Справа № 489/7059/14-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

05 лютого 2015 р. Справа № 489/7059/14-а

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку ст.267 КАС України про визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи заяву тим, що відповідач без поважних причин не виконує постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010р. щодо здійснення йому перерахунку та виплати пенсії в розмірі, встановленому ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині невиплати частини пенсії за вересень 2014 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2014 року заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання рішення Ленінського районного суду від 05.07.2010р. в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вересень 2014 року протиправними.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вересень 2014 року відповідно до рішення суду. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва подати до суду звіт про виконання цієї постанови у строк до 19 грудня 2014 року.

В апеляційній скарзі, управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва 18 листопада 2014 року - скасувати та залишити вимоги заяви ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1, віднесений до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 має ІІ групу інвалідності по захворюванню, яке пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Також судом першої інстанції встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року було частково задоволено позов ОСОБА_1, визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва в частині невиконання з 01.06.2010 року приписів ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсій.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в порядку ч.9 ст.267 КАС України, про проведення перерахунку пенсії у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року.

З матеріалів справи, а саме з довідки управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 01.10.2014 року, вбачається, що розмір пенсійної виплати на 01.09.2014 року становить 2419,95грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання рішення суду в частині виплати позивачу пенсії, нарахованої згідно вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та вважає, що при винесенні постанови про задоволення заяви судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права, виходячи з наступного.

Статтею 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.9 ст.267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Частиною 10 цієї ж статті встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи спірні правовідносини склалися з приводу невиконання відповідачем судового рішення, що порушує право позивача на соціальний захист та регулюються зокрема Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року було зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсій.

Виходячи з викладених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, правильним є висновок суду першої інстанції, що позивач має право на виплату пенсії у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому, оскільки норми пенсійного законодавства, що регулюють спірні правовідносини не змінювались. Тобто законодавчим органом не було внесено змін до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Окрім того, громадяни України мають право на соціальний захист, якому відповідає обов'язок держави щодо його забезпечення. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень, як передбачено ст. 48 Конституції України.

Апелянтом не спростовано обставини невиконання постанови Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року в частині виплати пенсії ОСОБА_1 за вересень 2014 року, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність дій управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання судового рішення в частині виплати пенсії за вересень 2014р.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, що позивач, ОСОБА_1, має право на отримання призначеної пенсії у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року, на думку колегії суддів, є правильним.

Крім того, з урахуванням положень ч.1 ст.267 КАС України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при прийнятті постанови про задоволення зави правильно визначив зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про надання звіту про виконання рішення суду.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 та п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, ч.5 ст.254 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: