Справа № 826/7774/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ К/800/65371/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві правонаступника Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корсика» (далі - Товариство) до ДПІ,

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 15.05.2013 року.

Зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте ДПІ у порушення вимог чинного законодавства України і підлягає скасуванню.

3 вересня 2013 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що господарські операції Товариства з ТОВ «Компанія Мармур ЛТД», ТОВ «Тесей ЛТД» та ТОВ «Константа-Інкорпорейтед» за період, що перевірявся, не мали реального характеру, первинні документи, видані на їх виконання, не відповідають встановленим вимогам, у зв'язку з чим ДПІ правомірно збільшило Товариству суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

28 листопада 2013 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 3 вересня 2013 року скасована, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 15.05.2013 року визнано протиправним та скасовано.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 8.04.2013 року до 12.04.2013 року ДПІ здійснена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з ТОВ «Компанія Мармур ЛТД», ТОВ «Тесей ЛТД» та ТОВ «Константа-Інкорпорейтед» за період з 1.01.2010 року до 31.12.2012 року, за наслідками якої 19.04.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариство порушило вимоги п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України і занизило податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у загальному розмірі 396 825,00 грн., у тому числі за березень 2012 року - 50 124,00 грн., квітень 2012 року - 7 792,00 грн., травень 2012 року - 17 863,00 грн., червень 2012 року - 100 135,00 грн., липень 2012 року - 113 163,00 грн., серпень 2012 року - 82 433,00 грн., вересень 2012 року - 25 315,00 грн.

13 травня 2013 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення Товариству суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 396 825,00 грн. за основним платежем, та 92 456,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволення позову, прийшов до передчасного висновку, що договори, укладені Товариством з його контрагентами ТОВ «Компанія Мармур ЛТД», ТОВ «Тесей ЛТД» та ТОВ «Константа-Інкорпорейтед» є такими, що укладені без мети настання реальних наслідків, порушують публічний порядок, а тому є нікчемними, з наступних підстав.

14 березня 2012 року між Товариством та ТОВ «Константа-Інкорпорейтед» був укладений договір субпідряду на ремонтні роботи № 6/12, за умовами якого ТОВ «Константа-Інкорпорейтед» зобов'язалось виконати за замовленням Товариства роботу, а Товариство прийняти та оплатити її.

Відповідно до п.п. 1.3-1.5 ст. 1 договору № 6/12 вартість договору визначається як сукупність вартості робіт, що вказані в акті виконаних робіт. Загальна вартість робіт складає 26176,80 грн. (з урахуванням ПДВ).

Згідно з умовами цього договору роботи повинні розпочатись 14.03.2012 року, а закінчитися 30.06.2012 року з дати підписання обома сторонами акту здачі-приймання робіт.

На підтвердження виконання умов договору № 6/12 Товариством був наданий акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2012 року та податкову накладну № 464 від 19.03.2012 року.

Також, 14.03.2012 року між Товариством та ТОВ «Константа-Інкорпорейтед» був укладений договір субпідряду на ремонтні роботи № 7/12, на підтвердження виконання умов якого Товариство надало акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2012 року, податкову накладну № 463 від 19.03.2012 року.

28 березня 2012 року між Товариством та ТОВ «Компанія Мармур ЛТД» був укладений договір субпідряду на ремонтні роботи № 12-1/12, на підтвердження виконання умов якого Товариство надало акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2012 року, податкову накладну № 574 від 21.05.2012 року.

Крім того, 28.03.2012 року між Товариством та ТОВ «Компанія Мармур ЛТД» був укладений договір субпідряду № 12-2/12, на підтвердження виконання умов якого Товариство надало акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2012 року, податкову накладну № 575 від 21.05.2012 року.

На підтвердження факту оплати за зазначеними договорами Товариством були надані копії банківських виписок за рахунками.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що ДПІ не були надані докази з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо наявності запису про виключення з реєстру контрагента Товариства на момент укладення чи виконання договору або відсутності у нього статусу платника ПДВ.

Згідно з п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Наведене свідчить про наявність господарської мети при здійсненні вказаних вище господарських операцій.

Господарські операції Товариства з контрагентами ТОВ «Компанія Мармур ЛТД», ТОВ «Тесей ЛТД» та ТОВ «Константа-Інкорпорейтед» мали реальний характер, а податковий кредит

за зазначеними операціями сформований Товариством правомірно, що підтверджується наступним.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що надані Товариством первинні документи підтверджують реальне здійснення господарських операцій між Товариством та ТОВ «Компанія Мармур ЛТД», ТОВ «Тесей ЛТД» та ТОВ «Константа-Інкорпорейтед» у спірний період та наявність господарської мети при їх здійсненні.

Право Товариства на отримання податкового кредиту підтверджене належними доказами, а тому висновок ДПІ щодо порушення Товариством вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок завищення від'ємного значення з податку на додану вартість відповідає дійсним обставинам справи.

Також, суд апеляційної інстанції правомірно не прийняв до уваги посилання ДПІ на порушення Товариством вимог п.п. 1, 5 ст. 203, п.п. 1, 2 ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228, ст. 626, ст. 629, ст. 650, ст. 655, ст. 658, ст. 662 Цивільного кодексу України, оскільки на підставі ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України недійсність правочинів визнається виключно в судовому порядку.

Висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позову є обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.