Справа № 823/3953/14
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року справа № 823/3953/14

15 год. 20 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Демченко Н.Ю.,

представника позивача - Чернеця С.С. (згідно з довіреністю),

представника відповідача - Нечитайло С.П. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаси-Соя» до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

25.12.2014 товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаси-Соя» (далі-позивач) звернулось у Черкаський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі-відповідач), в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі-ППР) від 19.12.2014 №; стягнути з Державного бюджету на користь позивача судові витрати.

Позов мотивовано тим, що наказ та акт позапланової невиїзної перевірки позивач отримав несвоєчасно, що унеможливило подати документи бухгалтерського та податкового обліку на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентами: ТОВ «Формула Провіт», ТОВ «Регіон Прайс», ТОВ «Енерджи Прайс», ТОВ «Протектід», ТОВ «Сервіс Гарант Груп», ТОВ «Екологічні Ресурси України», - що призвело до прийняття неправомірного ППР та незаконного донарахування грошових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Відповідач проти позову заперечував на тій підставі, що позивач не підтвердив документами показники податкового обліку, у зв'язку з чим відповідач дійшов висновку про їх фактичну відсутність. Тому, відповідач вважає, правомірним донарахування оспорюваних зобов'язань.

У судових засіданнях представники сторін підтримали свої правові позиції у спорі.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з таким.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаси-Соя» зареєстроване як юридична особа з 19.01.2007 ().

Суд встановив, що на підставі наказу від 02.12.2014 №21 головний державний ревізор-інспектор відділу податкового аудиту окремих платників управління податкового аудиту Сердюк С.О. провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства у взаємовідносинах з ТОВ «Формула Провіт», ТОВ «Регіон Прайс», ТОВ «Енерджи Прайс» за березень-квітень 2014 року; ТОВ «Протектід» за червень 2014 року; ТОВ «Сервіс Гарант Груп», ТОВ «Екологічні Ресурси України» за липень 2014 року.

Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), в результаті чого встановлено заниження ПДВ на загальну суму 667007,00грн. (у т.ч. за березень 2014 року - 90043,00грн., за квітень 2014 року - 216125,00грн., за червень 2014 року - 141147,00грн., за липень 2014 року - 219692,00грн.).

За результатами перевірки складено акт від 03.12.2014 №2/23-01-22-04/34863644 (далі - акт перевірки), на підставі якого відповідач прийняв оскаржуване ППР від 19.12.2014 №, яким збільшив позивачу розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 1000511,00грн. (667007,00грн. - основний платіж та 333504,00грн. - штрафна (фінансова) санкція).

Суд звернув увагу, що основна сума донарахувань ПДВ відповідає розміру податкового кредиту позивача згідно з податковими накладними (далі - ПН) від вищевказаних контрагентів позивача.

Про безпідставність взяття цього податкового кредиту згідно з даними акту перевірки відповідач дійшов внаслідок відсутності у позивача первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій із вищевказаними контрагентами. Крім того, за результатами перевірок контрагентів позивача, встановлено, що за оскаржуваний період у вказаних підприємств відсутні складські приміщення, транспорт, інші необхідні засоби для здійснення господарської діяльності.

Надаючи оцінку обставинам справи суд врахував таке.

Суд звернув увагу, що наказ від 02.12.2014 №21 на проведення позапланової невиїзної перевірки 03.12.2014 разом з актом перевірки позивач отримав 05.12.2014, що підтверджується даними копій рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (том 3 а.с.50).

Однак, відповідно до вимог абз.2 п.78.4. ст.78 ПК України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

П.79.2. ст.79 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Оскільки цих вимог відповідач не дотримався, його доводи щодо ненадання документів, які підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій, та відсутність підстав їх враховувати суд не взяв до уваги і вважає, що ревізор розпочав перевірку за відсутності підстав, грубо порушивши вищевказані норми ПК України.

З письмових доказів у справі суд встановив, що знятий відповідачем податковий кредит позивач брав відповідно до договорів купівлі-продажу на кожну партію білково-вітамінної добавки, а саме: від 28.03.2014 №19 з ТОВ "Формула Профіт" на 17 тонн; від 29.04.2014 №23 з ТОВ «Регіон Прайс» на 18 тонн; від 30.04.2014 №280 з ТОВ «Енерджи Прайс» на 21,9 тонн; від 27.06.2014 №36 з ТОВ «Протектід» на 26,8 тонн; від 29.07.2014 №2907 з ТОВ «Сервіс Гарант Груп» на 18 тонн; від 28.07.2014 №2807 з ТОВ «Екологічні ресурси України» на 23 тонни.

Отримання товару за вказаними правовідносинами підтверджується видатковими накладними (далі - ВН), а саме: від 28.03.2014 №ФП000000603 (том 1 а.с.50); від 29.04.2014 №РП000000016 (том 1 а.с.85); від 30.04.2014 №ЕП000000097 (том 1 а.с.107); від 27.07.2014 №607 (том 1 а.с.127); від 30.07.2014 №885 (том 1 а.с.154); від 29.07.2014 №647 (том 1 а.с.184), - а переміщення - товарно-транспортними накладними (далі - ТТН) до них (том 1 а.с.62, 92, 113, 134, 166, 191).

Згідно з підп.14.1.27. п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1. ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування згідно з п.138.2. ст.138 ПК України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і щодо сплати ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат (правова позиція Вищого адміністративного суду України у справі К/800/30610/13 від 13 березня 2014 року).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996) первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд врахував ст.9 Закону №996, згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас ст.4 вказаного Закону України № 996-XIV встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Суд звернув увагу, що вищевказані ВН містять всі обов'язкові реквізити первинно-бухгалтерського документа, що дозволяє встановити вид, кількість та ціну товару, повністю ідентифікувати постачальника та осіб, що брали безпосередню участь у прийманні товару.

Під час судового розгляду справи позивач підтвердив, що товар, придбаний у вищезазначених контрагентів, використаний позивачем у власній господарській діяльності шляхом переробки його на олію соєву та макуху соєву, що підтверджується накладними на передачу матеріалів у виробництво та актами переробки сої (том 1 а.с.220-257, том 2 а.с.1-54). Вказаний товар відповідно до договору поставки купило ПАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» (а.с.55-60), що підтверджується відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними.

Із даних платіжних доручень (том 1 а.с.53, 88, 111, 158, 188) суд встановив, що оплата товару проведена у повному обсязі, взяття на облік проведено в оборотно-сальдовому рахунку за відповідний період (том 1 а.с.200-218). Про реальність виконання правочинів також свідчить те, що на придбаний товар позивач має посвідчення про якість на придбану білково-вітамінну добавку (том 1 а.с.86, 128, 155, 185).

Тому, суд дійшов висновку, що сукупності достатніх обставин вважати, що господарські операції позивача з ТОВ «Формула Провіт», ТОВ «Регіон Прайс», ТОВ «Енерджи Прайс», ТОВ «Протектід», ТОВ «Сервіс Гарант Груп», ТОВ «Екологічні Ресурси України» не мали реального характеру, немає.

Враховуючи викладене, суд вважає, що службова особа відповідача, яка безпосередньо проводила перевірку, провела її без дотримання принципу об'єктивності та повноти, оскільки під час її проведення не були досліджені наявні у позивача документи бухгалтерського обліку, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій. Висновок про неправомірність взяття податкового кредиту за правочинами, що реально не відбувалися, без висновку про неправомірність формування за їх рахунок витрат на переконання суду не відповідатиме вимогам податкового законодавства.

Розділ V ПК України визначає платників податку на додану вартість, об'єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов'язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Ст.200 ПК України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

П.200.1 цієї статті передбачено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Об'єктом оподаткування відповідно до підп. "а" п.185.1 ст.185 ПК України є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту.

Згідно з п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг відповідно до підп. "а" п.198.1 ст.198 ПК України виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 198.3, 198.6 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. П.184.1 ст.184 ПК України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Сукупний аналіз норм ПК України свідчить, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Суд встановив, що податковий кредит за правовідносинами з ТОВ "Формула Профіт" позивач взяв у сумі 90043,33грн. згідно ПН від 28.03.2014 №19; за правовідносинами з ТОВ «Регіон Прайс» - у сумі 97500,00грн. згідно з ПН від 29.04.2014 №208; за правовідносинами з ТОВ «Енерджи Прайс» - у сумі 118625,00грн. згідно з ПН від 30.04.2014 №24; за правовідносинами з ТОВ «Протектід» - у сумі 141146,67грн. згідно з ПН від 27.06.2014 №607; за правовідносинами ТОВ «Сервіс Гарант Груп» - у сумі 96450,00грн. згідно з ПН від 30.07.2014 №885; за правовідносинами з ТОВ «Екологічні ресурси України» - у сумі 123241,67грн. згідно з ПН від 29.07.2014 №647.

Суд звернув увагу, що ці ПН оформлені належним чином, підписані керівниками підприємств-контрагентів та включені до єдиного реєстру податкових накладних. На час виконання вищевказаних правочинів позивач відобразив у повному обсязі суми податкового кредиту, що підтверджується даними податкових декларацій з ПДВ.

Доводи відповідача про відсутність у контрагентів позивача ресурсів для здійснення господарської діяльності та складання ПН виключно для отримання податкової вигоди не підтверджено належними доказами.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява № 3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції" ст17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Суд встановив, що вищезазначені контрагенти позивача на момент здійснення господарських операцій зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. Одним з видів їх діяльності є «неспеціалізована оптова торгівля»; мали підтверджене місце реєстрації та були платниками ПДВ згідно з відповідними свідоцтвами.

Ч.2 ст.19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а висновки акту перевірки не підкріплені жодними доказами та носять характер суб'єктивних припущень.

Оскільки належних доказів на обґрунтування узгодженості дій позивача з вищезазначеними контрагентами щодо складання документів бухгалтерського та податкового обліку на отримання податкової вигоди відповідач не надав, зважаючи на наявність всіх необхідних документів бухгалтерського обліку на обґрунтування витрат та розміру взятого податкового кредиту позивача, суд дійшов висновку про неправомірність прийнятого ППР та необхідність його скасування.

У зв'язку з тим, що суд не вбачає порушень позивачем вимог податкового законодавства в частині формування податкового кредиту, застосування до нього штрафних санкцій є неправомірним.

Відповідно до п. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи розмір сплаченого судового збору за подання адміністративного позову і обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність повернення судового збору на користь позивача з Державного бюджету в розмірі 487,20грн.

Керуючись ст.ст. 2, 94, 159-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаси-Соя» - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 19.12.2014 №.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаси-Соя» () судовий збір в сумі 487,20грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копії постанови направити сторонам.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 17.02.2015