Справа № 16301/10
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/13391/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені Житомирської області про перерахунок пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені Житомирської області (далі УПФУ) про перерахунок державної пенсії у відповідності з статтею 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), за період з 1 січня по 31 грудня 2009 року. Також просив в подальшому здійснювати йому виплату пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Посилаючись на те, що розмір призначеної та виплачуваної йому пенсії не відповідає вимогам вищезазначених статей Закону № 796-ХІІ та на відмову відповідача в її перерахунку просив про задоволення позову.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 лютого 2010 року, позов задоволено, визнано протиправними дії та зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату держаної та додаткової пенсій, у відповідності до вимог статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, за період з 1 січня по 31 грудня 2009 року. Зобов'язано УПФ в подальшому здійснювати виплату пенсії позивачу в розмірі, встановленому Законом № 796-ХІІ.

Оскаржуваною постановою Апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2012 року, постанову суду першої інстанції частково скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, зобов'язано УПФ здійснити позивачу перерахунок та виплату держаної пенсії, відповідно до статті 54 Закону № 796-ХІІ, за період з 22 по 31 грудня 2009 року, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині відмови у позові, просить ухвалене ним рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і задовольняючи частково позов, апеляційний суд виходив з того, що при розрахунку державної пенсії, передбаченої статтею 54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню, при її обчисленні, підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, а позовні вимоги підлягають задоволенню з моменту звернення позивача за перерахунком пенсії, тобто з 22 грудня 2009 року.

Проте, до такого висновку суд дійшов в порушення норм матеріального права, з таких підстав.

У відповідності з статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, а за правилами частини 2 цієї статті, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судами встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи та одержує пенсію в порядку статті 54 Закону № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності з частиною 4 статті 54 Закону № 796, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими - по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної пенсії виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523.

Ця постанова була чинною у спірний період і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсії відповідає положенням статті 54 Закону № 796-ХІІ.

Відтак, апеляційний суд правильно виходив із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, а його висновок, що при розрахунку державної пенсії, передбаченої статтею 54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, є обґрунтованим.

Суд правильно виходив також з того, що статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Проте, названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини сторін, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом №2195-ІV залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції щодо нарахування та виплати пенсії позивачу у 2009 році відповідає нормам матеріального права.

Правильним є висновок апеляційного суду і щодо необґрунтованості зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати позивачу нарахування та виплату пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

За правилами частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, виходячи зі змісту вказаних правових норм, процесуальним законодавством не передбачено оскарження рішень, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які фактично не відбулись, або відбудуться в майбутньому, з огляду на відсутність порушення прав, свобод та інтересів особи, яка звертається до суду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції визначив початком періоду, за який слід здійснити перерахунок розміру пенсії позивача - 22 грудня 2009 року, тобто з дня звернення до УПФУ з відповідною заявою.

Такий висновок апеляційного суду є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону.

Як правильно встановлено судами та не заперечується сторонами, позивачу, на протязі 2009 року, була призначена і виплачувалась пенсія, на підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ, проте її розмір не відповідав вимогам частини 4 цієї статті і був обчислений відповідачем з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Апеляційний правильно зазначив про неправомірність таких дій відповідача, однак, визначаючи період перерахунку пенсії позивача, не врахував того, що згідно частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, відповідач був зобов'язаний нараховувати та виплачувати пенсію позивачу, згідно вимог статті 54 Закону № 796-ХІІ, без подання пенсіонером будь-яких заяв щодо здійснення таких виплат.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову за період з 1 січня по 31 грудня 2009 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні цієї частини позову.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2012 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про перерахунок та виплату державної пенсії позивачу у розмірі, встановленому статтею 54 Закону № 796-ХІІ, за 2009 рік скасувати та, в цій частині, залишити в силі постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 лютого 2010 року.

В решті постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало