Справа № 751/12578/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради на постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення штрафу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідачем безпідставно 27.10.2014 року винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 1360 грн згідно виконавчого провадження №41116766. Вважає, що постанова була винесена з порушенням вимог ч.1 ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження". Зазначав, що постанова суду виконана частково: управлінням було проведено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік, а в частині здійснення виплати зазначеної допомоги виконати рішення суду не має можливості, оскільки бюджетні призначення для забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту ветеранів війни у Державному бюджеті на 2013 не передбачені, видатки на зазначені цілі не затверджувались у кошторисах розпорядників бюджетних коштів.

Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання виконавчого листа №2-а-1466/10, виданого 29.11.2013 року Новозаводським районним судом міста Чернігова, державним виконавцем 04.12.2013 року відкрито виконавче провадження та зобов'язано боржника виконати рішення суду в строк до 11.12.2013 року.

Згідно листа УПСЗН Новозаводської районної у м.Чернігові ради від 25.12.13 року вбачається, що ОСОБА_2 проведено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік, а в частині здійснення виплати зазначеної допомоги виконати рішення суду не має можливості, оскільки бюджетні призначення для забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту ветеранів війни у Державному бюджеті на 2013 рік не передбачені, видатки на зазначені цілі не затверджувались у кошторисах розпорядників бюджетних коштів. Майна, яке не використовується у діяльності установи УПСЗН Новозаводської районної у м.Чернігові ради не має.

У зв'язку з невиконанням рішення суду, 27.10.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Бурою М.В. винесено постанову про накладення на УПСЗН Новозаводської районної у м.Чернігові ради штрафу в сумі 1 360 грн 00 коп..

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно до частин 1 та 3 статті 5 цього Закону, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Частинами 1, 2 статті 8 Закону визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

В силу приписів частин 1, 2 статті 25 Закону, на державного виконавця покладено обов'язок прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівської області було встановлено 7 денний строк виконання рішення суду, однак Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Новозаводської міської ради у встановлений строк рішення суду в повній мірі виконано не було.

Відповідно до положень частини 2 статті 75 Закону, у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Вимогами статті 89 цього Закону передбачено, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Враховуючи, що державним виконавцем було встановлено 7 денний строк виконання рішення суду, однак позивач у встановлений державним виконавцем строк рішення суду в повній мірі не виконав, а тому на підставі статей 75 та 89 Закону України «Про виконавче провадження» на позивача було накладено штраф у розмірі 1360,00 грн.

При цьому посилання апелянта на відсутність у Державному бюджеті на 2013 рік бюджетних призначень на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як поважну причину невиконання рішення суду, а отже підставу для визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу, колегія суддів оцінює критично, оскільки відсутність коштів не звільняє останнього від обов'язку виконання судового рішення та виплати коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України №К/800/68659/14 від 13 січня 2015 року, №К/9991/17057/12 від 15 січня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов вірного висновку, що постанова про накладення штрафу на Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Новозаводської міської ради Чернігівської області у розмірі 680,00 грн. була винесена в межах повноважень та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 17 лютого 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 12 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.