Справа № 264/7420/14-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року справа №264/7420/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Губської Л.В., суддів Арабей Т.Г.,, Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2014 року у справі № 264/7420/14-а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та сплатити щомісячне підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист дітей війни» за 2014 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.08.2014 року звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області та просив визнати неправомірною бездіяльність пенсійного органу щодо виплати їй у неповному обсязі державної соціальної допомоги як дитині війни на підставі ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2014 року; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги як дитині війни у відповідності до ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» за період з 01.01.2014 року по день постановлення рішення суду,з урахуванням фактично сплачених сум..

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни, в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 26 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з врахуванням фактично проведених виплат.

Відповідач, не погодившись з цим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Частиною 8 ст. 183-2 КАС України передбачено, що апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За Преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону саме на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правовий статус дітей війни, що визначає основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, встановлює Закон України "Про соціальний захист дітей війни".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, належить до соціальної групи «діти війни», що підтверджується посвідченням у матеріалах справи та користується правами і пільгами, встановленими Законом України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-IV (далі - Закон № 2195).

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 2195 державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

За ст..6 Закону № 2195 ( в редакції від 28 грудня 2007 року на підставі Закону Укрїни «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України») дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнані неконституційними положення підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким була відновлена редакція ст..6 Закону № 2195 відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Водночас ст. 7 цього закону, передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Також зазначаємо, що Законом України «Про Державний бюджет України» не було надано повноважень Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок застосування положень ст..6 Закону № 2195, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

Тому, враховуючи вищенаведене, колегія , погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважає, що для вирішення даного спору слід керуватися положенням Закону № 2195, бо він має вищу юридичну силу над постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення». Тобто, розмір пенсії позивача з 1 січня 2014 року повинен підвищуватись на 30% від мінімальної пенсії за віком.

Також, зауважимо, що рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 надано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У зв'язку з прийняттям Закону № 1622 положення статті 6 Закону № 2195, застосовуються з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а з 03 серпня 2014 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

У зв'язку з прийняттям зазначеного нормативно-правового акту терміни застосування положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" до 2 серпня 2014 року здійснюються у порядку та розмірах встановлених наведеним законом, а з 3 серпня 2014 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, судом при винесені постанови про часткове задоволення позовних вимог встановлено граничну дату виплати щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме «по 02 серпня 2014 року включно», що цілком відповідає наведеним вище нормам.

Зауважимо, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Таким чином, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, щодо відсутності публічно-правового спору, оскільки, ці доводи не ґрунтуються на Законі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ч. 8, 10 ст. 183-2, ст.ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2014 року у справі № 264/7420/14-а - залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2014 року у справі № 264/7420/14-а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та сплатити щомісячне підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист дітей війни» за 2014 рік - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В.Губська

Судді. Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко