Справа № 826/9317/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 лютого 2015 року № 826/9317/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Аблова Є.В., судді Амельохіна В.В., судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Національного агентства України з питань державної служби про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Національного агентства України з питань державної служби про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, визнання протиправною бездіяльності, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачами при прийнятті оскаржуваних наказу та розпорядження порушено імперативні норми Конституції України та Закону України «Про державну службу».

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України «Про відставку ОСОБА_1» №512-р від 27 травня 2014 року; визнати протиправним та скасувати наказ Голови Національного агентства України з питань державної служби «Про припинення виконання службових обов'язків ОСОБА_1 у зв'язку з відставкою» №64-к10 від 2 червня 2014 року; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді першого заступника Голови Національного агентства України з питань державної служби; визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України та Національного агентства України з питань державної служби, яка виразилась в ненаданні ОСОБА_1 гарантованої законодавством відпустки без збереження заробітної плати для домашнього догляду за дитиною визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях представник Кабінету Міністрів України зазначив, що оскаржуване розпорядження прийняте на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З наявних в матеріалах справи письмових заперечень представника Національного агентства України з питань державної служби вбачається, що останнє заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки оскаржуваний наказ прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене та неявку в судове засідання представників відповідачів, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

27.05.2014 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження №512-р «Про відставку ОСОБА_1», яким прийнято відставку першого заступника Голови Національного агентства України з питань державної служби ОСОБА_1 відповідно до абзацу другого частини другої статті 31 Закону України «Про державну службу».

На підставі зазначеного розпорядження Національне агентство України з питань державної служби 02.06.2014 року прийняло наказ №64-к10 «Про припинення виконання службових обов'язків ОСОБА_1 у зв'язку із відставкою».

Незгода зі звільненням зумовила звернення позивача до суду з метою захисту порушених прав з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України №411/2013 від 30.07.2013 року ОСОБА_1 призначено першим заступником голови Національного агентства України з питань державної служби.

25.04.2014 року позивач на ім'я Прем'єр-міністра України подала заяву відповідно до статті 31 Закону України «Про державну службу» про відставку з посади першого заступника голови Національного агентства України з питань державної служби у зв'язку з етичними перешкодами для перебування на державній службі.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 р. (далі - Закон №3723-ХІІ).

При цьому, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відносини публічної служби характеризуються спеціальною, відмінною від трудових відносин, процедурою призначення та звільнення з роботи особи, яка перебуває на публічній службі та проходження публічної служби.

Підстави припинення державної служби визначені статтею 30 Закону №3723-ХІІ.

Так, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі, зокрема, відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону).

Відповідно до статті 25 Закону №3723-ХІІ до другої категорії посад державних службовців відносяться, зокрема, посади заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади може мати не більше двох заступників, які призначаються на посади та звільняються з посад Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.

Згідно ст. 31 Закону №3723-ХІІ відставкою є припинення державної служби службовцем, який займає посаду першої або другої категорії, за його письмовою заявою.

Підставами для відставки є: принципова незгода з рішенням державного органу чи посадової особи, а також етичні перешкоди для перебування на державній службі; примушування державного службовця до виконання рішення державного органу чи посадової особи, яке суперечить чинному законодавству, що може заподіяти значної матеріальної або моральної шкоди державі, підприємствам, установам, організаціям або об'єднанням громадян, громадянину; стан здоров'я, що перешкоджає виконанню службових повноважень (за наявності медичного висновку).

Як уже зазначалось, 25.04.2014 року позивач на ім'я Прем'єр-міністра України подала заяву відповідно до статті 31 Закону України «Про державну службу» про відставку з посади першого заступника голови Національного агентства України з питань державної служби у зв'язку з етичними перешкодами для перебування на державній службі.

Дана заява зареєстрована в департаменті забезпечення документообігу Секретаріату Кабінету Міністрів України 28.04.2014 року за №16045/0/1-14.

Згідно ч. 3 ст. 31 Закону №3723-ХІІ відставка приймається або в ній дається мотивована відмова державним органом або посадовою особою, які призначили державного службовця на цю посаду. Рішення про прийняття відставки або відмову в ній приймається у місячний термін. У разі відмови у відставці державний службовець повинен продовжувати виконання службових обов'язків і має право на звільнення в порядку, передбаченому Кодексом законів про працю України.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством передбачено два варіанти дій: прийняття відставки або мотивована відмова в ній. При цьому, законодавець обмежує прийняття рішення про прийняття відставки або відмову в ній місячним терміном.

Відповідно до п. 10 Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. N 298, посадова особа, яка вносить подання про призначення на посаду осіб, зазначених у пункті 1 цього Порядку, може звертатися з пропозицією щодо звільнення з посади таких осіб.

У разі внесення пропозиції щодо відставки особи у поданні зазначається, що передбачені законодавством виплати відповідній особі здійснюються за рахунок фонду оплати праці органу, в якому вона працює. До подання додаються письмова заява особи з поясненням причин відставки, інші документи, що обґрунтовують мотиви відставки, проект рішення про відставку, завізований керівником відповідного органу.

Матеріалами справи підтверджується, що Кабінетом Міністрів України за наслідками розгляду на засіданні пропозиції Прем'єр-міністра України про прийняття відставки ОСОБА_1 з посади першого заступника Голови Національного агентства України з питань державної служби, правомірно та в межах наданих повноважень видано оскаржуване розпорядження про прийняття відставки позивача.

Крім того, суд зазначає, що оскаржуване розпорядження від 27.05.2014 року прийняте КМУ в межах законодавчо визначеного місячного терміну з урахуванням того, що заява позивача зареєстрована в КМУ 28.04.2014 року.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність прийняття оскаржуваного розпорядження №512-р від 27.05.2014 року, а відтак відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до п. 15 Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. N 298, на підставі акта Президента України або Кабінету Міністрів України щодо призначення на посаду чи звільнення з посади особи в установленому порядку відповідним органом або підприємством у триденний строк видається наказ (розпорядження) за місцем її роботи, в якому зазначається дата початку роботи на відповідній посаді або припинення роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядження Кабінету Міністрів України №512-р від 27.05.2014 року надійшло до Національного агентства України з питань державної служби 02.06.2014 року, у зв'язку з чим 02.06.2014 року прийнято наказ №64-к10 «Про припинення виконання службових обов'язків ОСОБА_1 у зв'язку із відставкою».

Наведене свідчить, що Національне агентство України з питань державної служби при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством України, оскільки наказ виданий на підставі розпорядження КМУ та в межах триденного строку з дня надходження відповідного акта про звільнення позивача з посади.

Додатково суд зазначає, що доводи позивача щодо її звільнення з посади в період тимчасової непрацездатності не беруться до уваги, оскільки згідно ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, в той час як в даному випадку підставою для припинення державної служби позивача була її заява про відставку.

Наведене в сукупності свідчить про правомірність оскаржуваного наказу та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді є похідними від позовних вимог, підстав для задоволення якої судом не вбачається, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України та Національного агентства України з питань державної служби, яка виразилась в ненаданні ОСОБА_1 гарантованої законодавством відпустки без збереження заробітної плати для домашнього догляду за дитиною визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади) суд зазначає наступне.

Пунктом 6 ст. 179 КЗпП України визначено, що у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов'язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

При цьому, згідно ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач подала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною 27.05.2014 року, тобто в день прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України №512-р, яким прийнято відставку першого заступника Голови Національного агентства України з питань державної служби ОСОБА_1.

Наведене свідчить про відсутність підстав для надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати, оскільки на момент звернення з відповідною заявою трудові відносини позивача були припинені.

Крім того, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, доведено суду правомірність прийнятого оскаржуваного наказу та оскаржуваного розпорядження.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Амельохін В.В.

Суддя Шулежко В.П.