Справа № П/811/4262/14
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року Справа № П/811/4262/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом: Прокурора Гайворонського району, 26300, м. Гайворон, Кіровоградської обл., вул. Воровського, 15

до відповідача: Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області, 25006, м. Кіровоград, вул. Тимірязєва, 84

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про визнання недійсними наказів,

за участю:

секретаря судового засідання - Черної О.Ю.,

представників:

позивача - Петрова Т.І.,

відповідача - не з'явився,

третьої особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4

Прокурор Гайворонського району звернувся з позовом до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області, вказавши третьою особою ОСОБА_1 про визнання недійсними наказів №1356/14-14, №1351/14-14, №1357/14-14, №1349/14-14, №1333/14-14, №1332/14-14, №1358/14-14, №1338/14-14, №1342/14-14, №1335/14-14, №1344/14-14, №11-1330/14-14-СГ, №1352/14-14, №1345/14-14, №1341/14-14, №1346/14-14, №1347/14-14, №1350/14-14, №1359/14-14, №1340/14-14, №1334/14-14, №1360/14-14, №1337/14-14, №1354/14-14, №1355/14-14, №1339/14-14, №1336/14-14, №1348/14-14, №1331/14-14, №1343/14-14 від 26.09.2014 року про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок сільськогосподарського призначення, розташованих не єдиним масивом, та на значній відстані одна від одної, а саме за межами населених пунктів для ведення фермерського господарства, не обґрунтувавши розмірів земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, а тому вказані накази є недійсними.

В судовому засіданні представник прокурора підтримав позов у повному обсязі.

Відповідачем подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 при поданні заяви про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду зазначено необхідні відомості та надано всі передбачені законодавством документи, а тому підстав для відмови у задоволенні такої заяви не було, оскаржувані накази є правомірними та є прийнятими з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають (а.с.126-128).

Представником третьої особи подано заперечення на позовну заяву, відповідно до яких позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 при поданні заяви про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду надано всі документи передбачені законодавством, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають (а.с.112-114).

На підставі ч.3 ст.160 КАС України в судовому засіданні 12.02.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено у строк до 17.02.2015 р., про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

Дослідивши подані позивачем, відповідачами та третьою особою документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Наказами в.о. начальника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області №1356/14-14, №1351/14-14, №1357/14-14, №1349/14-14, №1333/14-14, №1332/14-14, №1358/14-14, №1338/14-14, №1342/14-14, №1335/14-14, №1344/14-14, №11-1330/14-14-СГ, №1352/14-14, №1345/14-14, №1341/14-14, №1346/14-14, №1347/14-14, №1350/14-14, №1359/14-14, №1340/14-14, №1334/14-14, №1360/14-14, №1337/14-14, №1354/14-14, №1355/14-14, №1339/14-14, №1336/14-14, №1348/14-14, №1331/14-14, №1343/14-14 від 26.09.2014 року, надано дозволи ОСОБА_1. на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства розташованих на території Бандурівської, Долинівської, Червоненської сільських рад за межами населених пунктів (а.с.10, 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 37, 39, 41, 43, 45, 46, 49, 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 79, 81, 83, 85, 87, 89, 91).

Відповідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ, представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Згідно ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прокурор посилався на неможливість отримання декількох земельних ділянок третьою особою, що знаходяться на території одного району, але не межують одна з одною.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюються Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 р. №973-ІV (далі - Закон №973-ІV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Як передбачено ч.1 ст.7 Закону №973-ІV, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

На виконання вказаних вимог, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з відповідними заявами, в яких зазначив визначені законом, як обов'язкові, необхідні дані, а також додав викопіювання з кадастрової карти, копії паспорту, ідентифікаційного коду, диплома, що підтверджує наявність здобутої в аграрному навчальному закладі освіти (а.с.11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27-36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64-78, 80, 82, 84, 86, 88, 90, 92-102).

Виходячи із аналізу наданих документів ОСОБА_1 підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою були відсутні.

З приводу доводів позивача щодо надання ОСОБА_1 земельних ділянок в оренду, які розташовані не єдиним масивом, суд враховує наступне.

Згідно ч. 7 ст. 7 Закону №973-ІV, земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Суд звертає увагу на той факт, що термін "земельна ділянка" вживається в ч. 7 ст. 7 Закону №973-ІV в множині, що передбачає можливість їх отримати декілька.

Окрім цього, термін «єдиний земельний масив» введений Законом «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 р. №899-ІV (далі - Закон №899-ІV), однак його зміст чітко не визначений.

Разом з тим, вказаний Закон №899-ІV описує, в тому числі, земельний масив - як сукупність земельних ділянок сільськогосподарського призначення (сільськогосподарських угідь) придатних для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства та несільськогосподарських угідь, необхідних для їх обслуговування (зокрема, земель під польовими дорогами, меліоративними системами, господарськими шляхами, прогонами), що мають спільні межі та обмежені природними та/або штучними елементами рельєфу (автомобільними дорогами загального користування, полезахисними лісовими смугами та іншими захисними насадженнями, водними об'єктами тощо).

Тобто в розумінні земельного масиву не є виключно земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Таким масивом є й земельні ділянки с/г призначення з іншими несільськогосподарськими угіддями, що узгоджується з ч. 7 ст. 7 Закону №973-ІV, в розумінні якого єдиний масив - це земельні ділянки з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Дане узгоджується з відсутністю в законодавстві заборони мати громадянину декілька земельних ділянок, а також отримувати фермерським господарством їх після реєстрації.

Окрім цього представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що Бадика не надав відповідних обґрунтувань необхідності та можливості обробітку землі, необхідності отримання саме такої їх кількості. Представник позивача послався на ч.1 ст.7 Закону №973-ІV, відповідно до змісту якої у заяві на отримання земельної ділянки зазначається, зокрема, бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. При цьому представник позивача вважає тотожними поняття "обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства" та "обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням можливостей її обробітку".

В судовому засіданні на запитання суду представник позивача підтвердив відсутність визначеної в законодавстві необхідності подання додаткових документів, окрім визначених ч.1 ст.7 Закону №973-ІV.

Згідно ч.2 ст.7 Закону №973-ІV заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Тобто законодавством надання оцінки відповідній заяві віднесено до компетенції відповідача.

В позові прокурор, а в судовому засіданні представник позивача посилався на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в постанові від 22.01.2014 року по справі №К/800/40388/13, яка на його думку, ухвалена з тотожного спору.

Суд не приймає посилання представника позивача в цій частині, оскільки дана постанова ухвалена за інших обставин.

Так, Вищий адміністративний суд України, в постанові від 22.01.2014 року по справі №К/800/40388/13В зазначив, що в ході прокурорської перевірки було встановлено, що громадянин намірів займатися фермерським господарством не мав, оскільки у нього немає сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку земель, а землі планував обробляти із іншою особою, в якої працював за трудовим наймом.

З матеріалів даної справи вбачається, що прокуратурою Гайворонського району в ході перевірки не встановлено того, що ОСОБА_1 не мав намірів займатися фермерським господарством. Не надано доказів зворотного прокурором і в ході судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не доведено наявності порушень інтересів держави з боку відповідача, не визначено в чому вони полягають, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова