Справа № 668/11119/13-а (6а/668/32/13)
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. м. Київ К/800/4505/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні на ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 04.09.2013р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013р., постановлених за поданням відділу Державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про перерахунок пенсії, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року відділ Державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні звернувся до суду першої інстанції із поданням про зміну способу і порядку виконання рішення суду в порядку ч. 1 ст. 163 КАС України шляхом зміни із зобов'язання відповідача призначити та здійснити перерахунок державної та додаткової пенсії позивачу відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру основної пенсії 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 13.10.2010р. по 22.07.2011р. на стягнення виплати у розмірі 36464,68 грн, які нараховані відповідачем відповідно до рішення суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 04.09.2013р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013р., подання задоволено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання встановлення способу виконання рішення. Просить скасувати постановлені судами рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні подання про встановлення порядку і способу виконання рішення суду.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, під зміною способу і порядку виконання рішення суду розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Таким чином, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту. При цьому, відстрочити або розстрочити, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суд може лише у виняткових випадках.

Задовольняючи подання про зміну способу і порядку виконання рішення суду, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність передбачених статтею 263 КАС підстав для зміни способу і порядку виконання рішення суду та про можливість зміни способу і порядку виконання судового рішення шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат.

Проте судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що виконання відповідачем рішення суду неможливе через відсутність фінансування з Державного бюджету України.

У касаційній скарзі, зокрема, відповідач вказує, що виплата нарахованих сум соціальної допомоги буде здійснена управлінням ПФУ після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Отже, виконання рішення суду можливе, хоча й за певних умов, а отже підстави для зміни способу виконання рішення суду відсутні.

Аналіз оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій свідчить про те, що суди, змінюючи спосіб виконання постанови суду, фактично змінили її суть.

Посилання на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у рішенні від 11.11.2014р. у справі №21-394а14.

Відповідно до положень статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 229, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 04.09.2013р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013р. скасувати.

В задоволенні подання відділу Державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні про зміну способу і порядку виконання судового рішення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський