Справа № 813/3447/13-а
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Львів Справа № 876/12193/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

за участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представника позивача - Ткач М.Є.,

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Радар-03» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року у справі № 813/3447/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Радар-03» до Державного закладу «Франківська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Львова», Франківського відділу Львівського міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови про застосування адміністративно-запобіжних заходів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Радар-03» (далі - ТзОВ «Радар-03») звернулось до суду з позовом до Державного закладу «Франківська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Львова», Франківського відділу Львівського міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Львівській області, в якому просило визнати незаконною та скасувати постанову в.о. головного державного санітарного лікаря Франківського району м. Львова від 06 листопада 2012 року № 85/06.

Позов обґрунтовувало посиланням на протиправність оскаржуваної постанови. Зазначало, що під час проведення перевірки дотримання вимог санітарного законодавства, за результатами якої складено акт перевірки дотримання санітарного законодавства та винесено оскаржувану постанову, фактичні обставини на місцевості не встановлювались, а було використано лише неперевірені дані, викладені в зверненні ОСОБА_4 Також вказувало на безпідставне застосування при винесенні оскаржуваної постанови Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 березня 2011 року № 145.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ТзОВ «Радар-03» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити його позов повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує посиланням на викладені в позовній заяві обставини, а також на те, що припинення експлуатації як адміністративно-запобіжний захід міг застосовуватись лише у разі, якщо попередньо вжиті адміністративно-запобіжні заходи не призвели до припинення порушення вимог санітарного законодавства, а такі в даному випадку не застосовувались.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги поданої позивачем апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просила її задовольнити.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча їх належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, третю особу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що 06 листопада 2012 року Державним закладом «Франківська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Львова» була винесена постанова про застосування адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства № 86/06, якою постановлено припинити експлуатацію дворової вбиральні з вигрібною ямою, яка розташована на прибудинковій території по АДРЕСА_1, на відстані 13 метрів від житлового будинку, при нормативній відстані не менше 20 метрів, з 06 листопада на постійно. Відповідальність за виконання постанови покладено на начальника ЛКП «Навколо базару» Пеха А.В.

Підставою для прийняття вказаної постанови було звернення громадянина ОСОБА_4, мешканця житлового будинку АДРЕСА_1, щодо недотримання нормативної відстані від його житлового будинку до дворової вбиральні з вигрібною ямою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що експлуатація дворової вбиральні з вигрібною ямою, яка розташована на АДРЕСА_1 на відстані 13 метрів від житлового будинку, при нормативній відстані не менше 20 метрів, є порушенням норм санітарного законодавства, а відповідно при винесенні оскаржуваної постанови відповідач діяв в межах своєї компетенції та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Правовідносини щодо застосування адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства врегульовані Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-XII, Інструкцією про порядок застосування державною санітарно-епідеміологічною службою України адміністративно-запобіжних заходів, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 квітня 1995 року № 67 (далі - Інструкція), Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 березня 2011 року № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць».

Відповідно до статті 1 Закону № 4004-XII державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) - обов'язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров'ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення.

Статтею 4 Закону № 4004-XII громадянам гарантовано право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище.

Відповідно до вимог статті 42 Закону № 4004-XII головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують такі заходи для припинення порушення санітарного законодавства: обмеження, тимчасова заборона чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, об'єктів будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у разі невідповідності їх вимогам санітарних норм; обмеження, тимчасова заборона або припинення будівництва, реконструкції та розширення об'єктів у разі відступу від затвердженого проекту.

Згідно з пунктом 2.5 Інструкції припинення застосовується посадовою особою Держсанепідслужби України у разі порушення вимог санітарного законодавства для заборони: діяльності підприємств, установ, організацій, об'єктів будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у разі, якщо попередньо вжиті адміністративно-запобіжні заходи не дали змогу припинити порушення вимог санітарного законодавства; будівництва, реконструкції та розширення об'єктів у разі відступу від затвердженого проекту; інвестиційної діяльності у разі, якщо попередньо вжиті адміністративно-запобіжні заходи не дали змогу припинити порушення вимог санітарного законодавства.

Згідно з пунктом 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що експлуатація дворової вбиральні з вигрібною ямою, яка розташована на прибудинковій території по АДРЕСА_1 на відстані 13 метрів від житлового будинку, здійснювалась з порушенням вимог санітарного законодавства.

Доводи позивача про необхідність застосування в даному випадку Санітарних правил утримання територій населених місць, затверджених наказом головного санітарного лікаря СРСР від 05 серпня 1988 року № 4690-88, є безпідставними, оскільки ними також було встановлено мінімально допустиму відстань від вбиральні до житлових будинків не менше 20 метрів та з огляду на те, що у зв'язку з затвердженням Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць (наказ Міністерства охорони здоров'я від 17 березня 2011 року № 145) вони вважаються такими, що не застосовуються на території України.

Щодо посилання позивача на передчасне застосування такого адміністративно-запобіжного заходу як припинення експлуатації, то слід зазначити, що таке не заслуговує на увагу з огляду на те, що застосування в даному випадку інших адміністративно-запобіжних заходів, визначених Інструкцією, як то обмеження чи тимчасова заборона, враховуючи специфіку згаданого вище порушення санітарного законодавства, не призвело б до його припинення.

Окрім цього, слід зазначити, що позивачем не надано суду доказів належності йому на праві власності чи на іншому речовому праві об'єкта, експлуатацію якого припинено, що в свою чергу, з врахування того, що відповідальність за виконання оскаржуваної постанови покладено на начальника ЛКП «Навколо базару», свідчить про відсутність будь-яких доказів в підтвердження порушення прав, свобод чи інтересів позивача.

Аналізуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Радар-03» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року у справі № 813/3447/13-а - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 10 лютого 2015 року.