Справа № 826/15523/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех-Автопром» до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тех-Автопром» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві та просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 18 лютого 2014 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що позивачем були неправомірно віднесені до складу валових витрат та податкового кредиту суми за господарськими операціями з ПП «Матрікс» та ТОВ «Трайдех», оскільки господарські операції між вказаними підприємствами не спрямовані на настання реальних наслідків та мають ознаки фіктивних.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу № 125 від 25 січня 2014 року, постанови заступника начальника відділу СУ ГУ МВС України в місті Києві Безушко А.П. від 17 грудня 2012 року, повідомлення № 9/10/22-421, виданого ДПІ у Деснянському районі міста Києва та підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех-Автопром» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Матрікс», ТОВ «Трайдех» за період з 01 січня 2012 року по 31 липня 2012 року, за результатом якої складено Акт перевірки від 31 січня 2013 року № 179/22-4/37675858.

В ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем: пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139. статті 139 ПК України, в результаті чого позивачем занижено суму податку на прибуток за період з 1-3 кварталах 2012 року у розмірі 131411,00 грн.; пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 ПКУкраїни, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за період з 01 січня 2012 року по 31 липня 2012 року у розмірі 125152,00 грн., яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками звітного періоду.

На підставі Акту перевірки від 31 січня 2013 року № 179/22-4/37675858 відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 18 лютого 2014 року № , яким ТОВ «Тех-Автопром» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 156440,00 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 164264,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 131411,00 грн. та за штрафними санкціями - 32853,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень не наведено будь-яких доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання спірних господарських операцій, доводів невідповідності цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК України об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2012 року між позивачем (Замовник) та ПП «Матрікс» (Виконавець) було укладено Договір про надання послуг №23, відповідно до умов якого Виконавець зобов'язався за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надати за плату наступні послуги: монтаж автомобільного приладдя та устаткування, а Замовник зобов'язався сплатити надані послуги.

Того ж дня між вказаними підприємствами було укладено Договір поставки товару №23, відповідно до умов якого Виконавець (ПП «Матрікс») зобов'язався здійснити поставку товару (технологічного обладнання), а Замовник (ТОВ «Тех-Автопром») зобов'язався прийняти та оплатити виконану Виконавцем поставку товару згідно рахунку-фактури.

Також, 01 липня 2012 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Трейдтех» (Виконавець) було укладено Договір поставки товару №17, згідно із п.1.1 якого Виконавець зобов'язався здійснити поставку товару (технологічного обладнання), а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконану Виконавцем поставку товару згідно рахунку-фактури.

Фактичне виконання вказаних вище договірних зобов'язань підтверджується наступними первинними бухгалтерськими документами: Договорами, специфікаціями до договорів, актами надання послуг, видатковими накладними, податковими накладними та банківськими виписками.

Вищеозначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. На момент укладення договорів ПП «Матрікс» та ТОВ «Трейдтех» мали Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Висновки ж податкового органу про заниження позивачем сум ПДВ, які підлягають нарахуванню та сплаті до бюджету за період, що перевірявся, ґрунтуються виключно на даних, викладених в Акті ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 26.12.2012 №2342/22-20/38123948 «Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ «Трейдтех» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.07.2012» та відомостях, викладених в постанові заступника начальника відділу СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 17.12.2012, в якій з посиланням на протоколи допитів директора ТОВ «Трейдтех» гр. ОСОБА_4 та директора ПП «Матрікс» гр. ОСОБА_5, зроблено висновок про «фіктивний» характер спірних господарських операцій. З приводу вказаного колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Такі пояснення не можуть бути визнані належними і допустимими доказами у справі внаслідок наступного. Ці свідчення не були отримані (перевірені) судом першої інстанції в межах процедури, встановленої процесуальним законодавством: свідки не були допитані судом безпосередньо, із дотриманням вимог, визначених статтею 65 КАСУ (їм не роз'яснювалися права, вони не складали присяги, їх не було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення). З матеріалів, що містяться у справі, не вбачається, у межах якого провадження відібрані такі пояснення. Означеним свідченням не була надана правова оцінка як доказу такими, що набрали законної сили, вироком суду, чи постановою у справі про адміністративну відповідальність. Докази, одержані з порушенням закону, не беруться до уваги судом при вирішенні справи (ст. 70 ч. 3 КАСУ, ст. 62 ч. 2 Конституції України).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності, на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності.

Доказів того, що особи, які підписали спірні документи від імені названих контрагентів, не мали відповідних повноважень, а також того, що про ці обставини було відомо або мало бути відомо Товариству, податковою інспекцією не надано.

Більше того, відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Зазначена позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що, підстави для її задоволення відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи, викладені відповідачем у акті перевірки та апеляційній скарзі, не містять правового підґрунтя та спростовуються матеріалами справи, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 10 лютого 2015 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.