Справа № 826/17532/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Сидорчука А.В. на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Сидорчука А.В., Державної реєстраційної служби України про скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Сидорчука А.В., Державної реєстраційної служби України про визнання протиправними та скасування рішень від 24.04.2014 №12658512 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 07.10.2014 №16293058 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов'язання зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 речові права які належать йому на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2009.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що представник ОСОБА_3 звернулась до Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві з завою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

За результатом розгляду заяви державним реєстратором прийнято рішення від 24.04.2014 №12658512 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зупинено розгляд заяви від 16.04.2014, оскільки подано не всі документи.

Зі змісту рішення від 24.04.2014 №12658512 вбачається, що відповідно до поданих документів за заявником визнано право власності на самочинно реконструйоване нерухоме майно (квартиру переведено в нежитлове приміщення та будівництво тераси після 1992 року), що потребує прийняття в експлуатацію такого майна та подання документу, що посвідчує прийняття об'єкту в експлуатацію.

Також, 07.10.2014 державним реєстратором прийнято рішення №16293058, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення, оскільки позивачем не усунуто обставин, що слугували підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" та Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі -Порядок).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно. Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), в яких вони розташовані.

Підставою для проведення державної реєстрації прав, згідно із ст. 19 Закону № 1952-IV, є Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до п. 36 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно із п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача для реєстрації права власності на вказане вище нерухоме майно було подано наступні документи: рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2009 №8/436, технічний паспорт виданий 06.03.2014, копію свідоцтва про право власності видане Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією від 22.06.2001, довіреність від 05.03.2014, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києві від 03.12.2009 №8/436 задоволено позов ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 та визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень з №1 по №10 групи приміщень №3 загальною площею 94,20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ФОП ОСОБА_3та ФОП ОСОБА_4; визнано за ФОП ОСОБА_3 право власності на нежитлові приміщення з №1 по №10 групи приміщень №3 загальною площею 94,20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. З матеріалів справи вбачається, що судове рішення набрало законної сили.

Таким чином, твердження державного реєстратора, що судовим рішенням визнано право власності на самостійно реконструйоване приміщення спростовується матеріалами справи.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на вказані вище нежитлові приміщення, з якої також не вбачається проведення самочинного будівництва (реконструкції).

Оскільки судовим рішенням визнано дійсним договір купівлі-продажу та, як наслідок, визнано право власності позивача на нежитлові приміщення з №1 по №10 групи приміщень №3 загальною площею 94,20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, враховуючи відсутність доказів визнання права власності на самочинно збудоване приміщення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з підстав не подання позивачем документу про прийняття до експлуатації нерухомого майна є безпідставним, а тому рішення від 24.04.2014 № 12658512 та є таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 07.10.2014 №16293058 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення.

Згідно з п. 5-4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення.

Оскільки підставою для прийняття рішення від 07.10.2014 №16293058 слугувало рішення від 24.04.2014 № 12658512 про зупинення розгляду заяви, яке підлягає скасуванню, тож позовна вимога про скасування рішення від 07.10.2014 №16293058 підлягає задоволенню, як похідна.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позова вимога щодо зобов'язання зареєструвати право власності буде втручанням в діяльність державного реєстратора, пов'язану із проведенням державної реєстрації прав, що є неприпустимим, а відтак підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині відсутні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Сидорчука А.В. залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.