Справа № 804/15546/13-а
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 рокусправа № 804/15546/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства доходів і зборів України

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, третя особа-1 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», третя особа-2 Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства доходів і зборів України щодо невиплати громадянину ОСОБА_1 страхової суми у розмірі 198062,64 грн. Зобов'язано відповідача виплатити ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 198062,64 грн.

Постанову суду мотивовано тим, що Міністерство доходів і зборів України (яке є правонаступником ДПА) не здійснило жодних дій направлених на виплату страхового відшкодування позивачеві або дій, пов'язаних із прийняттям рішення про відмову у відшкодуванні позивачеві страхової суми у строки визначені умовами договорів та у спосіб, визначений Порядком №349, що є бездіяльністю відповідача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої податковий орган просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, та в задоволенні позову відмовити. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначив, що починаючи з 01.08.2008 року податковий орган не виконував належним чином свої зобов'язання, встановлені ЗУ «Про державну податкову службу в Україні». Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засідання позивач свої заперечення проти апеляційної скарги підтримав, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин ОСОБА_1 проходив службу у органах державної податкової служби з 09.07.1990р. по 07.10.2004р. на посадах начальника Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та на посаді начальника Державної податкової служби у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, що підтверджується наявною у справі довідкою ДПА у Дніпропетровській області від 17.05.2006р. №11809/10/04-142 (а.с.26). 10.04.2006р. обласною МСЕК № 3 позивачеві була встановлена третя група інвалідності та визначений ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 60%, про що свідчать копії довідок наявних у матеріалах справи (а.с.31-32). Позивач на момент отримання інвалідності та втрати працездатності проходив державну службу у органах державної податкової служби, та був застрахованою особою відповідно до положень Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та постанови КМУ від 03.06.1994р. №349 «Про затвердження Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби». У зв'язку з чим з настанням страхового випадку позивач звернувся через ДПА у Дніпропетровській області до Державної податкової адміністрації України (правонаступником якої є Міністерство доходів і зборів України) із заявою про виплату позивачеві страхового відшкодування. Заява разом із поданими документами була перевірена та 01.08.2008р. направлена до страхової компанії з якою було укладено договір на закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування (ПАТ «СК «БРОКБЕЗНЕС») на виплату страхових сум, в т.ч. і позивачу, що підтверджується копією відповідного листа від 01.08.2008р. №20821/10/01-219 (а.с.33). Однак, товариством «СК «БРОКБІЗНЕС» у період з 2008р. по 2010р. сума страхового відшкодування не була виплачена позивачеві з посиланнями на те, що станом на 31.12.2008р. страхові платежі, що були перераховані страховій компанії за умовами договору № 029-1 від 20.06.2008р. були повністю використані для виплат страхових платежів застрахованим особам та згідно п.4 Порядку №349 кошти, яких не вистачає на виплату страхових сум доплачуються страхувальником - ДПА України у зв'язку з чим запропоновано звернутися до ДПА України для вирішення даного питання, що підтверджується листом від 27.01.2009р. (а.с.38).

В подальшому, позивач у порядку цивільного судочинства звертався до судових органів з позовом до ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 198062,64 грн. за результатами розгляду яких рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2013р. залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.08.2013р. позивачеві у задоволенні позову було відмовлено (а.с.66-73). Зі змісту судових рішень встановлено, що вина у невиплаті позивачеві страхового відшкодування товариством «СК «БРОКБІЗНЕС» була відсутня через відсутність коштів, необхідних для здійснення такої виплати у зв'язку з повним використанням страховиком сплачених страхових платежів за договором про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування (а.с.66-76). Позивач довідався, що його право на отримання страхового відшкодування порушене саме ДПА України лише 23.08.2013р.

Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції до даних правовідносин правильно застосовані Закону України «Про державну податкову службу в Україні», що діяв на момент виникнення спірних відносин, Закону України «Про страхування», норми Постанови КМУ від 03.06.1994р. №349 «Про затвердження Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (чинного на момент виникнення спірних відносин) посадові особи органів державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

Згідно з п.1 Порядку №349, обов'язкове державне особисте страхування посадових осіб органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Підпунктом «б» пункту 5 Порядку №349 (в редакції,чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що страховик виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку від займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою.

За положеннями ст. 41 Закону України «Про страхування» страховик не відповідає за зобов'язаннями держави, а держава - за зобов'язаннями страховика.

Згідно матеріалів справи 20.06.2008р. між ЗАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» (Страховиком) та ДПА України (Страхувальником) було укладено договір №029-1 про закупівлю послуг обов'язкового соціального страхування зі строком дії по 31.12.2008р.(а.с.45-47). 04.06.2009р. між тими самими сторонами було переукладено договір №029-2 зі строком дії до 31.12.2009р., а також 12.08.2010р. договір №029-000004 зі строком дії до 31.12.2010р. (а.с.48-54). Згідно п.3.2.3 договорів, Страховик взяв на себе зобов'язання виплачувати страхові суми застрахованим у семиденний термін з дня одержання Страховиком усіх необхідних документів від застрахованого або його спадкоємців за умови надходження на спеціальний рахунок Страховика страхових платежів у розмірах, необхідних для проведення виплат страхових сум.

При цьому, за п.3.4.1 вказаних вище договорів, Страхувальник (ДПА України) взяв на себе зобов'язання перераховувати на спеціальний рахунок Страховика (СК «Брокбізнес») страховий платіж, включаючи витрати Страховика на проведення страхування у розмірі 6 відсотків суми цього платежу за умови надходження коштів на реєстраційний рахунок ДПА України.

Згідно п.7.1 договору та відповідно до п.3 ст.631 ЦК України, зобов'язання Страховика по виплаті страхового відшкодування розповсюджується на страхові випадки, що сталися у проміжок часу з 20 червня 2005р. по 31.12.2009р. або до повного виконання Страховиком вимог пункту 3.2.5 договору (а.с.49).

Таким чином з аналізу вищенаведених норм та умов укладених ДПА України (правонаступником якого є Міністерство доходів і зборів України) вищенаведених договорів, можна дійти висновку про те, що у разі втрати працездатності застрахованого працівника органу державної податкової служби чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, п.5 Порядку №349 на ДПА України покладено обов'язок виплатити страхову суму застрахованій особі шляхом, визначеним згідно до вищенаведених умов договорів на закупівлю послуг обов'язкового соціального страхування.

Позивач під час виконання своїх службових обов'язків, працював на посаді начальника Державної податкової служби у Жовтневому районі м. Дніпропетровська з 24.05.1999р. по 07.10.2004р., втратив працездатність, що у відсотковому відношенні становила 60% внаслідок захворювання, яке призвело до встановлення позивачеві 3 групи інвалідності, що підтверджується довідками обласної МСЕК № 3 від 10.04.2006р. (а.с.31-32).

Згідно довідки ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська станом на 01.02.2008р. середній місячний заробіток за посадою позивача, на якій він перебував у органі державної податкової служби склала 5501,74 грн., втрата працездатності встановлено довідкою обласної МСЕК №3 на рівні 60%, отже, розмір страхового відшкодування становить - 198062,64 грн. (5501,74грн. х 60 х 60%= 198062,64 грн.) (а.с.27, 33).

Як свідчать матеріали справи, позивач у зв'язку з настанням страхової події звернувся до державної податкової служби із заявою про виплату йому страхового відшкодування та державною податковою службою були перевірені документи позивача та направлені до страхової компанії - ЗАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» 01.08.2008р., зокрема, і щодо виплати страхового відшкодування і позивачеві, що підтверджується відповідним супровідним листом (а.с.34).

Однак, ЗАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» страхове відшкодування не виплатила позивачеві посилаючись у листі від 27.01.2009р. на те, що ДПА України не здійснила доплату коштів, яких не вистачає на виплату страхових сум у відповідності до п.4 Порядку №349 (а.с.39). Пункт 4 вказаного вище Порядку №349 встановлює, що страхові платежі, не використані у поточному році на виплату страхових сум, зараховуються до чергових платежів, а кошти, яких не вистачає на виплату страхових сум, доплачуються страхувальником.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме ДПА України, як страхувальник повинна була перерахувати кошти для виплати страхового відшкодування позивачеві у відповідності до вимог п.4, п.5 Порядку №349 та умов вищевказаних укладених договорів.

Згідно ч.2 Указу Президента України «Про Міністерство доходів і зборів України» від 18.03.2013р. № 141/2013 - Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби та Державної митної служби України, що реорганізуються. ДПА України, правонаступником якого є Міністерство доходів і зборів України, не здійснив жодних дій направлених на виплату страхового відшкодування позивачеві або дій, пов'язаних із прийняттям рішення про відмову у відшкодуванні позивачеві страхової суми у строки визначені умовами вищенаведених договорів та у спосіб, визначений Порядком №349, що є бездіяльністю відповідача.

Факти невиплати позивачеві страхового відшкодування ЗАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» у розмірі 198062,64 грн. відбулися за відсутності вини страхової компанії, а через недостатність отриманих коштів від страхувальника - ДПА України, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2013р. у справі №2/201/709/2013, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.08.2013р.(а.с.66-72). Факт недостатності перерахованих страхових платежів саме ДПА України як страхувальником встановлений вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Бездіяльність відповідача у невиплаті позивачеві суми страхового відшкодування у розмірі 198062,64 грн., яка мала місце у період з 2008р. по 2010р.р. є неправомірною, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача та визнав бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві суми страхового відшкодування протиправною та зобов'язав відповідача вчинити дії щодо виплати позивачеві вищевказаної суми страхового відшкодування.

Отже, суд першої інстанції не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, повно та всебічно дослідив матеріали та обставини справи, правильно встановив характер спірних правовідносин і для їх вирішення правильно застосував норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства доходів і зборів України - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, третя особа-1 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», третя особа-2 Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна