Справа № 308/15716/14-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 876/817/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення,-

в с т а н о в и в :

94 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про примусове видворення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2014 року позов задоволено. Примусово видворено ОСОБА_2 за межі території України.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив ОСОБА_1, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, а решта осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 11.12.2014 року особа, що назвалася ОСОБА_2 був затриманий прикордонним нарядом за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словаччину поза межами пункту пропуску. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав.

12 грудня 2014 року начальником 94 прикордонного загону відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення за межі України, останньому роз'яснено, що він зобов'язаний покинути територію України в термін до 14 грудня 2014 року. Однак, відповідач територію України не покинув, у зв'язку з відсутністю у нього документів, що дають право на перетин Державного кордону як України так і інших країн та достатніх коштів.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач перебуває на території України незаконно, документів та коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги. Він також не відноситься до осіб, яким надано статут біженця та про набуття такого статусу до компетентних органів не звертався.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно статті 30 вказаного Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Поряд з тим, колегією суддів встановлено, що затриманий прикордонним нарядом є насправді громадянином Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1, який перебуває на території України законно, на підставі тимчасової посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 від 16.08.2010 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року (надалі - Закон №3773-VI) іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно ст.1 Закону №3773-VI, посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Тобто, наявність в особи посвідки на постійне проживання в Україні засвідчує законність перебування такої особи на території України.

Крім того, колегія суддів враховує, що 16.03.2011 року ОСОБА_1 укладено шлюб з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №305.

У зв'язку з наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог щодо примусового видворення відповідача за межі України відсутні. Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що ні позивач, ні суд першої інстанції належним чином не встановили і не ідентифікували особу відповідача.

Відповідно до статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст.195,196,197,198,202,205,207,254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2014 року у справі №308/15716/14-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді В.Я.Качмар

О.І.Мікула