Справа № 2а/2570/1782/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/14628/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, в якому просить: визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому нарахованої та невиплаченої суми грошової допомоги при звільненні; зобов'язати відповідача сплатити нараховану та невиплачену суму грошової допомоги при звільненні; стягнути з відповідача середній заробіток за ввесь час затримки виплати по день фактичного розрахунку.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні адміністративного позову про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби по день фактичного розрахунку. Зобов'язано відповідача здійснити виплату ОСОБА_4 середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 червня 2011 року по 01 грудня 2011 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржуване нею рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивача (прапорщик міліції, молодший інспектор - кінолог спеціального підрозділу груп затримання (на правах взводу) окремого батальйону міліції УДСО при УМВС України в Чернігівській області), який з 06.06.1988 року по 30.06.2011 року проходив службу в органах внутрішніх справ, звільнено наказом тимчасово виконуючого обов'язки начальника Управління ДСО від 29.06.2011 року № 105 о/с з органів МВС у відставку Збройних Сил за п. 65 "а" (за віком) 30.06.2011 року.

Згідно бухгалтерської довідки при звільненні позивачу була нарахована грошова допомога в сумі 28407 грн. 75 коп., яка виплачена частинами починаючи з 14.07.2011 року, а остаточний розрахунок був здійснений 01.12.2011 року (14.07.2011 року - 2367 грн. 34 коп., 15.08.2011 року - 1183 грн. 66 коп., 15.09.2011 року - 1183 грн. 66 коп., 17.10.2011 року - 1183 грн. 66 коп., 19.10.2011 року - 3550 грн. 95 коп., 15.11.2011 року - 2367 грн. 31 коп., 01.12.2011 року - 16571 грн. 17 коп.).

Вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність в частині несвоєчасної виплати належної позивачу суми одноразової грошової допомоги, самостійно обчисленої, він звернувся до суду із вказаним позовом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати вказаної грошової допомоги по день фактичного розрахунку, суд апеляційної інстанції виходив з положень статей 116 та 117 КЗпП, зазначаючи, що в день звільнення позивача з роботи 30 червня 2011 року з вини відповідача не було проведено остаточного розрахунку усіх сум, що належали йому до виплати, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

З даними висновком суду апеляційної інстанції колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується вважає його передчасним з огляду наступне.

Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення) визначено умови проходження військової служби.

Пунктом 12 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, на спірні правовідносини не поширюються норми трудового законодавства, зокрема стаття 117 Кодексу законів про працю України, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового законодавства.

Трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Вказане свідчить на користь доводам відповідача, при цьому в даному випадку не порушує права позивача, так як вказана виплата була здійснена позивачу, про що вірно встановив суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необґрунтованість позову, з чим погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України.

Згідно з частиною 3 статті 211 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на вказане рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210, 211, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу про адміністративне судочинство України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року у цій справі скасувати, залишити в силі постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2012 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець