Справа № 822/5106/14
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/5106/14

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

11 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мартинюк В.В.

представника відповідача: Федючка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (ФОП ОСОБА_3.) звернулась в суд з адміністративним позовом до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (Хмельницька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 жовтня 2014 року №/167, №/168, №/164 та вимогу від 01 жовтня 2014 року №Ф-.

25 грудня 2014 року Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав клопотання про відкладення розгляду справи з незалежних від неї причин.

Колегія суддів вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Крім того, участь позивача судом не визнавалась обов'язковою, а також те, що позивачем жодних доказів у підтвердження поважності причин неявки до клопотання не надано.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те, що Хмельницькою ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 01 жовтня 2014 року №460/17-24-.

За результатами проведеної перевірки податковим органом виявлено порушення позивачем пп.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.137.3 ст.137, п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст. 138, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України та заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 8614,7 грн.

На підставі акта перевірки, 21 жовтня 2014 року Хмельницькою ОДПІ прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- №/167, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 10768,38 грн., в тому числі за основним платежем 8614,70 грн., за штрафними санкціями 2153,68 грн.;

- №/168, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 30433,50 грн., в тому числі за основним платежем 20289,00 грн., та штрафними санкціями 10144,50 грн.;

- №/164, яким до позивача застосовані штрафні санкції за донарахування єдиного внеску в розмірі 469,19 грн.

Також, 01 жовтня 2014 року Хмельницькою ОДПІ винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 9383,71 грн.

Не погоджуючись з податковими-повідомленнями рішеннями та податковою вимогою позивач звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення прийняті не обґрунтовано, без урахування усіх обставин що мають значення для прийняття рішення, а обґрунтування відповідача, наведене в акті перевірки, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (ПК України) доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Так, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п. 164.1 ст.164 ПК України). Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування фізичних осіб - підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як встановлено судом першої інстанції, факт надходження протягом листопада - грудня 2013 року на рахунок позивача в банку коштів в розмірі 57431,33 грн. за проданий товар та факт не відображення зазначеного доходу в складі загального оподаткованого доходу за 2013 рік встановлений перевіркою та підтверджений представником позивача в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення №/167, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 10768,38 грн. у зв"язку з заниженням позивачем оподаткованого доходу на 57431,33 грн., що в свою чергу, призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 8614,7 грн. є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до п.177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат фізичних осіб - підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому, згідно із п.177. 4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III цього Кодексу. Не належить до витрат фізичної особи - підприємця вартість придбаного рухомого і нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації, у разі якщо таке майно придбано до державної реєстрації фізичної особи - суб'єктом підприємницької діяльності та/або не використовується в такій діяльності.

Так, склад витрат та порядок їх визначення зазначено у статті 138 ПК України.

Згідно із п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 п.44.2. статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням цього Кодексу.

При цьому, п. 177.10 ст. 177 ПК України визначений обов'язок фізичних осіб - підприємців вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Так, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996/ХІV (Закон №996) визначає правові засади регулювання, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону №996 передбачено, що первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частинами другою та третьою статті 9 цього ж Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, п. 5 і 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за №27/4248, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Також, відповідно до п.12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Так, у пп. 6 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за №1686/24218, зазначено, що у графі 6 Книзі обліку доходів і витрат відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Як встановлено судом першої інстанції, із первинних документів (видаткові накладні на придбання у листопаді-грудні 2013 року товару та сировини, видаткові касові ордери, квитанції до прибуткових касових ордерів) не можливо встановити безпосередній зв'язок цих витрат з доходом позивача, отриманим у вказаний період в загальній сумі 57431,33 грн., а також те, що зазначені в документах витрати на придбання не відображені позивачем у Книзі обліку доходів та витрат в день їх здійснення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем було порушено порядок ведення податкового та бухгалтерського обліку витрат, що унеможливлює встановити які саме фактично понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з отриманим доходом в сумі 57431,33 грн., а також їх розмір.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення №/168 є протиправним в частині основного платежу по податку на додану вартість в сумі 6083,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 3041,00 грн., з огляду на наступне.

Так, податковим органом в ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем п.198.1 і п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на 20289,00 грн. у зв`язку з заниженням податкових зобов`язань з ПДВ на 12523,0 грн. по операції з продажу товарів Національній академії Державної прикордонної служби України на завищенням додаткового кредиту по операціях з придбання автомобіля КІА Shuma від Деражнянського ПКЗ Хмельницької ОСС (ПДВ в сумі 1683.0 грн.) і автомобіля ГАЗ 3307-12 від ВТП "Кооп Ужгород" (ПДВ в сумі 6083,0 грн.).

Так, судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено те, що позивачем не заперечувався факт неправомірного заниження податкових зобов'язань з ПДВ на суму 12523,00 грн. по операціях з продажу у вересні 2013 року цукру Національній академії Державної прикордонної служби України, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції дані обставини в силу ч.3 ст.72 КАС України не потребує доказування.

Крім того, п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. При цьому, обов'язковою умовою щодо нарахування податкового кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) для використання в господарській діяльності платника податку.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

В силу п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження факту придбання автомобілів КІА Shuma і ГАЗ 3307-12 з метою використання в господарській діяльності, пов"язаній з одержанням доходу та, відповідно, правомірності включення до податкового кредиту ПДВ, сплаченого в ціні цих автомобілів, позивач надав накази №5 від 29 вересня 2013 року "Про порядок використання автомобіля", яким визначено, що автомобіль КІА Shuma використовуватиметься для службових поїздок персоналу і керівника, та №6 від 03 грудня 2013 року "Про порядок використання автомобіля", яким визначено, що автомобіль ГАЗ 3307-12 використовуватиметься для перевезення продукції та товарів їх покупцям і забезпечення доставки сировини та матеріалів для господарських потреб, оскільки основним та єдиним видом діяльності позивача є неспеціалізована оптова торгівля.

Так, із наявних в матеріалах справи шляхових листів легкового автомобіля від 19.09.2013 року, 30.09.2013 року, 09.10.2013 року, 24.10.2013 року, 05.11.2013 року, 21.11.2013 року, 03.12.2013 року і 23.12.2013 року, звіти про використання коштів виданих під звіт, на придбання паливно-мастильних матеріалів не є належними доказами використання легкового автомобіля КІА Shuma з метою укладання договорів №384-13 і №385-13 від 20.09.2013 року про поставку цукру, №27 від 25.09.2013 року на придбання цукру, №62м від 30.09.2013 року на придбання машини закатувальної для металевих банок, №120-13 від 02.10.2013 року про поставку олії соняшникової та кредитний договір від 21.11.2013 року для провадження господарської діяльності, оскільки дані документи містять розбіжності щодо дат їх оформлення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем безпідставно включено до податкового кредиту ПДВ в сумі 1683,33 грн. по операції з придбання легкового автомобіля КІА Shuma та використання його в господарській діяльності позивача.

При цьому, на підтвердження використання в господарській діяльності автомобіля ГАЗ 3307-12 в матеріалах справи наявні видаткові накладні та товарно-транспортні накладні №21/01 від 21.01.2014 року за січень-грудень 2014 року, які свідчать про перевезення зазначеним автомобілем товару, придбаного позивачем та проданого ним іншим господарюючим суб"єктам.

Крім того, в матеріалах справи наявна податкова накладна №40 від 18.09.2013 року на загальну суму 36500,0 грн., в тому числі ПДВ в сумі 6083,0 грн., яка оформлена з дотримання вимог ст. 201 ПК України, що підтверджує факт придбання позивачем автомобіля ГАЗ 3307-12 від виробничо-торгівельного підприємства "Кооп Ужгород".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність включення позивачем до податкового кредиту ПДВ в сумі 6083,0 грн. по операції з придбання автомобіля ГАЗ 3307-12.

Крім того, Хмельницькою ОДПІ 01 жовтня 2014 року винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 9383,71 грн.

Дана вимога була оскаржена позивачем до Головного управління Міндоходів і зборів у Хмельницькій області і рішенням від 13 листопада 2014 року №14939/10/22-01-10-03-14 про результати розгляду скарги Головне управління Міндоходів у Хмельницькій області скасував зазначену вимогу в частині єдиного внеску в сумі 1894,64 грн.

Відповідно до пп. 60.1.3. п. 60.1 ст.60 Податкового кодексу України, податкова вимога вважається відкликаною, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки рішенням Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області від 13 листопада 2014 року №14939/10/22-01-10-03-14 частково скасовано вимогу про сплату боргу від 01 жовтня 2014 року №Ф-002571700, а тому вона вважається відкликаною, що виключає підстави для її скасування, а також те, що податкове повідомлення-рішення №/164 про застосування штрафних санкцій в сумі 469,19 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправним.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 лютого 2015 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М.

Гонтарук В. М.