Справа № 820/19062/14
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 р.Справа № 820/19062/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2014р. по справі № 820/19062/14

за позовом ОСОБА_2

до Державної фінансової інспекції в Луганській області

про визнання дій протиправними та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції в Луганській області про визнання дій протиправними та поновлення на посаді - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги. Скаржник зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, не вірно застосував до спірних правовідносин положення пунктів ст. ст. 40 (п.4), 147-1, 148, 149, Кодексу законів про працю України та ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної фінансової інспекції в Луганській області від 11 січня 2012 року № 34-0 ОСОБА_2 (далі - Позивач) був прийнятий на посаду начальника відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Луганській області. У період з 04 липня 2012 року по 27 листопада 2012 року позивач на робочому місці був відсутній. Приступивши до роботи 28 листопада 2012 року, позивач за період з 04 липня 2012 року по 10 серпня 2012 року та з 02 листопада 2012 року по 27 листопада 2012 року надав листки непрацездатності (АВР № 842782, АВР № 718040, АВР № 594614). В той же час, позивачем не було надано відповідного листка непрацездатності (або іншого документа, що обґрунтовує його відсутність на робочому місці) за період з 11 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року включно, а були надані матеріали Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, що в розумінні наказу Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455 "Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян" не є документом, який засвідчує тимчасову непрацездатність.

На підставі зазначеного, ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Луганській області за п. 4 ст. 40 КЗпП України наказом ДФІ в Луганській області від 03.12.2012 №548-о.

Судом встановлено, що факт звільнення вже був предметом спору, а отже згідно положень ст. 72 КАС України не підлягає доказуванню, а саме: постановою Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2013 по справі № 812/1588/1 за позовом ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції в Луганській області щодо визнання протиправним наказу Державної фінансової інспекції в Луганській області від 03 грудня 2012 року № 548-0 "Про звільнення ОСОБА_2." та зобов'язання Державної фінансової інспекції в Луганській області поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділу інспектування органів державної влади; зобов'язання виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу та інші належні виплати, в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Таким чином, вищезазначене рішення суду підтверджує правомірність звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу інспектування органів державної влади ДФІ в Луганській області через відсутність його на роботі з 13 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року без поважних причин, згідно з пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Також встановлено, що 24.07.2013 Луганський окружний адміністративний суд розглянув справу № 812/5747/І за позовом ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції в Луганській області та виніс постанову, якою позовні вимоги задовольнив частково, а саме: зобов'язав Державну фінансову інспекцію в Луганській області видати наказ про нову дату звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу інспектування органів державної влади ДФІ в Луганській області та надати йому належним чином завірену копію цього наказу, а також зобов'язав видати ОСОБА_2 належним чином оформлений дублікат трудової книжки. 04.03.2014 Інспекцією було виконано зазначену Постанову суду та видано ОСОБА_2 дублікат трудової книжки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт законності звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Луганській області підтверджено судовим рішенням, позивача на посаді не поновлено, а рішенням суду від 14.04.2014 по справі № 812/1701/14 визначено тільки нову дату звільнення (04.03.2014).

Колегія суддів погоджується з таким висновком сулу першої інстанції, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, наказом Державної фінансової інспекції в Луганській області від 11 січня 2012 року № 34-0 ОСОБА_2 (далі - Позивач) був прийнятий на посаду начальника відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Луганській області. У період з 04 липня 2012 року по 27 листопада 2012 року позивач на робочому місці був відсутній. Приступивши до роботи 28 листопада 2012 року, позивач за період з 04 липня 2012 року по 10 серпня 2012 року та з 02 листопада 2012 року по 27 листопада 2012 року надав листки непрацездатності (АВР № 842782, АВР № 718040, АВР № 594614). В той же час, позивачем не було надано відповідного листка непрацездатності (або іншого документа, що обґрунтовує його відсутність на робочому місці) за період з 11 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року включно, а були надані матеріали Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, що в розумінні наказу Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455 "Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян" не є документом, який засвідчує тимчасову непрацездатність.

На підставі зазначеного, ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Луганській області за п. 4 ст. 40 КЗпП України наказом ДФІ в Луганській області від 03.12.2012 №548-о.

Копія вказаного наказу позивачем було отримано 06.12.2012 року рекомендованим поштовим відправленням (а.с.-39).

Не погодившись з діями та прийнятим рішенням відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2013 по справі № 812/1588/13 за позовом ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції в Луганській області щодо визнання протиправним наказу Державної фінансової інспекції в Луганській області від 03 грудня 2012 року № 548-0 "Про звільнення ОСОБА_2." та зобов'язання Державної фінансової інспекції в Луганській області поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділу інспектування органів державної влади; зобов'язання виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу та інші належні виплати, в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним п.1 та п. 2 наказу Державної фінансової інспекції в Луганській області від 03 грудня 2012 року № 548-0 "Про звільнення ОСОБА_2." та зобов'язання Державної фінансової інспекції в Луганській області поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділу інспектування органів державної влади; зобов'язання виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу та інші належні виплати - залишено в силі, а щодо позовних вимог про визнання протиправним п.3 наказу Державної фінансової інспекції в Луганській області від 03 грудня 2012 року № 548-0 "Про звільнення ОСОБА_2." щодо витребування трудової книжки від позивача для внесення запису про звільнення - скасовано та ухвалено скасувати даний пункт оскаржуваного наказу.

В наступному, отримавши постанову суду апеляційної інстанції від 11.06.2013 по справі №812/1588/13, позивач звернувся до відповідача 18.06.2013р. з проханням видати йому трудову книжку або її дублікат та копію відповідного наказу з урахуванням п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Вказаним пунктом Інструкції передбачено, що «Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.»

В задоволенні поданої заяви позивачу було відмовлено відповідачем, що стало предметом розгляду справи №812/5747/13-а.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24.07.2013р. по справі№812/5747/13-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.09.2013р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.09.2013 №К/800/47757/13, адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції в Луганській області - задоволено частково.

Зобов'язано ДФІ в Луганській області видати наказ про нову дату звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Луганській області та надати ОСОБА_2 завірену належним чином його копію.

Зобов'язано ДФІ в Луганській області видати ОСОБА_2 належним чином оформлений дублікат трудової книжки.

В задоволенні решти позовних вимог -відмовлено.

Постанова Луганського окружного адміністративного суду від 24.07.2013р. по справі№812/5747/13-а набрала законної сили - 04.09.2013.

В наступному, 3 березня 2014 року позивачем було отримано лист ДФІ в Луганській області від 27.02.2014 №12-09-14-14/1685, яким позивачу було запропоновано прибути до відповідача для отримання дублікату трудової книжки. Додатком до листа були копія наказу ДФІ в Луганській області від 27.02.2014 №54-о, в п.1 якого зазначено вважати новою датою звільнення ОСОБА_2 - 06.12.2012 (день отримання повідомлення та наказ про звільнення від 03.12.2012).

04.03.2014 позивач прибув до ДФІ в Луганській області, де його було ознайомлено з наказом від 27.02.2014 №54-о та видали дублікат трудової книжки під розписку.

Вважаючи, що в дублікаті трудової книжки запис про дату звільнення не відповідав п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: замість виказання дати звільнення -- 04.03.2014 (дату отримання дублікату трудової книжки), відповідачем було зазначено - 06.12.2012 (день отримання повідомлення та наказ про звільнення від 03.12.2012).

Незгода з порядком оформлення дублікату трудової книжки стала підставою оскарження дій відповідача до суду та предметом розгляду справи №812/1701/14 .

За результатами розгляду адміністративної справи № 812/1701/14 за позовом ОСОБА_2 до ДФІ в Луганській області Луганський окружний адміністративний суд 14.04.2014 виніс постанову, залишену без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від16.07.2014, якою позовні вимоги задовольнив частково.

Визнано протиправним та скасовано п. 1 наказу ДФІ в Луганській області від 27.02.2014 №54-о «Про виконання постанов».

Визнано недійсним записи №№25-26 у дублікаті трудової книжки ОСОБА_2 (НОМЕР_1).

Зобов'язано Державну фінансову інспекцію в Луганській області видати наказ, у якому визначити датою звільнення ОСОБА_2 дату видачі дублікату трудової книжки -04.03.2014.

Зобов'язано Державну фінансову інспекцію в Луганській області внести до дублікату трудової книжки ОСОБА_2 запис наступного змісту:

графа 1 "Номер запису": 27

графа 2 "Дата": 04/03/2014

графа 3 "Відомості про прийом на Записи за №№25-26 є недійсним,

роботу, переведення на іншу роботу Звільнений через відсутність на

і звільнення": роботі без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

24.11.2014 Інспекцією було виконано зазначену Постанову суду, а саме: видано наказ від 24.11.2014 № 52-о "Про виконання Постанову суду" з датою звільнення від 04.03.2014, а також внесено відповідний запис до дублікату трудової книжки ОСОБА_2

Таким чином, предметом розгляду справи № 812/1588/13 було поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника відділу інспектування органів державної влади та зобов'язання виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу та інші належні виплати, а предметом розгляду справ №№812/5747/13-а та №812/1701/14 - неправомірні дії відповідача щодо порядку оформлення дублікату трудової книжки та її видачі позивачу.

Поряд з цим, позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Луганській області, в якому просить суд:

1.Визнати протиправним застосування Державною фінансовою інспекцією в Луганській області дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2, а саме звільнення 04.03.2014 року з підстав, передбачених п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

2.Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової Інспекції в Луганській області.

3.Стягнути з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

4.Допустити постанову до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

5.Зобов'язати Державну фінансову інспекцію в Луганській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині визнання протиправним застосування ДФІ в Луганській області дисциплінарного стягнення - звільнення з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КзпП України є необґрунтованою, оскільки вони вже розглянуті в межах справи №812/1588/13.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9 у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 по справі №812/1588/13, яка набрала законної сили, встановлено наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу».

Згідно з вимогами статті 9 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Законодавець врегулював питання, пов'язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними законами та можливістю застосування загального кодифікованого нормативного акта - Кодексу законів про працю України.

Приймаючи до уваги звільнення позивача з публічної служби з підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, питання щодо правомірності його звільнення необхідно вирішувати з урахуванням норм зазначеного нормативного акта.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач - ОСОБА_2 призначений на посаду начальника відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової інспекції в Луганській області із збереженням 9 рангу державного службовця за переведенням з Контрольно-ревізійного управління в Луганській області наказом від 11 січня 2012 року № 34-0 (арк. справи 45-46).

Наказом від 03 грудня 2012 року № 548-о позивача звільнено через відсутність на роботі з 13 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року без поважних причин згідно з пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (арк. справи 82-83). Пунктом 3 оскаржуваного наказу зобов'язано відділ кадрів (ОСОБА_4.) витребувати у позивача трудову книжку для внесення відповідного запису про звільнення.

Відмовляючи в задоволені позивних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний позивачем наказ є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку, що висновки суду першої інстанції з частині додержання відповідачем вимог ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України, є обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно з лікарняними листками позивач перебував на лікарняному: з 04 липня 2012 року до 20 липня 2012 року, стати до роботи з 21 липня 2012року; з 21 липня 2012 року по 10 серпня 2012 року, стати до роботи 11 серпня 2012 року. Проте після перебування на лікарняному позивач до виконання своїх посадових обов'язків не приступав, оскільки день виходу на роботу припадав на вихідний день.

В період з 13 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року справи позивач був відсутній на роботі, згідно листа Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 13 серпня 2012 року по 07 вересня 2012 року позивач проходив обстеження на кафедрі пропедевтики внутрішньої медицини № 1 Національного медичного університету імені О.О. Богомольця в ДКЛ № 2, (а.с.51-52,59), з 10 вересня 2012 року по 05 жовтня 2012 року спостерігався на кафедрі неврології і пройшов призначене лікування амбулаторно (а.с.58), та з 08 жовтня 2012 року по 01 листопада 2012 року на кафедрі внутрішньої медицини № 3 (а.с.61) , що підтверджується довідками президента Асоціації лікарів-інтерністів, члена-кореспондента НАМН України, професора, заслуженого діяча науки та техніки України ОСОБА_5 від 03 вересня 2012 року та від 07 вересня 2012 року, довідкою доцента кафедри неврології, кандидата медичних наук ОСОБА_6 від 10 вересня 2012 року, консультативним висновком завідувача кафедри неврології, доктора медичних наук, професора ОСОБА_7 від 12 вересня 2012 року, висновком спеціаліста Олександрівської клінічної лікарні м. Києва ОСОБА_8 від 17 вересня 2012 року, консультативним висновком завідувача кафедри неврології, доктора медичних наук, професора ОСОБА_7 від 19 вересня 2012 року, довідкою завідувача кафедри неврології, доктора медичних наук, професора ОСОБА_7 від 21 вересня 2012 року, довідкою завідувача кафедри неврології, доктора медичних наук, професора ОСОБА_7 від 05 жовтня 2012 року, довідкою президента Асоціації лікарів-інтерністів, члена-кореспондента НАМН України, професора, заслуженого діяча науки та техніки України ОСОБА_5від 26 жовтня 2012 року, консультацією гастроентеролога завідувача кафедри внутрішньої медицини № 3 Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, професора ОСОБА_9 від 01 листопада 2012 року (арк. справи 48-62). З 02 по 27 листопада 2012 року перебував на лікарняному, стати до роботи 28 листопада 2012 року.

Із документів, виданих Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця вбачається, що на кафедру пропедевтики внутрішньої медицини № 1, кафедру неврології та кафедру внутрішньої медицини № 3 Національного медичного університету імені О.О. Богомольця за консультативною допомогою позивач звернувся самостійно, а не за направленням лікаря, проти чого не заперечував позивач під час апеляційного розгляду справи. Загальний стан позивача був задовільний, від запропонованої госпіталізації відмовлявся, у рекомендаціях, серед іншого, позивачу запропоновано дотримуватись режиму праці.

Висновки про те, що захворювання пов'язані якимось чином із виконанням службових обов'язків чи є такими, що унеможливлюють виконання службових обов'язків в рекомендаціях відсутні.

Листом від 11 березня 2013 року за № 120/2-363 на виконання ухвали суду Національний медичний університет імені О.О. Богомольця повідомив, що під час звернень хворому були проведені амбулаторні обстеження фахівцями університету, від стаціонарного лікування гр. ОСОБА_2 відмовлявся. Надані співробітниками Національного медичного університету імені О.О. Богомольця консультативні висновки носять рекомендації щодо лікувальних заходів відповідно до встановленого діагнозу та не є документами, які засвідчують тимчасову непрацездатність (арк. справи 149-150).

З огляду на викладене, доводи позивача про те, що ним було повідомлено відповідача про продовження лікування не за місцем проживання, не були прийняті до уваги як на підставу вважати поважною причиною відсутності на роботі протягом значного часу з 13 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року , оскільки таке повідомлення надійшло до відповідача лише 04.09.2012 року (а.с.206), тоді як позивач мав стати до роботи ще 13 серпня 2012 року.

Колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції про те, що відсутність працівника на роботі без листка непрацездатності чи іншого документу, можна визнати поважною, якщо така відсутність має коротко тривалий характер та обумовлена екстреним зверненням за медичною допомогою, однак як встановлено судами, позивач на власний розсуд звернувся за консультативною допомогою та проходив обстеження на кафедрах Національного медичного університету імені О.О. Богомольця протягом більше ніж 2,5 місяців .

З урахуванням викладеного, колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду погодилась з висновком суду першої інстанції дійшов, що ОСОБА_2 був відсутній на роботі з 13 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року без поважних причин.

Згідно з статтею 147-1 Кодексу законів про працю України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Дисциплінарне стягнення відповідно до статті 148 Кодексу законів про працю України застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Обставини щодо відсутності позивача на роботі з 13 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року без поважних причин виявлені відповідачем 28 листопада 2012 року при наданні позивачем 28 листопада 2012 року листка непрацездатності (АВГ 594614) за період з 02 листопада 2012 року по 27 листопада 2012 року та інших документів, які підтверджуються проходження лікування у м. Києві з 13 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року (арк. справи 47), а тому оскаржуваний наказ виданий із дотриманням строків для застосування дисциплінарного стягнення, встановлених статтею 148 Кодексу законів про працю України, - безпосередньо за виявленням проступку, не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При обранні виду дисциплінарного стягнення відповідачем дотримані вимоги частини 3 статті 149 Кодексу законів про працю України, а саме обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення - звільнення, відповідає ступеню тяжкості проступку та обставинам, за яких його вчинено та частини 1 статті 43 Кодексу законів про працю України - від Первинної профспілкової організації Державної фінансової інспекції в Луганській області відповідачем отримано попередню згоду, про що свідчить лист голови профспілкового комітету від 03 грудня 2012 року № 125-18/13 та протокол засідання від 03 грудня 2013 року № 10, на якому позивач був присутній (арк. справи 77-78, 79, 80-81).

Отже, постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 по справі №812/1588/13 встановлено правомірність дій відповідача щодо звільнення позивача, а затримка видачі трудової книжки (її дублікату) чи її оформлення з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові не дає підстав для поновлення останнього на роботі.

Виходячи з вище викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання протиправним застосування ДФІ в Луганській області дисциплінарного стягнення до нього, а саме: звільнення 04.03.2014 року з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КзпП України є необґрунтованою, оскільки рішенням суду від 14.04.2014 по справі № 812/1701/14 визначено тільки нову дату звільнення (04.03.2014), як наслідок неправомірних дій відповідача щодо порядку оформлення дублікату трудової книжки та її видачі позивачу, при цьому підставу звільнення суд , постановою по справі №812/1588/13, залишив в силі, а отже наказ ДФІ в Луганській області від 03 грудня 2012 року № 548-0 "Про звільнення ОСОБА_2." в частині звільнення позивача з підстав порушення передбачених п. 4 ст. 40 Кзп України є чинним отже і позовна вимога, щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника відділу інспектування органів державної влади Державної фінансової Інспекції в Луганській області є також необґрунтованою.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи вимог ст. ст. 40 (п.4), 147-1, 148, 149, Кодексу законів про працю України та норм ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи висновків суду не спростовують, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 159 КАС України повно і всебічно, в межах заявлених вимог, з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно вирішив питання щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, та вирішив справу на підставі норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

З огляду на вищевикладене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2014р. по справі № 820/19062/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 16.02.2015 р.