Справа № 818/3557/14
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 р. Справа №818/3557/14

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової.О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - Котлярова С.Ю.,

представника відповідача - Кисленко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/3557/14

за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Чернацьке"

до Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся із позовом сільськогосподарський виробничий кооператив «Чернацьке» (далі по тексту - позивач) до Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Шосткинська ОДПІ), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 39362грн.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки акта Шосткинської ОДПІ від 30.07.2014 року №817/18-17-22-0005/33477067, складеного за результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки СВК «Чернацьке» з питань перевірки фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинам з ТОВ «Регіон Транс Плюс» () за січень 2014 року, про порушення підприємством п.198.3, п.198.6 ст.198, пп.201.1, 201.2 та 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України є безпідставними. Зокрема, позивач наголошує на тому, що позиція податкового органу щодо нереальності (нікчемності) отримання СВК «Чернацьке» авто-послуг від ТОВ «Регіон Транс Плюс» за договором про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №ТЕО-50-ДСН-ЧРН від 20.11.2013 року у січні 2014 року ґрунтується лише на актах Індустріальної ОДПІ м. Харкова від 25.03.2014 року №163/20-36-22-03-07/38876259 та від 25.03.2014 року №165/20-36-22-03-07/38876264 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єктів господарювання ТОВ «Виател» та ТОВ «ЕККОПЛЮС», які є контрагентами ТОВ «Регіон Транс Плюс», без дослідження наявних у позивача первинних і розрахункових документів, оформлених за результатами господарських операцій. Товариством було надано для перевірки товарно-транспортні накладні, які підтверджують факт доставки товару (сільськогосподарських культур врожаю 2013 року) до Степанівського елеватору (с. Степанівка, Сумський район), який в подальшому реалізовано іншим суб'єктам господарювання. Крім того, роблячи висновки про нікчемність правочинів, податковий орган фактично вийшов за межі своїх повноважень, оскільки надання правової оцінки щодо визнання правочинів недійсними (нікчемними) із застосуванням відповідних юридичних наслідків відноситься до компетенції суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із зазначених вище підстав.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував (а.с.187-191), пояснивши, що працівниками Шосткинської ОДПІ проведено позапланову невиїзну перевірку сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чернацьке» з питань фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинам з ТОВ «Регіон Транс Плюс» () за січень 2014 року, за результатами якої складено акт від 30.07.2014 року №817/18-17-22-0005/33477067. Згідно з висновками цього акта перевірки СВК «Чернацьке» допустило порушення наступних норм податкового законодавства України: п.198.3, п.198.6 ст.198, пп.201.1, 201.2 та 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту по податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства за січень 2014 року на суму 39362грн. Причиною завищення від'ємного значення податку на додану вартість стало зменшення за результатами перевірки податкового кредиту з податку на додану вартість за січень 2014 року на 39362грн. по задокументованих операціях з надання послуг із перевезення вантажів автомобільним транспортом ТОВ «Регіон Транс Плюс» на адресу СВК «Чернацьке» відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 31.01.2014 року №0050ТП та податкової накладної від 31.01.2014 року №21 на загальну суму 236170грн.70коп., у тому числі ПДВ на загальну суму 39362грн., оскільки перевіркою не підтверджено факт реального здійснення цих операцій. На думку відповідача, висновки акта перевірки є правомірними та ґрунтуються на достовірних і належних доказах, а саме: на акті ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 30.04.2014 року №1132/20-31-22-03-07/38775604 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Регіон Транс Плюс» (код за ) з питань правильності визначення, повноти нарахування та сплати ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «ЕККОПЛЮС» (), ТОВ «Виател» (9) за січень 2014 року та подальшого ланцюга постачання» в частині взаємовідносин з СВК «Чернацьке»), а також на інформації з бази даних АІПС «Автомобіль» та НАІС ДАІ МВС України, згідно з якою вантажний автомобільний транспорт за ТОВ «Регіон Транс Плюс» не зареєстровано.

За наслідками проведеної перевірки Шосткинською ОДПІ винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014 року №, що повністю відповідає вимогам податкового законодавства.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

В ході судового розгляду було встановлено, що з 28.07.2014 року до 29.07.2014 року працівником Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чернацьке» з питань фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинам з ТОВ «Регіон Транс Плюс» () за січень 2014 року, за результатами якої складено акт від 30.07.2014 року №817/18-17-22-0005/33477067 (а.с.15-37).

Перелік документів та відомостей, використаних працівником відповідача під час проведення вказаної документальної перевірки, міститься на стор. 9 цього Акта перевірки: декларації з ПДВ; реєстри виданих та отриманих податкових накладних; договір №ТЕО-50-ДСН-ЧРН від 20.11.2013 року; податкові накладні; акти прийому-передачі виконаних робіт; реєстр товарно-транспортних накладних та товарно-транспортні накладні; акт ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 30.04.2014 року №1132/20-31-22-03-07/38775604 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Регіон Транс Плюс» (код за ) з питань правильності визначення, повноти нарахування та сплати ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «ЕККОПЛЮС» (), ТОВ «Виател» (9) за січень 2014 року та подальшого ланцюга постачання» (а.с.23,29-30).

Крім того, в матеріалах справи наявний супровідний лист позивача від 17.07.2014 року №86 (а.с.147) щодо надання документів, в тому числі і копій платіжних доручень №732 від 24.03.2014 року; №1132 від 23.06.2014 року та №1142 від 02.07.2014 року, та пояснень по взаємовідносинам з ТОВ «Регіон Транс Плюс» за січень 2014 року, наданий у відповідь на письмовий запит Шосткинської ОДПІ від 11.07.2014 року №619/18-17-22-005 (а.с.149).

Під час проведення перевірки СВК «Чернацьке» посадовою особою відповідача встановлені взаємовідносини з ТОВ «Регіон Транс Плюс» (код за ) на підставі договору про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №ТЕО-50-ДСН-ЧРН від 20.11.2013 року, за результатами яких підприємство віднесло до складу податкового кредиту за січень 2014 року податок на додану вартість в загальній сумі 39362грн.(а.с.23).

При цьому, в ході перевірки використано інформацію, отриману від ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, а саме акт від 30.04.2014 року №1132/20-31-22-03-07/38775604 (а.с.201-217), згідно з яким перевіркою ТОВ «Регіон Транс Плюс» встановлено порушення ст.185,п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України внаслідок завищення підприємством суми податкового кредиту з ПДВ у січні 2014 року у загальній сумі 365607грн.; ст.185,187 Податкового кодексу України, оскільки встановлено відсутність об'єкта оподаткування податком на додану вартість при реалізації покупцям авто-послуг, отриманих від ТОВ «ЕККОПЛЮС» та ТОВ «Виател» в частині сформованого податкового кредиту у січні 2014 року, в результаті чого ТОВ «Регіон Транс Плюс» завищено податкові зобов'язання з ПДВ при реалізації послуг на загальну суму 365607грн., в тому числі грудень 2013 року на суму 154208грн., січень 2014 року на суму 211319грн.

З огляду на відомості, наведені в акті від 30.04.2014 року №1132/20-31-22-03-07/38775604 (а.с.24-29), працівник Шосткинської ОДПІ прийшов до висновку, що неможливо встановити факт дійсного надання ТОВ «Регіон Транс Плюс» послуг на користь СВК «Чернацьке».

Як наслідок, працівник відповідача не прийняв до уваги первинні і розрахункові документи, документи бухгалтерського обліку, пред'явлені СВК «Чернацьке» по взаємовідносинам з ТОВ «Регіон Транс Плюс», визнавши їх такими, що не підтверджують господарські операції (а.с.35).

В розділі 4 «Висновок» Акта перевірки від 30.07.2014 року №817/18-17-22-0005/33477067 перевіряючий встановив порушення СВК «Чернацьке» п.198.3, п.198.6 ст.198, пп.201.1, 201.2 та 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту по податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 39362грн.(а.с.37).

14.08.2014 року Шосткинська ОДПІ на підставі акта перевірки від 30.07.2014 року №817/18-17-22-0005/33477067 прийняла спірне податкове повідомлення-рішення про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 39362грн.(а.с.50).

Рішеннями Головного управління Міндоходів у Сумській області від 15.10.2014 року №15590/10/18-28-10-03-04-190/241ск та Державної фіскальної служби України від 05.11.2014 року №6241/6/99-99/0-01-25, прийнятими за результатами розгляду первинної та повторної скарги СВК «Чернацьке» на спірне податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014 року, таке податкове повідомлення-рішення ДПІ залишено без змін, а скарги - без задоволення (а.с.51-68).

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Крім цього, податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу п.198.2 ст.198 цього Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) (п. 201.1 ст. 201 ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 201.2 ст. 201 ПК України).

В силу п.201.4 ст.201 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.6 ст.201 ПК України (чинного момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Також відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, що викладена у його листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому у вищезгаданому листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011р. № 1936/11/13-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції на момент спірних правовідносин)(далі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (установи), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення (п. 2.2 Положення).

В силу п. 2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Усі первинні документи, облікові регістри і бухгалтерська звітність повинні складатись українською мовою. Поряд з українською мовою може застосовуватися інша мова у порядку, визначеному статтею 11 Закону України «Про мови в Україні» (п. 1.3 Положення).

Аналіз викладених норм свідчить про те, що податковий кредит формується за наслідками реальної господарської операції, що підтверджується належними податковими накладними та первинними документами, в рамках господарської діяльності платника податків.

В ході судового розгляду також встановлено, що 20 листопада 2013 року між СВК «Чернацьке» та ТОВ «Регіон Транс Плюс» був укладений письмовий договір надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №ТЕО-50-ДСН-ЧРН (а.с.76-77), за умовами якого виконавець (ТОВ «Регіон Транс Плюс») зобов'язується доставити автомобільним транспортом ввірений йому замовником (СВК «Чернацьке») вантаж (відповідно із транспортною накладною) до пункту призначення у встановлений договором чи замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Замовник за цим договором може виступати також і вантажоодержувачем. Ціна договору дорівнює сумарній вартості наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг, пов'язаних із перевезенням вантажу протягом дії цього договору, та відображається в актах приймання-передачі наданих послуг. Датою надання послуг є дата підписання сторонами акту приймання-передачі послуг (п.1.1, 1.2, 2.1, 2.6 договору).

Відповідно до п.2.3 договору №ТЕО-50-ДСН-ЧРН від 20.11.2013 року при відсутності зауважень з приводу організації перевезення вантажів за договором, замовник підписує акт передачі-прийняття наданих послуг протягом 2-х банківських днів після його отримання, а також документів, що підтверджують виконання перевезення, а саме оригінал ТТН з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем або іншого документу, що відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, оригінал податкової накладної.

Тобто, за змістом даного договору основними підтверджувальними документами по факту виконання транспортних перевезень, організованих за участі контрагента позивача, є товарно-транспортна накладна (ТТН) та акт передачі-прийняття наданих послуг.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Згідно до абз.27 п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом - Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено, що товарно-транспортні накладні є основними документами на перевезення вантажів.

Згідно з п.п.11.4,11.5 п.11 Правил №363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом); перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Отже, в підтвердження факту здійснення товарно-транспортних послуг у платника податків повинен бути комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

На підтвердження фактів виконання Сторонами своїх договірних зобов'язань (надання послуг та відповідно оплати вартості таких послуг) за вказаним Договором позивачем були надані суду наступні копії первинних і розрахункових документів:

- договору надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №ТЕО-50-ДСН-ЧРН від 20.11.2013 року з додатком №2 від 20.11.2013 року, яким узгоджено тарифи на перевезення соняшника та кукурудзи (а.с.76-77);

- акту передачі-прийняття послуг від 31.01.2014 року від 31.01.2014 року №0050ТП щодо надання ТОВ «Регіон Транс Плюс» транспортно-експедиційних послуг на користь СВК «Чернацьке» по перевезенню зерна в кількості 1288,32т (а.с.73);

- товарно-транспортних накладних за січень 2014 року (а.с.93-151), в яких замовником та вантажоодержувачем вантажу (кукурудзи) значиться СВК «Чернацьке», пунктами навантаження та розвантаження - с. Чернацьке та с. Степанівка, з відмітками Степанівської філії ПАТ «Компанія «Райз» про отримання продукції на зберігання;

- податкової накладної №21, датованої 31.01.2014 року, всього податку на додану вартість на загальну суму 39 361грн.78коп. (а.с.75), виписаної ТОВ «Регіон Транс Плюс» на користь СВК «Чернацьке»;

- копії банківських виписок про перерахування позивачем грошових коштів ТОВ «Регіон Транс Плюс» за перевезення зернових (а.с.78-81).

Перелічені документи надавалися підприємством разом із відповіддю на запит відповідача від 11.07.2014 року №619/18-17-22-005 (а.с.149). Зауважень щодо їх форми та змісту під час проведення невиїзної позапланової перевірки СВК «Чернацьке» не висловлено (а.с.23-35).

За результатами дослідження вище перелічених первинних документів суд дійшов висновку, що вони оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704. Також наявна в матеріалах податкова накладна, що були виписана ТОВ «Регіон Транс Плюс», на адресу позивача за результатами наданих послуг , за своїм змістом цілком відповідає вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Додатково на обґрунтування своїх позовних вимог СВК «Чернацьке» надало суду наступні документи, що підтверджують зв'язок отриманих ним авто-послуг з його господарською діяльністю: копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №ВН-10050-0013 від 31.01.2014 року, відповідно до якого СВК «Чернацьке» (замовник) передав на зберігання Степанівській філії ПАТ «Компанія «Райз» (виконавець) на зберігання кукурудзу фуражну (а.с.92); договір поставки сільськогосподарської продукції (кукурудзи) від 13.08.2013 року №РТ-0189, укладений між СВК «Чернацьке» (постачальником) та ПАТ «Компанія «Райз» (а.с.218-219), пунктом 4.2 якого передбачено, що момент поставки товару постачальником вважається фактична його передача покупцю на елеваторі згідно зі складською квитанцією із зазначенням власника - ПАТ «Компанія «Райз» з оформленням трьохстороннього акту прийому-передачі та наданням оригіналу складської квитанції покупцю; трьохсторонній акт прийому-передачі сільського господарської продукції від 23.05.2014 року (а.с.220); видаткову накладну №12 від 23.05.2014 року (а.с.221); податкову накладну від 23.05.2014 року (а.с.222), складську квитанцію на зерно АХ№287478 від 23.05.2014 року (а.с.223), акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ВН-10050-00176 від 28.05.2014 року (а.с.223а), банківські виписки про сплату ПАТ «Компанія «Райз» грошових коштів на користь СВК «Чернацьке» за поставлену кукурудзу (а.с.224-228).

Одним із видів діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.153).

Отже, перевезення кукурудзи врожаю 2013 року ТОВ «Регіон Транс Плюс» до Степанівського елеватора було безпосередньо пов'язане з господарською діяльністю позивача, який транспортував вирощену сільськогосподарську продукцію найманим перевізником на місце зберігання у січні 2014 року з метою її подальшої реалізації.

Під час проведення перевірки відповідачем не заперечувався факт відсутності на балансі підприємства вантажних та легкових автомобілів (а.с.18), а також наявність залишків сільськогосподарської продукції, в тому числі жита 19 т та кукурудзи 8610т, станом на 01.01.2014 року (а.с.19).

Посилання контролюючого органу на інформацію з бази даних АІПС «Автомобіль» та НАІС ДАІ МВС України, згідно з якою вантажний автомобільний транспорт за ТОВ «Регіон Транс Плюс» не зареєстровано (а.с.198), суд вважає безпідставними, оскільки під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не досліджувалася можливість використання контрагентом позивача орендованих транспортних засобів.

Крім того, відповідачем не надано доказів відсутності у контрагента позивача (ТОВ «Регіон Транс Плюс») спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання вищевказаного правочину, зокрема того, що вказане підприємство не було зареєстроване в якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована в період укладення і виконання спірного правочину. Відтак, наявна в матеріалах справи копія податкової накладної, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за січень 2014 року, цілком відповідає вимогам, встановленим ст. 201 ПК України.

В силу п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Частиною другою ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Так, безпосередньо в акті перевірки від 30.07.2014 року №817/18-17-22-0005/33477067 не наведено правову норму, в силу якої на платника податку (Покупця, Замовника) покладена відповідальність за недекларування та несплату податкових зобов'язань платником податку-контрагентом (Продавцем, Виконавцем), шляхом позбавлення його права на податковий кредит.

Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Наведене повністю кореспондуються з правовим баченням Європейського суду з прав людини, яке міститься в тексті рішення цього суду у справі «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03). Приймаючи це рішення, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що позбавлення податковим органом права платників податків податку на додану вартість на податковий кредит/бюджетне відшкодування з причини виявлення зловживань з боку їх їхніх постачальників є порушенням ст.1 Протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, адже немає доказів залучення платника податку на додану вартість до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників. В цьому випадку недотримується принцип пропорційності, тобто справедливого балансу між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізації яких здійснюється втручання держави.

В ході розгляду даної справи в суді відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочину, укладеного між СВК «Чернацьке» та ТОВ «Регіон Транс Плюс», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання спірного правочину не уповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки від від 30.07.2014 року №817/18-17-22-0005/33477067 також відсутні посилання на ухиляння контрагентом позивача від сплати податків та зборів, визначення йому сум податкових зобов'язань, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Регіон Транс Плюс» за фактом ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч.1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.70 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому відповідачем не надано суду будь-які інші достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності або пред'явлення обвинувачення посадовим особам СВК «Чернацьке» або його контрагента - ТОВ «Регіон Транс Плюс» , безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірного правочину, з направлення матеріалів відповідних кримінальних справ до суду, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України.

З урахуванням того, що у справі було встановлено реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованим платником податку на додану вартість, суд дійшов висновку про протиправність зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 39362грн.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Чернацьке" до Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 39362грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Чернацьке" (41050, Сумська область, Середино-Будський район, с. Чернацьке, ) судовий збір в сумі 182грн.70коп. (сто вісімдесят дві грн. сімдесят коп.).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 09.02.2015 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова