Справа № 813/95/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/95/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року № 813/95/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Шозда Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у м.Бориславі Львівської області до Відкритого акціонерного товариства (надалі ВАТ) «Галлак» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивача подав до суду клопотання в якому просить розглядати справу без участі його представника.

Відповідач подав до суду заперечення в якому зазначає, що фактичні витрати по виплаті і доставці пільгових пенсій за трудовий стаж, набутий працівниками ВАТ «Галлак» до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто до 01.01.1992 року, відшкодуванню за рахунок підприємства не підлягають; у товариства не виникло обов’язку щодо відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період 2008-2013 років, оскільки позивач не надсилав розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період 2008 року – 2013 років; Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» не визначено обов’язок підприємства відшкодовувати витрати на виплати та доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; термін відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених окремим працівникам припинився. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч.1 ст.41 КАС України.

Дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку, суд виходив з наступного.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-ІV, який набрав чинності з 01.01.2004 року, передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами згаданого Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Відповідно до пунктів „а”-„з” ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року та п. 6.2. р. 6 Інструкції Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов‘язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам. Витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи.

Обставини призначення працівникам пільгових пенсій підтверджуються наявними в матеріалах справи довідками та протоколами.

Згідно п.6.8 Інструкції підприємства щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Що стосується тверджень позивача про те, що фактичні витрати по виплаті і доставці пільгових пенсій за трудовий стаж, набутий працівниками ВАТ «Галлак» до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто до 01.01.1992 року, відшкодуванню за рахунок підприємства не підлягають.

Порядок справляння та використання збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року за № 400/97-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 даного Закону, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно з абзац.4 п.1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону, для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Як передбачено абзац.5 п.2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Таким чином, підприємства повинні вносити до Пенсійного фонду України плату, що покриває фактичні витрати на виплату та доставку пенсії.

Цей порядок компенсації витрат Пенсійного фонду України не змінився у зв’язку з набранням чинності Закону України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування».

А тому, підприємства зобов’язані відшкодовувати витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 100 цього Закону встановлено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Між тим, стаття 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підміняє статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в питаннях визначення кола осіб, які мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а лише вирішує питання щодо визначення необхідного стажу та віку для призначення вказаних пенсій.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам відповідно до пунктів «а», «б»-«з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №1 та Списком №2, покриваються підприємствами та організаціями.

При цьому, обов’язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат не пов'язаний із датою набуття необхідного для цього пільгового стажу, а з датою призначення пільгової пенсії (до чи після набрання чинності Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідок та протоколів, працівникам відповідача були призначені пільгові пенсії в порядку ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто після набуття чинності цим Законом (01.01.1992 року).

Також, судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що у нього не виникло обов’язку щодо відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період 2008-2013 років, оскільки позивач не надсилав розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період 2008 року – 2013 років, а предметом даного спору є відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за липень-грудень 2014 року, що підтверджується відповідними розрахунками, які надсилались товариству.

Не заслуговують на увагу також твердження відповідача про те, що законодавством не встановлено обов’язку підприємства відшкодовувати витрати на виплати та доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, оскільки такі спростовуються положеннями чинного на даний час абзацу четвертого п.2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Що стосується тверджень відповідача про припинення терміну відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених окремим працівникам, то такі спростовуються ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Також, судом не беруться до уваги посилання відповідача на невиконання постанови господарського суду Львівської області від 20.12.2006 року у справі за №2/1492-10/233, оскільки такі спростовуються карткою особового рахунку, яка наявна в матеріалах справи.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зокрема, частин 2 та 4, судові витрати у формі судового збору, з відповідача не належить стягувати.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, 158, 160, 163, 167, 258 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

4. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 лютого 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк