Справа № 823/3668/13-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3668/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В. О. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

представника позивача Павленка А. А., представників відповідача Крайньої Л. В., Дудник Т. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Атіква Естейт" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області про визнання протиправними та скасування припису, протоколу та постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ " Атіква Естейт " звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області про визнання протиправними та скасування протоколу від 22.10.2013 р. № 580, припису від 22.10.2013 р. № 241 та постанови від 28.10.2013 р. № 598.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 року, у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.09.2014 р. касаційну скаргу ТОВ "Атіква Естейт" задоволено частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 р. скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області № 598 від 28 жовтня 2013 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Визнано протиправним та скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області № 241 від 22 жовтня 2013 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування протоколу № 580 від 22 жовтня 2013 року про правопорушення у сфері містобудівної діяльності закрито.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 195 КАС України судове рішення переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем було проведено позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил із реконструкції АЗС зі зміною фасадів за адресою: м. Умань, вул. Жовтневої Революції, 64.

В ході проведеної перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.1.6 ДБН-А.3.1-5-2009 "Організація будівельного виробництва", абзаців 1, 3, 4 ч.1 ст.25 Закону України "Про основи містобудування", п.3 ч.1 ст.34 та ч.1 ст.37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.2 абз.4 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року за №466; п.9.11, п.п. 9.11.1 п.п.9.11.2 ДБН-А.3.1-5-2009 "Організація будівельного виробництва", ст.11 Закону України "Про архітектурну діяльність"; п.1.23 ДБН-А.3.1-5-2009 року "Організація будівельного виробництва", ч. 8 та ч. 10 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року за № 461.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 22.10.2013 р., винесено припис № 241 від 22.10.2013 р., складено протокол про порушення у сфері містобудівної діяльності № 580 від 22.10.2013 р. та винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування № 598 від 28.10.2013 р.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Ч. 3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI від 17.02.2011 р. та ч. 2 ст. 3 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" передбачено, що до повноважень органу державного архітектурно-будівельного контролю віднесено розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та застосування санкцій за ці правопорушення, наприклад, накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію.

Розмір штрафу за таке правопорушення залежить від категорії складності об'єкта будівництва.

У статті 1 Закону України "Про об'єкти підвищеної небезпеки" від 18.01.2001 р. № 2245-III визначені, зокрема, наступні поняття:

об'єкт підвищеної небезпеки - об'єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об'єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру;

потенційно небезпечний об'єкт - об'єкт, на якому можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини, біологічні препарати, а також інші об'єкти, що за певних обставин можуть створити реальну загрозу виникнення аварії.

Таким чином, вказаною нормою розмежовано поняття об'єкта підвищеної небезпеки та потенційно небезпечного об'єкта.

Згідно статтею 9 цього ж Закону суб'єкт господарської діяльності ідентифікує об'єкти підвищеної небезпеки відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що об'єкти підвищеної небезпеки визначаються на підставі класу наслідків (відповідальності) за результатом їх ідентифікації, в тому числі, відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин.

Аналогічно, у відповідності до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. № 3038-VI, категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що для вирішення цього спору необхідно повно та всебічно встановити усі обставини справи, які потребують спеціальних знань та можуть бути встановлені, зокрема, шляхом проведення експертизи у справі.

Судом першої інстанції було отримано два висновки судово - будівельних експертиз: Київської незалежної судово - експертної установи від 14.07.2014 р. № 0898 (а. с. 106 - 124 Т. 3), ТОВ «Контакт - Сервіс» від 12.11.2014 р. № 43/14/буд. (а. с. 145-183 Т. 3).

Як вбачається колегією суддів з висновків обох експертиз, виконані роботи на об'єкті позивача в основному відносяться до поточного ремонту, за винятком певної частини робіт, що відносяться до капітального ремонту.

У листі Державного комітету України з будівництва та архітектури № 7/7-401 від 30.04.2003 р. надано визначення терміну капітального ремонту будівлі, як комплексу ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв'язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об'єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). Поточним ремонтом визначено комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання.

В даному листі зазначено, що якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Поточний ремонт повинен провадитись з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об'єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявними в матеріалах справи висновками експертиз підтверджується відсутність обов'язку у позивача отримувати відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт, зважаючи на те, що дозвільна система для поточних ремонтів діючим законодавством не передбачена, оскільки у відповідності до Порядку будівельних робіт, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 р. № 466, будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Крім того, в судовому засіданні 12.02.2015 р. представники відповідача акцентували увагу суду апеляційної інстанції на неправомірності визначення сертифікованим судовим експертом з вищою інженерно - будівельною освітою об'єкту перевірки IV категорії складності.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 81 КАС України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначаються судом.

У відповідності до ч. 5 ст. 82 КАС України висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак, незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Представниками відповідача в судовому засіданні підставою для застосування даної норми зазначено практику ВАС України.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що судово - будівельна експертиза проведена саме на виконання ухвали ВАС України у даній справі, оскільки суд касаційної інстанції встановив, що вирішення даної справи потребує спеціальних знань, тим самим виключивши можливість для суду першої та апеляційної інстанції самовільно тлумачити архітектурно - будівельні норми.

Окрім того, в ухвалі ВАС України від 10.09.2014 р. у справі № 823/3667/13 - а за позовом ТОВ «Атіква Естейт» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області про визнання протиправним та скасування припису, протоколу та постанови, при направленні справи на новий розгляд, в мотивувальній частині зазначено, що об'єкти підвищеної небезпеки визначаються на підставі класу наслідків (відповідальності) за результатом їх ідентифікації відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин.

На підставі зазначеного у справі № 823/3667/13 - а суд касаційної інстанції дійшов висновку, що без належного обґрунтування підстав, суди віднесли автозаправну станцію до об'єкту підвищеної небезпеки V категорії складності, виконання робіт на якому без відповідного дозволу є правопорушенням у сфері містобудівної діяльності, передбаченим п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Отже, касаційним судом було зазначено, що для правильного вирішення справи судам, з урахуванням описаних вище норм, необхідно встановити чи є автозаправна станція, за результатами перевірки якої складено спірну постанову, об'єктом підвищеної небезпеки, що відноситься до V категорії складності.

У висновку судової будівельно - технічної експертизи № 43/14/буд. експертом встановлено, що об'єкт перевірки відноситься до класу наслідків СС2 (середні наслідки), що виключає можливість віднесення даного об'єкту до V категорії складності.

Таким чином, колегія суддів зазначає про безпідставність висновків відповідача щодо неправильності висновку судової експертизи.

Також, зазначаючи про протилежну практику ВАС України щодо визначення категорії складності для АЗС, відповідачем не зазначено характеристик автозаправних станції, що були об'єктами розгляду інших судових справ та класів наслідків, до яких вони відносяться, що позбавило можливості суд апеляційної інстанції врахувати певну судову практику з даної категорії справ при розгляді справи.

В свою чергу, як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до відповідальності за порушення абз. 2 п. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", що передбачає собою накладення штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат за виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання на об'єктах V категорії складності.

Натомість, для ІV категорії складності передбачена інша норма, відповідальність за порушення якої є значно меншою (абз. 1 п. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності"), що також свідчить про порушення прав позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Атіква Естейт" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області про визнання протиправними та скасування припису, протоколу та постанови залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 17.02.2015 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.