Справа № 816/4039/14
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2015-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4039/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лі Н.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про розірвання з 19 травня 2014 року трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України та звільнення із займаної посади, поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його звільнення відбувалось із значними порушеннями, що потягло за собою винесення неправомірного на його думку наказу про звільнення з посади. Пояснював, що розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.05.2014 №224-к позивача звільнено з посади заступника голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у зв'язку із призначенням голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Однак, вважає, що таке звільнення є незаконним, оскільки з 12.05.2014 по 06.06.2014 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Третій міській лікарні м. Кременчука, а після закінчення лікування по 14.06.2014 знаходився на сесії в Національній Академії державного управління при Президентові України.

14 січня 2015 року позивачем надано суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить визнання незаконним та скасування розпорядження Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про розірвання з 19 травня 2014 року трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України та звільнення із займаної посади, поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме за період з 19.05.2014 по 03.09.2014.

В ході судового розгляду справи позивач та його представник підтримали вимоги позовної заяви, просили суд їх задовольнити із підстав, викладених в позовній заяві та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У наданих письмових запереченнях відповідач заперечував проти позовної заяви, просив відмовити у її задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення. Вказував, що підставою для припинення ОСОБА_1 повноважень на займаній посаді слугувала його заява про припинення повноважень від 19.04.2014 та лист-погодження Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 13.05.2014. Тому вважає, що оскаржуваним розпорядженням про звільнення ОСОБА_1 жодним чином не порушено права та інтереси позивача.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що представником відповідача надано письмові заперечення проти позову, суд приходить до висновку про необхідність розгляду даної справи за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 липня 2013 року № 432-к позивача відповідно до пункту 2 статті 23 Кодексу законів про працю України, статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» призначено на посаду заступника голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з 23 липня 2013 року (а.с. 78).

Після видання зазначеного розпорядження позивач із ним погодився та приступив до виконання обов'язків за посадою, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи.

19 квітня 2014 року в зв'язку з призначенням нового голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації позивач подав заяву про припинення повноважень заступника голови адміністрації у відповідності до вимог ст. 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації". Відповідно до резолюції на заяві, її було розглянуто головою адміністрації 22.04.2014 року (а.с. 111).

07.05.2014 року до Київської міської державної адміністрації відповідачем направлено подання про погодження звільнення позивача (а.с. 112).

13.05.2014 року голова виконавчого органу Київської міської ради листом № 001-832 повідомив голову Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про погодження пропозиції про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 113).

19.05.2014 року Розпорядженням голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 224-к відповідно до частини 2 статті 36 Кодексу законів України про працю, статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 24 Закону України «Про відпустки» звільнено ОСОБА_1 із займаної посади заступника голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з 19 травня 2014 року у зв'язку із призначенням голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 114).

20.05.2014 року відповідачем направлено ОСОБА_1 листа з повідомленням про необхідність отримання трудової книжки, який позивач отримав 05.06.2014, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 115-116).

Позивач не погодився з діями відповідача та вважає, що оскаржуване розпорядження прийняте з порушення вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з поновленням позивача на посаді та стягненням на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Тобто, будь-яка державна служба є публічною службою.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ, згідно зі статтями 9 і 30 якого правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України. При цьому трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законодавець урегулював питання, пов'язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними законами, до яких, зокрема, відносяться: закони України "Про Президента України", "Про вибори народних депутатів України", "Про прокуратуру", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про місцеві державні адміністрації", "Про державну виконавчу службу", "Про статус суддів", "Про Службу безпеки України" тощо.

Одночасно організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначає відповідно до Конституції України Закон України «Про місцеві державні адміністрації», згідно зі статтею 48 якого, посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов'язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України "Про державну службу".

Згідно статті 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» правовий статус місцевих державних адміністрацій встановлюється Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Місцеві державні адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня, а районні державні адміністрації в Автономній Республіці Крим - також рішеннями та постановами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їх повноважень.

За таких обставин, з призначенням ОСОБА_1 на посади в Деснянській районній в м. Києві Державної, відносини позивача з відповідачем та його правове становище як керівника та посадової особи органу виконавчої влади перебувають в сфері регулювання, у тому числі, й Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Як вже зазначено вище розпорядженням від 23 липня 2013 року № 432-к позивача призначено на посаду заступник голови райдержадміністрації відповідно до пункту 2 статті 23 Кодексу законів про працю України, статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» з чим він погодився та приступив до виконання обов'язків за посадою.

Отже з огляду на зміст норми пункту 2 частини 1 статті 23 Кодексу законів про працю України з ним був укладений трудовий договір на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

За змістом частини 2 цієї ж статті Кодексу строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За приписам частини 3 статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в редакції на момент виникнення та існування спірних правовідносин, перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в редакції на момент виникнення та існування спірних правовідносин, голови місцевих державних адміністрацій, зокрема, призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.

Отже з урахуванням змісту норм статей 10, 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» наслідком припинення повноважень перших заступників та заступники голів місцевих державних адміністрацій, про що вони заявляють новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій, є звільнення їх з посади.

Підставами для звільнення ОСОБА_1 у спірному розпорядженні, визначено пункт 2 статті 36 Кодексу законів про працю України та статтю 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", а саме у зв'язку з призначенням нового голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

При цьому 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України встановлено у якості однієї з підстав припинення трудового договору, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що Розпорядженням Президента України № 677/2014-рп від 19.04.2014 року на посаду голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації призначено П.М. Кузика.

Розпорядженням голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 224-к від 19.05.2014 року звільнено ОСОБА_1 із займаної посади заступника голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з 19 травня 2014 року у зв'язку із призначенням голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Позивач стверджує, що 19.04.2014 року подав заяву про припинення своїх повноважень, а оскільки на протязі місяця після подання заяви про припинення повноважень позивача не було звільнено, трудові відносини тривали та жодна зі сторін не вимагала їх припинення, позивач вважає, що дія трудового договору була продовжена на невизначений строк відповідно до ст. 39-1 Кодексу законів про працю України.

Суд вважає посилання позивача на 39-1 Кодексу законів про працю України необґрунтованими з огляду на те, що згідно положень статті 39-1 Кодексу законів про працю України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Норма статті 10 Закону України ««Про місцеві державні адміністрації», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, додаткового погодження звільнення перших заступників та заступники голів місцевих державних адміністрацій у разі подання ними заяви про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій, не передбачає.

Разом з тим, суд зазначає, що звільненню позивача передувало погодження його звільнення із головою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що свідчить про відсутність наміру відповідача продовжувати трудові відносини із позивачем.

Суд також зазначає, що прийняття рішення про звільнення позивача 19.05.2014 року, а не з дати подання ним заяви про припинення повноважень, за тих умов, що відповідач провів з ним повний розрахунок, що слідує з його письмових пояснень (вхідний суду № 1856/15 від 30.01.15 р.), те не заперечувалось позивачем та його представником під час розгляду справи, не потягнуло порушення його прав.

Суд вважає безпідставним також твердження позивача про порушення відповідачем вимог статей 40, 41 Кодексу законів про працю України при звільненні його в період тимчасової непрацездатності, оскільки відповідно до статті 40, 41 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності з ініціативи власника.

Звільнення ОСОБА_1, як заступника голови районної державної адміністрації, призначеного на посаду відповідно до пункту 2 статті 23 Кодексу законів про працю України (трудовий договір на визначений строк, встановлений за погодженням сторін), статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» з чим він погодився, відбулось на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України тобто закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення, та статті 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" отже не є звільненням з ініціативи власника, як стверджує позивач. При цьому зазначена норма Закону України "Про місцеві державні адміністрації" містить додаткову, особливу підставу для звільнення працівника, пов'язану з його статусом, якої не містить Кодекс законів про працю чи Закон України "Про державну службу". Ця підстава законом пов'язується не з волевиявленням працівника чи голови райдержадміністрації, а з самим фактом призначення нового керівника адміністрації. Закон встановлює для заступників голови райдержадміністрації обов'язок заявити про складення повноважень перед новопризначеним головою.

Також як слідує з матеріалів справи, згідно письмових пояснень представника відповідача (а.с. 148-149), за даними системи електронного документообігу "Аскод" Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації довідка-виклик Національної академії Державного управління при Президентові України №12.42б від 06.05.2014 на навчання ОСОБА_1 на період з 06.05.2014 по 02.06.2014, а також лист непрацездатності від 06.06.2014 про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні та заяви ОСОБА_1 про надання додаткової оплачуваної відпустки на період проведення очної сесії не надходило.

Лист непрацездатності ОСОБА_1 за період з 12.05.2014 року по 06.06.2014 для розрахунку до відділу бухгалтерського обліку та звітності, а також до відділу з питань кадрової роботи та державної служби Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не подавався. Також позивач не звертався до відділу з питань кадрової роботи та державної служби Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не подавався із завою про надання додаткової оплачуваної відпустки на період проведення очної сесії.

Позивачем та представником позивача на спростування протилежного доказів не було надано.

Отже дії відповідача по звільненню позивача з займаної посади відповідали фактичним обставинам та наявним у його розпорядженням документам.

Таким чином суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 у зв'язку з призначенням голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації здійснено у відповідності до вимог Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та норм Кодексу законів про працю України, якими врегульовано порядок вивільнення працівників.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем при виданні розпорядження про звільнення позивача № 224-К від 19 травня 2014 року вимоги закону не порушено, підстави для його скасування відсутні.

Приймаючи до уваги, що незаконність рішень відповідача відносно позивача судом не встановлено, то підстави для поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2015 року.

Суддя Р.І. Молодецький