпАП передбачена можливість зміни судом за ініціативою державного виконавця способу і порядку виконання постанови суду, зокрема в частини конфіскації майна у випадку неможливості такої конфіскації. Останнє, в свою чергу, не дозволяє стверджувати, що відсутність у державного виконавця протоколу про вилучення майна або довідки про відсутність такого майна, яку мав подати стягувач, виключає здійснення виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та вважає за необхідне скасувати постанову серії ВП № 45912020 від 25 грудня 2014 року винесену державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Кулебою Вірою Олександрівною про відмову у відкритті виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 17-19, 22, 26, 36 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 284, 285, 297, 313 КУпАП, ст.ст. 487, 527, 528, 541 МК України (в редакції 2012 року), ст. 357 МК України (в редакції 2002 року), ст.ст. 11, 69-72, 79, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Постанову серії ВП № 45912020 від 25 грудня 2014 року винесену державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Кулебою Вірою Олександрівною про відмову у відкритті виконавчого провадження - визнати незаконною та скасувати.

Постанову суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі, якщо судом оголошено вступну та резолютивну частини, а також, у разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ф.Ф. Маймур