Справа № 826/15719/13-а
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 лютого 2015 року № 826/15719/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський центральний ринок» до Державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Ханіної Тетяни Миколаївни, Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кооперативне підприємство «Центральний ринок» про зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський центральний ринок» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Ханіної Тетяни Миколаївни (надалі також - відповідач1), Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції (надалі також - відповідач2), Миколаївського міського управління юстиції (надалі також - відповідач3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кооперативне підприємство «Центральний ринок», в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 1378783 від 04 квітня 2013 року, винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Ханіною Тетяною Миколаївною;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 1372447 від 04 квітня 2013 року, винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Ханіною Тетяною Миколаївною;

- зобов'язати Реєстраційну службу ММУЮ внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна,25, за позивачем протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили;

- зобов'язати Реєстраційну службу ММУЮ внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна,25/12, за позивачем протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

В ході судового розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій останній відмовився від позову в частині зобов'язання відповідача2 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 25 та за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 25/12 за позивачем протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2015р. прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський центральний ринок» від частини позовних вимог та закрито провадження у справі №826/15719/13-а у частині позовних вимог про зобов'язання відповідача2 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 25 та за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна,25/12 за позивачем протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Решта позовних вимог мотивована тим, що відподачем1 при прийнятті спірних рішень порушено приписи Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 703 від 22.06.2011р. та Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №1844/5 від 14.12.2012р., чим завдано шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача. Також зазначав, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 13 грудня 2013р., залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.03.2014р. у справі №915/767/13, позов ТОВ «Миколаївський центральний ринок» задоволено частково, а саме: визнані незаконними та скасовані пункти 4, 5, 6 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 29 березня 2013 р. № 325, а в іншій частини позову відмовлено, що беззаперечно свідчить протиправність рішень державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №1378783 та № 1372447 від 04 квітня 2013р. З огляду на вищевикладене позов просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач1 явку належного представника до суду не забезпечив, про дату, час і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте з письмових запереченнях проти позову, наявних у матеріалах судової справи, відповідач1 покликався на відповідність спірних рішень приписам законодавства, що регулювало спірні правовідносини станом на час звернення до суду, з огляду про що у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач2 явку належного представника до суду не забезпечив, про дату, час і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Поряд з цим, зі змісту письмових заперечень проти позову вбачається, відповідач2 звертав увагу суду на те, що Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції не є належним відповідачем у справі, оскільки не приймала будь - яких рішень, які б зачіпали права та інтереси позивача, з огляду про що у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач3 явку належного представника до суду не забезпечив, про дату, час і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте у матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позову, в яких відповідач3 покликається на відсутність у його діях порушень прав та інтересів позивача, з огляду про що просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у задоволенні позову просив відмовити з підстав відсутності станом на час розгляду справи предмету спору.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, 22.01.2015р. суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач 18.03.2013р. звернувся з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на не житловий об'єкт, що розташований за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, проспект Леніна, будинок 25. До заяви позивачем було долучено копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ 857705 від 19.12.2012р., довіреність, документ про оплату збору та копії засновницьких документів.

Також, 18.03.2013р. позивач звернувся з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на не житловий об'єкт, що розташований за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, проспект Леніна, будинок 25/12. До заяви позивачем було долучено копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ 837842 від 18.12.2012р., довіреність, документ про оплату збору та копії засновницьких документів.

За наслідком розгляду вищевказаних заяв позивача, 04 квітня 2013 року відповідачем1 прийняті рішення №№1378783, 1372447 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю спірних рішень звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Повноваження щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав визначені частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зокрема, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); - відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає Інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, або відмову в такій реєстрації.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Як встановлено ст. 19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі: -договорів, укладених у порядку, встановленому законом; - свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; - свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; - рішень судів, що набрали законної сили; - інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Пунктом 10 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (постанова КМУ від 26.10.2011р. №1141) визначено, що під час розгляду заяви державний реєстратор здійснює пошук зокрема і щодо зареєстрованих заяв у порядку черговості. Пошук заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у базі даних про реєстрацію заяв і запитів здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна та ідентифікаторами, визначених в підпунктах 2 і 3 пункту 11 цього Порядку (п.13 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Згідно з п.4 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ведення Державного реєстру прав здійснюється за допомогою технічних і програмних засобів, які забезпечують формування та присвоєння номерів (реєстраційного номера об'єкта нерухомого майна, реєстраційного номера заяви (запиту), номера запису, індексного номера рішення, витягу, інформаційної довідки, виписки, свідоцтва тощо), формування картки прийому заяви (запиту), витягів, інформаційних довідок, виписок, оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, захист відомостей, що містяться у Державному реєстрі прав, від несанкціонованих дій, оновлення, архівування та відновлення записів, внесених до Державного реєстру прав, їх пошук, документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, надання інформації з Державного реєстру прав.

Як свідчать матеріали справи, станом на час виникнення спірних правовідносин, рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 325 від 29.03.2013р. скасовано рішення виконкому Миколаївської міської ради № 1300 від 14.12.2012р., що було підставою видачі позивачу свідоцтв про право власності САЕ 857705 від 19.12.2012р. та САЕ 837842 від 18.12.2012р.

Поряд з цим, в межах судового розгляду справи встановлено, що на виконання вимог п.81 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Ханіною Тетяною Миколаївною 02.04.2013р. року було зроблено запит № 491101/491150 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо чинності рішення, яке було підставою видачі свідоцтва про право власності САЕ 857705 від 19.12.2012р. та САЕ 837842 від 18.12.2012р.

За наслідком розгляду даного запиту, виконком Миколаївської міської ради повідомив про скасування рішення виконкому Миколаївської міської ради № 1300 від 14.12.2012р. на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 325 від 29.03.2013р.

Водночас, в ч. 1 ст. 24 Закону №1952, визначений вичерпаний перелік правових підстав для відмови у державній реєстрації прав, до яких зокрема належать: - заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; - нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі; - із заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкта; - подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; - заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна; - заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване.

Зважаючи на те, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, рішення виконкому Миколаївської міської ради № 1300 від 14.12.2012р. на підставі якого були видані свідоцтва про право власності на спірні об'єкти, суд приходить до висновку про те, що подані позивачем до реєстрації документи дійсно не давали відповідачу1 змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Разом з тим, апелювання позивача на факт скасування пункти 4, 5, 6 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 29 березня 2013 р. №325 рішенням господарського суду Миколаївської області від 13 грудня 2013р. (яке набрало законної сили) як підтвердження неправомірності рішень відповідача 04 квітня 2013 року №№1378783, 1372447 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, є необґрунтованим, оскільки вищевказане не належить до предмету доказування у даній адміністративній справі, позаяк такі обставини не існували на момент прийняття спірних рішень (виникнення спірних правовідносин), а відтак не можуть впливати на вирішення справи по суті.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, відповідно до загального принципу адміністративного судочинства, відображеного в ст.ст. 2 та 6 КАС України, судовому захисту підлягає порушене право, свободи або інтереси.

В аспекті викладеного, суд звертає увагу на те, що у квітні 2014 року, державними реєстраторами на підставі заяв позивача було зареєстровано право власності на вказані вище об'єкти нерухомого майна за позивачем - ТОВ «Миколаївський Центральний ринок» та відповідно надано Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за адресою м. Миколаїв, пр. Леніна, 25/12 індексний №20003125 від 04.04.2014р. та м. Миколаїв, пр. Леніна, 25 індексний № 20197949 від 09.04.2014р.

Тобто, з огляду на позовні вимоги щодо реєстрації права власності на вказані об'єкти в «Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно» за позивачем, то з моменту здійснення такої реєстрації (квітень 2014р) відсутній предмет спору у даній справі, оскільки вимога, викладена позивачем в позові виконана відповідачем у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур