Справа № 2а-15470/12/2670
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/800/26413/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Калашнікової О.В., Смоковича М.І.,
розглянувши в порядку попереднього розгляду касаційні скарги Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва та ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року у справі за позовом Міністерства юстиції України, в особі: Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу, до Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, третя особа: ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування розпорядження, -
в с т а н о в и л а:
Міністерство юстиції України, в особі: Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу, звернулось до суду з позовом до Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, третя особа: ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2013 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження від 23 жовтня 2012 року №217 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування Міністерством юстиції України, видане Державною службою України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції, Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва та ОСОБА_4 звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційних скарг, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що на підставі наказу Міністерства юстиції України

від 22 червня 2012 року №944/5 «Про затвердження Плану перевірок додержання арбітражними керуючими ліцензійних умов провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) на III квартал 2012 року» комісією Головного управління юстиції у Вінницькій області проведена перевірка ОСОБА_4 з питань додержання арбітражним керуючим ліцензійних умов.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 27 серпня 2012 року №31, яким зафіксовані порушення ОСОБА_4 ліцензійних умов та вимог чинного законодавства.

Також, комісією Головного управління юстиції у Вінницькій області складено акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки від 27 серпня 2012 року №32 у зв'язку з ненаданням арбітражним керуючим до перевірки всіх запитуваних документів по справам про банкрутство.

Головним управлінням юстиції у Вінницькій області на підставі акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки від 27 серпня 2012 року №32, та відповідно до статті 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»

07 вересня 2012 року видано наказ №1331/5 про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) серії НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, виданої фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4.

Не погоджуючись із зазначеним наказом про анулювання ліцензії, ОСОБА_4 оскаржив його до Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_4 на засіданні експертно-апеляційної ради при Державній службі України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва 16 жовтня 2012 року прийнято рішення про задоволення скарги ОСОБА_4 у зв'язку з порушенням органом ліцензування пункту 3.2 Порядку контролю за додержанням Ліцензійних умов провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14 жовтня 2011 року №3177/5, в частині обов'язку голови та членів комісії керуватись у своїй роботі нормами законодавства України, повно, об'єктивно та неупереджено здійснювати перевірку в межах повноважень, передбачених законом.

На підставі рішення експертно-апеляційної ради при Державній службі України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 16 жовтня 2012 року Державною службою України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва видане розпорядження

від 23 жовтня 2012 року №217 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування Міністерством юстиції, яким зобов'язано скасувати наказ Міністерства юстиції України

від 07 вересня 2012 року №1331/5 в частині анулювання ліцензії фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року на право провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Не погоджуючись із зазначеним розпорядженням Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 23 жовтня 2012 року №217, Міністерство юстиції України, в особі: Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу, оскаржило його до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що орган ліцензування - це орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, уповноважений законом державний колегіальний орган, спеціально уповноважений виконавчий орган рад для ліцензування певних видів господарської діяльності.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» реалізацію державної політики у сфері ліцензування здійснює Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, а також органи виконавчої влади, визначені Кабінетом Міністрів України, уповноважені законом державні колегіальні органи, спеціально уповноважені виконавчі органи рад, уповноважені провадити ліцензування певних видів господарської діяльності.

Статтею 6 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що орган ліцензування, зокрема: затверджує ліцензійні умови провадження певного виду господарської діяльності та порядок контролю за їх додержанням за погодженням із спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування, крім випадків, передбачених цим Законом; видає та переоформлює ліцензії, видає дублікати ліцензій на певний вид господарської діяльності, приймає рішення про визнання ліцензій недійсними; здійснює у межах своєї компетенції контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов; анулює ліцензії на певний вид господарської діяльності.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» експертно-апеляційна рада є колегіальним органом, створеним при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування. У своїй діяльності експертно-апеляційна рада керується Конституцією України, Законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Рішення експертно-апеляційної ради мають характер експертних висновків і є обов'язковими для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженого Указом Президента України від 30 березня 2012 року №237/2012 Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва (Держпідприємництво України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Держпідприємництво України входить до системи органів виконавчої влади та забезпечує реалізацію державної політики у сфері розвитку підприємництва, нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності і є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань реалізації державної регуляторної політики, дозвільної системи та ліцензування у сфері господарської діяльності.

Пунктом 4 Положення про Державну службу України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва передбачено, що Держпідприємництво України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, формує склад експертно-апеляційної ради та здійснює її організаційне, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення.

Відповідно до пункту 1 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 року №1669, Експертно-апеляційна рада (далі - рада) є постійно діючим колегіальним органом з питань ліцензування при Держпідприємництві.

Згідно з пунктом 5 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва до компетенції ради належить, зокрема, розгляд заяв, претензій та скарг суб'єктів господарювання на рішення органів ліцензування щодо порушення зазначеними органами законодавства у сфері ліцензування.

Пунктом 10 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва визначено, що за результатами розгляду проектів нормативно-правових актів, пропозицій до них та звернень (апеляцій) радою приймаються рішення, які мають характер експертних висновків.

Відповідно до пункту 11 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва рішення ради приймається більшістю голосів її членів і оформлюється протоколом, який підписують голова та секретар ради.

Держпідприємництво надсилає протягом десяти робочих днів з дня засідання ради суб'єктові господарювання витяг з протоколу рішення ради.

Рішення ради обов'язкові для розгляду Держпідприємництвом і є підставою для видання ним розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Держпідприємництво надсилає розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування органові ліцензування протягом трьох робочих днів з дати його прийняття.

Орган ліцензування протягом десяти робочих днів з дати отримання розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування зобов'язаний повідомити Держпідприємництво про його виконання та подати підтвердні документи.

Згідно з пунктом 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №395/2011 Мін'юст України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: організовує підготовку арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів); здійснює ліцензування діяльності фізичних осіб - підприємців, які провадять діяльність як арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори), видає, переоформлює та анулює ліцензії, видає копії та дублікати ліцензій на провадження діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), приймає рішення про визнання таких ліцензій недійсними.

Наказом Міністерства юстиції України від 14 жовтня 2011 року №3176/5 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) затверджені Ліцензійні умови провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Відповідно до пункту 1.6 Ліцензійних умов органом ліцензування господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є Міністерство юстиції України.

Згідно з пунктом 3.3 Ліцензійних умов арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний забезпечити подання звітності у встановлені законодавством строки, а також подання необхідних відомостей і документів на першу вимогу відповідного територіального органу з питань банкрутства і комісії з перевірки додержання арбітражним керуючим цих Ліцензійних умов.

Пунктом 3.5 Ліцензійних умов передбачено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), який виконує повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора у справі про банкрутство, зобов'язаний вести окрему справу щодо кожного боржника (банкрута), до якої долучаються документи та витяги з них або їх копії, які стосуються діяльності арбітражного керуючого.

Відповідно до пунтку 3.5.2 Ліцензійних умов після припинення здійснення повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора арбітражний керуючий зобов'язаний забезпечити збереження окремої справи щодо боржника (банкрута) протягом трьох років та надавати її на вимогу органів державного нагляду (контролю).

Згідно з пунктом 1.3 Порядку контролю за додержанням Ліцензійних умов провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 14 жовтня 2011 року №3177/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) контроль за додержанням арбітражними керуючими (розпорядниками майна, керуючими санацією, ліквідаторами) (далі - арбітражні керуючі) Ліцензійних умов провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14 жовтня 2011 року №3176/5, здійснюють Міністерство юстиції України як орган ліцензування та за дорученням Міністерства юстиції України головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі як територіальні органи з питань банкрутства (далі - орган державного контролю).

Пунктами 2.1. та 2.2 Порядку контролю передбачено, що контроль за додержанням арбітражними керуючими Ліцензійних умов здійснюється шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

Планові перевірки проводяться відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються наказом Міністерства юстиції України до 1 грудня року, що передує плановому, або до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому.

Пунктом 3.1 Порядку контролю встановлені права голови та членів комісії, що здійснюють перевірку, зокрема: отримувати необхідні для проведення перевірки документи; ознайомлюватися з нормативними документами, обліково-звітною, розпорядчою, статистичною та іншою документацією; складати акти перевірки; акти, які відповідно до вимог законодавства є підставою для анулювання ліцензії; акти, які фіксують факти, пов'язані з організаційними питаннями стосовно проведення перевірки чи неможливості її проведення.

Відповідно до пункту 3.4 Порядку контролю арбітражний керуючий зобов'язаний, зокрема, надавати необхідні документи та їх копії, пояснення, довідки, відомості та інші матеріали з питань, що виникають під час перевірки.

Положеннями пункту 4.3 Порядку контролю визначено, що при відмові арбітражного керуючого в проведенні перевірки комісією складається акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки (додаток 4) у двох примірниках.

В акті про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки вказуються факти та додаються відповідні зауваження (пояснення) арбітражного керуючого.

Відмовою арбітражного керуючого в проведенні перевірки вважається, зокрема, відмова арбітражного керуючого забезпечити умови для проведення перевірки або надати всі необхідні документи, що підтверджують додержання ним вимог Ліцензійних умов.

Згідно з пунктом 6.1 Порядку контролю підставою для анулювання ліцензії відповідно до статті 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» є, зокрема, акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки органом державного контролю або спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Відповідно до пункту 6.2 Порядку контролю Міністерство юстиції України приймає рішення про анулювання ліцензії протягом десяти робочих днів з дати встановлення підстав для анулювання. Рішення вручається (надсилається) арбітражному керуючому із зазначенням підстав анулювання не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дати його прийняття.

Так, судами встановлено порушення ОСОБА_4 вимог законодавства щодо збереження справ боржників, а також щодо надання перевіряючим всіх необхідні документів та їх копій, що стосуються його діяльності.

Крім того, дані порушення встановлені також судовим рішенням - постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій протиправними, - копія якого наявна в матеріалах справи.

Задовольняючи позов та скасовуючи розпорядження Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 23 жовтня 2012 року №217, яким зобов'язано Міністерство юстиції України скасувати наказ від 07 вересня 2012 року №1331/5 в частині анулювання ліцензії фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наказ про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого, винесений позивачем на підставі повно, об'єктивно та неупереджено проведеної перевірки, та в межах, передбачених законом, є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства у зв'язку із вчиненням ОСОБА_4 вищезазначених порушень, які є підставою для анулювання ліцензії.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, оскільки він ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, і підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року у справі за позовом Міністерства юстиції України, в особі: Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу, до Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, третя особа: ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування розпорядження - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: