Справа № К/9991/22401/12-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/22401/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Ді Енд Джи Груп" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ді Енд Джи Груп" до Державної служби експортного контролю України про визнання дій протиправними,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2011 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року відмовлено в позові товариства з обмеженою відповідальністю "Ді Енд Джи Груп" до Державної служби експортного контролю України про скасування постанови №189 від 08 грудня 2009 року про накладення на позивача штрафу за порушення вимог законодавства у галузі державного експортного контролю та скасування штрафу.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою та просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, результатами опрацювання отриманої від СБУ інформації відповідачем було встановлено порушення позивачем законодавства в галузі державного експортного контролю, пов'язаного з експортом до ОАЕ для потреб компанії» FZE чотирьох авіаційних двигунів ТВЗ-117 ВМ (А) на підставі разового дозволу Державної служби експортного контролю України на міжнародні передачі товарів від 11.06.09р. №26903000, який отримано шляхом подання підроблених документів або документів, що містять недостовірні відомості.

Вказані дії позивача Держекспортконтролем України кваліфіковано за абзацом 3 статті 24 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» від 20.02.03р.№ 549-IV (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, надалі Закон № 549-IV ), а саме: - здійснення міжнародних передач товарів на підставі дозволів, висновків чи документів про гарантії, отриманих шляхом подання підроблених документів або документів, що містять недостовірні відомості.

Про вчинення вказаного правопорушення, зазначеного у статті 24 цього Закону, уповноваженою посадовою особою спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань державного експортного контролю, яким є відповідач, складено протокол від 23.11.09р. № 189.

За результатами розгляду вказаної справи, Держекспортконтролем України 08.12.09 винесено постанову №189 про накладення на позивача штрафу за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю, розмір якого визначено абзацом 1 частини 1 статті 25 Закону № 549-IV (у редакції, що діяла на час прийняття рішення) - 150 відсотків вартості товарів, які були об'єктом відповідної міжнародної передачі, що складає 13 793 760 грн.

Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт порушення позивачем вимог абзацу 3 ст. 24 Закону №549-IV підтверджується документально, а відтак застосування відповідальності у вигляді штрафу у вказаному розмірі згідно з оскаржуваною постановою правомірне, здійснене відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на їх правомірність та обґрунтованість та вбачає за доцільне зазначити про таке.

Так, відповідно до ст.19 Закону № 549-IV, суб'єкт здійснення міжнародних передач товарів зобов'язаний надати спеціально уповноваженому органу виконавчої влади з питань державного експортного контролю повну та достовірну інформацію про відоме йому кінцеве використання товарів, міжнародну передачу яких планується здійснити, а також оригінали документів про гарантії, які підтверджують використання товарів виключно в заявлених ним або іншим кінцевим споживачем цілях.

Суб'єкт здійснення міжнародних передач товарів повинен вживати заходів для проведення перевірки доставки та кінцевого використання товарів у разі їх експорту і надавати про це інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади з питань державного експортного контролю, а також сприяти уповноваженим на це державним органам України в проведенні ними таких перевірок.

Спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань державного експортного контролю та уповноважені на це інші державні органи України мають право проводити в порядку, передбаченому частинами четвертою - шостою цієї статті, перевірку доставки чи кінцевого використання товарів на будь-якому етапі їх міжнародної передачі та після фактичної доставки товарів кінцевому споживачеві.

Державний експортний контроль за виконанням кінцевими споживачами в Україні зобов'язань щодо використання у заявлених цілях імпортованих товарів здійснюється на підставі результатів аналізу звітів суб'єктів підприємницької діяльності - кінцевих споживачів про фактичне застосування товарів, а також шляхом проведення планових вибіркових перевірок фактичного використання товарів за призначенням їх кінцевими споживачами. Такі перевірки можуть проводитися уповноваженими посадовими особами спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань державного експортного контролю або утвореними ним з цією метою міжвідомчими контрольними комісіями.

Так, стверджуючи про відсутність розбіжності між інформацією про іноземного суб'єкта господарювання-кінцевого споживача, позивач посилається на укладені компанією «FZE» контракти від 01.09.09 № 102/09 та від 23.09.09 № 121-09 5Х щодо придбання нею двох вертольотів МІ-17-1В (у компанії «AN PHAT LTD» вертольота МІ-17-1В № 229М01 та у компанії «Fly-Novimco Company» (S.L) Limited вертольота МІ-17-1В № 148М01), а також зазначає про наміри компанії «FZE» придбання вертольота Мі-8 МТВ-1 № 95928, який знаходиться на ремонті на Конотопському авіаційному ремонтному заводі.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що згадані контракти датовані вереснем 2009 року, тобто вже після отримання позивачем разового дозволу №269030 00 і експорту авіаційних двигунів ТВЗ-117ВМ. Будь-яких доказів фактичної реалізації цих контрактів позивачем не надано ні до Держекспортконтролю України, ні до суду. Не надано доказів того, що окрім вказаних двигунів кінцевий споживач дійсно купував і купує авіазапчастини саме для власних потреб.

Окрім того, на відповідний запит Державіаадміністрації України Державна авіаційна адміністрація Об'єднаних Арабських Еміратів (ОАЕ) офіційно повідомила, що гелікоптери типу Мі та/або Ка не сертифіковані та не занесені до реєстру цивільних повітряних суден ОАЕ. Менеджер компанії »FZE, з якою позивач укладав контракти, у своїх письмових поясненнях від 25.07.09 зазначив, що компанія »FZE не має у власності вертольотів цивільної авіації, не використовує та не здійснює їх експлуатацію, а згідно з ліцензією адміністрації міста Шарджа від 18.01.09 №01-01-06926 має право лише на торгівлю авіаційними запасними частинами та відповідними комплектуючими.

Таким чином, на день отримання разового дозволу від 11.06.09 № 269030 00 компанія MIS»FZE не була власником авіаційної техніки, для укомплектування якої нібито призначались згадані авіаційні двигуни.

Іншим підтвердженням відсутності у власності компанії »FZE авіаційної техніки є звернення позивача до відповідача від 25.05.09 № 87 (заява № 269031 00), в якому вказано, що гальмівні колеса КТ-97/3 компанією »FZE будуть використовуватися виключно для підтримання льотної придатності (у складі) цивільних вертольотів типів «Мі-8», проте будь-яких доказів щодо наявності у кінцевого споживача вказаних вертольотів не надано.

Згідно висновку спеціаліста Служби безпеки України від 25.08.2009 №318/1, підписи на контракті № 43-09/ехр від 20.05.2009, додатках до нього та сертифікаті кінцевого споживача від 20.05.09 № 43-09/1 від імені ОСОБА_6 виконані не ним особисто, а іншою особою.

Також відповідачем встановлено, що компанія »FZE, якій позивач мав намір поставити двигуни турбогвинтові до вертольота МІ, не володіє вертольотами цивільної авіації, а такі вертольоти в Об'єднаних Арабських Еміратах не сертифіковані (копія листа від 17.08.2009, пояснення від 25.07.2009)

Більш того, в ході верифікації вказаного сертифікату кінцевого споживача Міністерство закордонних справ України листами від 27.04.09 №414/16-126-779, від 15.12.10 №414/16-126-1967 та від 24.01.11 №414/13-126-108 поінформувало Держекспортконтроль України про неможливість підтвердження достовірності вказаного сертифіката кінцевого споживача у зв'язку з тим, що компанія «AN PHAT LTD» не існує ні в Лаосі, ні у В'єтнамі.

На пропозицію Держекспортконтролю України (лист від 12.05.09 № 1436/13-09) надати відповідні пояснення з цього приводу позивач листом від 10.06.09 № 82/3 запропонував зняти вказану заяву з розгляду у зв'язку з тим, що компанія «AN PHAT LTD» нібито «не наполягає на подальшому продовженні і виконанні умов контракту від 25.12.08 № 39-08/ехр.»

Обґрунтовуючи відсутність розбіжності в інформації про походження заявлених до експорту товарів, позивач посилається на раніше укладені загальний договір від 12.05.09 № 42/опт і загальний контракт від 02.03.09 № 42, які передбачали придбання та подальший експорт товарів партіями.

Вказане твердження не заслуговує на увагу, оскільки не спростовуює недостовірність наданої інформації про походження товару.

Так, відповідно до наданих в позовній заяві пояснень позивач набув у власність товар 12.05.09 згідно із загальним Договором № 42/опт, укладеним з ТОВ «Укрспецтехноком». Проте, згідно з пунктом 1.3 загального Контракту від 02.03.09 №42, укладеного з компанією» FZE, вказаний товар вже знаходився у власності позивача.

Водночас, договорами на поставку продукції від 12.05.09 № 42/опт та від 22.07.09 № 46, укладеними з ТОВ «Укрспецтехноком», встановлені однакові умови поставки товару - „датою поставки товару вважається дата вказана в накладній на його передачу". Так, пункт 4.2 загального договору від 12.05.09 № 42/опт передбачає перехід права власності на товар після підписання накладної (акта прийому-передачі). При підписанні додаткового Договору та Додатків на кожну окрему партію права власності зберігаються та передаються на умовах, зазначених у Договорі на окрему партію, що підтверджується аналогічним пунктом договору від 22.07.09 № 46 «права власності на Товар переходять Покупцю на момент його відвантаження зі складу (та інших місць збереження) Продавця».

Отже, підписана позивачем та ТОВ «Укрспецтехноком» видаткова накладна від 22.07.09 № 22-07 засвідчила набуття позивачем права власності на чотири авіаційні двигуни ТВЗ-117ВМ саме 22.07.09.

Іншим доказом, який спростовує зазначений позивачем час придбання ним чотирьох авіаційних двигунів, є лист Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод» від 14.12.10 № 14/2542, згідно з яким у зазначений в позовній заяві період часу вказані двигуни перебували у власності ТОВ «Аеростат» (м. Сімферополь) і знаходились на капітальному ремонті в Луганську. Відремонтовані авіадвигуни ТОВ «Аеростат» 20.07.09 були відвантажені ТОВ «ЛЕГА-555» на підставі договору від 01.06.09 № 01/06-09.

Будь-яких доказів щодо набуття права власності на інші агрегати та запасні частини, зазначені в довідці про походження товару від 25.05.09 № 86/2, позивачем не надано.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджує висновки судів попередніх інстанцій про те, що постанова №189 від 08 грудня 2009 року про накладення на позивача штрафу за порушення вимог законодавства у галузі державного експортного контролю винесена відповідачем правомірно, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій вірно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ді Енд Джи Груп" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: