Справа № 815/7272/14
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7272/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 865,74 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області (далі УПФУ в Балтському районі) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 865,74 грн.

Позивач до судового засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області.

Відповідач до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином та своєчасно у відповідності до вимог ст.ст.33,35 КАС України, а тому на підставі положень ст.128 КАС України справа розглядалась за її відсутності за наявними в справі доказами.

Згідно положень частини 6 ст.128 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд за результатами розгляду справи у порядку письмового провадження, оцінивши повідомленні позивачем обставини та дослідивши наявні в справі письмові докази, доходить висновку, що позовні вимоги управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема, забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій та інших соціальних виплат, що здійснюються з коштів Пенсійного фонду України; здійснення в межах своєї компетенції контрольних функцій (п. 3 Положення).

Відповідно до покладених на нього завдань Пенсійний фонд України планує доходи та видатки Пенсійного фонду України; прогнозує і моделює надходження коштів до бюджету Пенсійного фонду України та ефективний розподіл фінансових ресурсів Пенсійного фонду України для забезпечення соціальних виплат; організовує, координує та контролює роботу органів Пенсійного фонду України щодо забезпечення збирання та акумулювання страхових внесків, інших надходжень до бюджету Пенсійного фонду України відповідно до законодавства; стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не сплачених сум страхових внесків.

Згідно абз. 5 ст.7 Прикінцевих положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набув чинності з 01.01.2011 року - стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення боргу) фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, тобто, вони є застрахованими особами. Згідно із п. 5 ст. 14 одночасно вони є і страхувальниками, а в силу положень ст. 15 зазначеного Закону - платниками страхових внесків.

Пунктом 2 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують 42 відсотка суми єдиного податку до Пенсійного фонду України. Тобто, визначена частина суми єдиного податку перераховується до Пенсійного фонду як страховий внесок, що сплачується фізичною особою підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до п.п. 4 п. 8 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 08.07.2010року №2461-VI, який набрав чинності 17.07.2010 року) фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Отже, оскільки розмір страхових внесків, який включається до суми єдиного податку та перераховується в подальшому до Пенсійного фонду, є меншим від встановленого законом розміру обов'язкового до сплати мінімального страхового внеску, законодавець встановив обов'язок для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, з урахуванням сплаченої суми страхового внеску у складі єдиного податку здійснювати доплату страхових внесків, внаслідок чого загальна сума страхового внеску, сплачена таким суб'єктом підприємницької діяльності, дорівнюватиме сумі мінімального страхового внеску, встановленого Законом.

Згідно ст. 1 Закону України № 1058-IV мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що визначається розрахунком як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Відповідно до ст. 4 Закону України №400/97-ВР на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлена ставка збору в розмірі 33,2%.

Статтею 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року №2154-VI встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 липня 2010 року - 888,00 грн., з 1 жовтня 2010 року - 907,00 грн., з 1 грудня 2010 року - 922 грн.

Отже, щомісячний мінімальний страховий внесок за липень-вересень 2010 року становив 294,82 грн. (888,00 х 33,2% = 294,82), за жовтень-листопад 2010 року - 301,12 грн. (907,00 х 33,2% = 301,12), за грудень - 306,10 грн. ( 922,00 х 33,2% = 306,10).

Згідно ч. 4 та ч. 6 ст. 20 Закону України №1058-IV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для відповідача є квартал.

Відповідно до п. 2 ст. 106 цього ж Закону суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або своєчасно не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків.

Частиною 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 28.07.2008 року Балтською районною державною адміністрацією Одеської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (а.с. 4-5).

Будучи платником єдиного податку, ОСОБА_1 перебувала на обліку в УПФУ в Балтському районі як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до ст.1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року (далі Закон України № 400/97-ВР) (а.с. 10).

Як вбачається із повідомлень-розрахунків УПФУ в Балтському районі, у ОСОБА_1 виникла заборгованість по сплаті страхових внесків за липень, вересень та грудень 2010 року у сумі 865,74 грн. (а.с. 6, 7).

УПФУ в Балтському районі було вручено ОСОБА_1 відповідно 10.05.2011 року та 13.12.2010 року вимоги про сплату боргу №Ф398 від 10.05.2011 року на суму 296,10 грн. та № Ф398 від 13.12.2010 року на суму 569,64 грн. (а.с. 8, 9), які відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку оскаржено не було.

Зазначені вимоги про сплату боргу неодноразово перебували на виконанні у відділу державної виконавчої служби Балтського районного управління юстиції (а.с. 11-28), однак заборгованість по сплаті страхових внесків за липень, вересень та грудень 2010 року у сумі 865,70 грн. станом на момент розгляду справи не стягнуто.

15.07.2014 року підприємницьку діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця було припинено на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 року у справі № 815/4406/13-а (а.с.4-5).

Частиною 2 ст.128 ГК України встановлено, громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Також згідно зі ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями). Згідно ст.55 ГК України суб'єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця, а лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Тобто суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Таким чином, фізична особа-підприємець при здійсненні ним підприємницької діяльності є подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою.

Згідно зі ст.51 ЦК України,128 ГК України до фізичних осіб-підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність.

Предметом стягнення з відповідача в даній справі є заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 865,74 грн., яка виникла під час здійснення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підприємницької діяльності.

Крім того, відповідно до пп.4 п.11.32 розділу ХІ «Порядку обліку платників податків і зборів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011 року, державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем доведено наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед управлінням Пенсійного фонду України у в Балтському районі в сумі 865,74 грн., суд вважає, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, заснованими на діючому законодавстві, підтвердженими доданими до позову документами, та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 865,74 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 865,74 грн. (вісімсот шістдесят п'ять гривень сімдесят чотири копійки) на користь управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області, , на р/р 1516 в Балтському ВАТ «Ощадбанк» №2822.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на постанову, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Білостоцький О.В.