Справа № 694/1/15-а
Суддя: Нестерук Т. М.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/1/15-а
ПОСТАНОВА

іменем України

05.02.2015 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі: головуючої - судді Нестерук Т.М., при секретарі Некречій Н.Я., за участю представника позивача Тарарука А.М., представника відповідача Пташніка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області щодо відмови йому в призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати відповідача призначити та нарахувати йому пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 21.11.2014 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є уродженцем м. Звенигородка Черкаської області та з 26.04.1986 року по 14.06.1988 року, а в подальшому з 20.02.1991 року по даний час постійно проживає в м. Звенигородка, яка відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року №106 «Про організацію виконання постанов верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. Оскільки він проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю та йому видано посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи від 05 лютого 1992 року згідно з положеннями ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

21 листопада 2014 року він звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі з прохання призначити пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак 26 листопада 2014 року отримав відповідь, в якій йому було відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з тим, що він прожив і відпрацював на території посиленого радіоекологічного контролю 3 роки 10 місяців 14 днів, замість передбачених законодавством 4 років.

Вважає, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки проживав та працював на території посиленого радіоекологічного контролю з 26 квітня 1986 року по 14 червня 1988 року та з 20 лютого 1991 по 31 грудня 1992 року, тобто необхідні 4 роки.

В судовому засіданні представник позивача Тарарук А.М. позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що позивач ОСОБА_1 служив вільнонайманим військовослужбовцем у військовій частині № НОМЕР_1 Німецької Демократичної Республіки. Разом з ним проживала його дружина ОСОБА_2 , яка трагічно загинула 26.01.1991 року. На початку лютого 1991 року він займався перевезенням тіла дружини до м. Звенигородка та її похованням, а тому не зміг одразу прописатися за місцем проживання. Також пояснив, що позивач виїхав до Німецької Демократичної Республіки після 14 червня 1988 року, а не 10 червня 1988 року, що підтверджується відміткою про виписку в будинковій книзі та датою винесення наказу про прийняття на роботу 21.06.1988 року. Відмітка в трудовій книзі про прийняття його на роботу 12 червня 1988 року була зроблена для того, щоб не переривався трудовий стаж.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні повністю. Пояснив, що згідно даних паспорта ОСОБА_1 зареєстрований в м. Звенигородка, яке віднесене до зони посиленого радіологічного контролю з 03.04.1991 року по даний час. Згідно записів трудової книжки в період з 26.04.1986 року по 10.06.1988 року працював в м. Звенигородка, а в період з 12.06.1988 року по 04.02.1991 року працював у військовій частині № НОМЕР_1 , тобто в населеному пункті, який не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Якщо навіть рахувати період проживання ОСОБА_1 в м. Звенигородка з 20.02.1991 року (взяття на облік Звенигородським РВК), не набирається необхідних 4 років станом на 01 січня 1993 року з дня аварії (26.04.1986 року), які позивач прожив або відпрацював на території посиленого радіологічного контролю, оскільки він працював на Звенигородській станції технічного обслуговування з 26.04.1986 року по 10.06.1988 року 2 роки 1 місяць 15 днів та проживав з 20.02.1991 року по 31.12.1992 року 1 рік 10 місяців 12 днів, тобто загальний термін проживання та роботи позивача станом на 01 січня 1993 року з дня аварії (26.04.1986 року) на території посиленого радіологічного контролю становить 3 роки 11 місяців 27 днів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 відповідно до паспорта серія НОМЕР_2 виданого Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 10 січня 2008 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 03 квітня 1991 року (а.с.6).

Як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 приймався на військовий облік Звенигородським військовим комісаріатом Черкаської області з 30.04.1981 року по 13.06.1984 року, з 29.06.1984 по 10.04.1986, з 16.04.1986 по 13.06.1988, з 21.06.1988 по 05.02.1991 та з 20.02.1991 року (а.с.11-13).

ОСОБА_1 є потерпілим від наслідків аварії ЧАЕС, як особа яка постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується посвідченням категорії 4 серія НОМЕР_4 виданого Черкаською облдержадміністрацією від 05.12.1992 (а.с.8).

В будинковій книзі будинку АДРЕСА_1 зазначено, що ОСОБА_1 взятий на облік в ІНФОРМАЦІЯ_1 16.04.1986 року і прописаний Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області також 16.04.1986 року. Також в ній зазначено, що ОСОБА_1 знятий з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 13.06.1988 року і виписаний Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 14.06.1988 року (а.с. 17 зв-18).

В будинковій книзі міститься запис про прописку ОСОБА_1 03.04.1991 року, однак при цьому в ній мається запис щодо взяття ОСОБА_1 на облік в Звенигородському РВК в/у 20.02.1991 р., що відповідає запису у військовому квитку про те, що позивач взятий на облік Звенигородським РВК 20.02.1991 року (а.с. 13, 18 зв).

Запис в трудовій книжці позивача за № 12 щодо відповідності дати фактичному перебуванню на роботі у військовій частині № НОМЕР_1 Німецької Демократичної Республіки суд ставить під сумнів, оскільки зазначено, що 12.06.1988 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу, а наказ № 81, на підставі якого проведено запис в трудовій книжці, був виданий 21.06.1988 року.

З акта депутата Звенигородської міської ради від 05.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 з 20.02.1991 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що ОСОБА_1 вони знають як сусіда. З 1986 року він разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 проживали постійно за адресою АДРЕСА_1 . Згодом ОСОБА_1 виїхав разом з дружиною до Німецької Демократичної Республіки, де проходив військову службу. Потім його дружина в січні 1991 року трагічно загинула і на початку лютого місяця 1991 року він перевіз її тіло на Україну та займався похованням. Поховання відбувалось приблизно в середині місяця лютого 1991 року та станом на 20 лютого 1991 року він постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 проживав за адресою АДРЕСА_1 з 26.04.1986 року по 14.06.1988 року, що складає 2 роки 1 місяць 19 днів, та з 20.02.1991 року по 31 12.1992 року, що складає 1 рік 10 місяців 12 днів, а загальний термін проживання та роботи ОСОБА_1 станом на 01 січня 1993 року з дня аварії (26.04.1986 року) на території посиленого радіологічного контролю становить 4 роки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з вимогами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 постійно проживав з 26.04.1986 року по 14.06.1988 року та з 20.02.1991 року по даний час в АДРЕСА_1 , що відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, та станом на 1 січня 1993 року прожив у зоні посиленого радіоекологічного контролю чотири роки.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, не надав суду відповідних доказів того, що позивач не прожив і не пропрацював на території посиленого радіоекологічного контролю необхідних 4 років та не спростував доказів, наданих позивачем на підтвердження своєї позиції.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому позов підлягає до задоволення повністю.

На підставі ст. 94 КАС України документально підтверджені судові витрати необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 2, 8, 11, 71, 94, 159, 160-163, 167 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі про визнання протиправною відмови в призначені пенсії та зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області призначити пенсію на пільгових умовах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 21 листопада 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 73 грн. 08 коп.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано до Київського апеляційного адміністративного суду через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.М. Нестерук