Справа № 2а-5742/11
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-5742/11 Головуючий у 1-й інстанції: Коцюрба М.П. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві (без фіксування технічними засобами) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов"язання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області (далі - Відповідач) про визнання неправомірними дій щодо нарахування та виплати підвищеної пенсії, зобов»язання здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, як учаснику війни з 01.10.2010 року.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2011 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області залишено без руху, а ухвалою від 12 березня 2014 року - повернуто апелянту.

10.11.2014 року, не погоджуючись з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2011 року, Позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року Позивачу надано тридцятиденний строк з моменту отримання її копії для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, подання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом або зазначення інших підстав для поновлення вказаного строку.

Вимоги зазначеної ухвали Позивачем виконано у встановлений судом строк.

Відомості про направлення Позивачу копії оскаржуваного судового рішення в матеріалах справи відсутні.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року відкрито апеляційне провадження в справі та призначено справу до апеляційного розгляду.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач є учасником війни, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 17.08.1998 року, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників війни.

Позивач зверталася до Відповідача із заявою з приводу перерахунку підвищення до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, як учаснику війни.

Листом пенсійного органу від 14.06.2011 року №5854/Г-01 Позивачу в перерахунку пенсії відмовлено.

Свою відмову Відповідач мотивував тим, що Позивачу здійснюється виплата підвищення в сумі 76,40 грн в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.04.2011 року відповідно Закону України №2939-IV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 05.10.2005 року

З 01.01.1994 року набув чинності Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII.

Відповідно ч.3 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із змінами, внесеними згідно із Законом України від 23.11.1995 року №458/95-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії підвищуються на 75 процентів мінімальної пенсії за віком, іншим учасникам війни - на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 22.12.1995 року №488/95-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» частина 3 зазначеної статті викладена у редакції: «Учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 75 процентів мінімальної пенсії за віком, іншим учасникам війни - на 50 процентів мінімальної пенсії за віком».

Законом України від 18.11.2004 року №2212-IV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ч.4 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» після слів «довічне грошове утримання» доповнено словами «чи державна соціальна допомога». Закон набув чинності 01.01.2005 року.

У редакції Закону України від 05.10.2005 року №2939-IV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ч.4 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладена наступним чином: «Учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність». Цей Закон набув чинності 01.01.2007 року.

Зазначена редакція Закону неконституційною рішенням Конституційного Суду України не визнавалася.

Позивач із заявою про перерахунок підвищення до пенсії, як учаснику війни, передбаченого приведеними нормами Закону, до Відповідача на час дії вказаних норм законів, які передбачали таке підвищення у зазначеному в позові розмірі, не зверталася.

Відповідач у добровільному порядку виконує вимоги ч.4 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у останній редакції, яка не визнана неконституційною.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає обґрунтованим та законним рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 12 лютого 2015 року.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Троян Н.М.