Справа № 815/4304/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4304/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркур'єр» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.07.2014 року № .

В обґрунтування адміністративного позову позивач (далі - Підприємство) зазначив, що висновки в акті перевірки від 19.06.2014 року № 3515/15-53-22-3/36344137, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустими доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, перевіряючими встановлено порушення позивачем податкового законодавства, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2931993,78 грн. Позивач зазначає, що формування податкового кредиту здійснювалося за наявності усіх визначальних факторів, висновки про неправомірність включення до податкового кредиту ПДВ коштів, сплачених за взаємовідносинами із контрагентами не підтверджені жодним документом бухгалтерського та податкового обліку, або іншими доказами, які є допустимими у розумінні чинного податкового законодавства та, відповідно, є незаконним. Отже покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення висновки за актом перевірки є необґрунтованими, у зв'язку із чим зазначене податкове повідомлення-рішення неправомірне та підлягає скасуванню.

До суду з'явився представник позивача, який позовні вимоги із викладених вище підставі підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов, додатково пояснивши, що ним надано всі докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, потреби в заслуховуванні свідка чи експерта немає.

Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданих до суду заперечень, відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено в межах правового поля, при наявності порушень позивачем податкового законодавства, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 03.06.2014 р. № 001348/1169, № 001349/1170, виданих ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, відповідно до наказу від 03.06.2014 р. № 1260 спеціалістами податкової інспекції проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Укркур'єр» щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ «Автотранспортна компанія Алана» за період серпень, вересень, жовтень 2011 р., ТОВ «Левиском» , ТОВ «Спец-Трейдінг», ПП «Гранд Стройгефест», ТОВ «Семикс» та ТОВ «Бізнес Карго» за період грудень 2013 р., січень лютий, березень 2014 р., за результатами якої складено акт від 19.06.2014 р. № 3515/15-53-22-3/36344137.

При цьому суд відхиляє посилання позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на скасування в судовому порядку (справа № 815/3418/14) наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.06.2014 р. № 1260, оскільки правові наслідки вищезазначеного наказу за таких обставин є вичерпаними. У зв'язку із цим предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого перевірено контролюючим органом.

Таким чином, враховуючи, що посадова особа податкового органу здійснила перевірку, результати якої відображені у відповідному акті, при цьому податковим органом за наслідками такої перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення, перевірка правомірності саме цього рішення може призвести до відновлення порушених прав підконтрольного суб'єкта, оскільки після проведення перевірки права підконтрольного суб'єкта порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Перевіркою встановленою порушення ТОВ «Укркур'єр» ст.ст. 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2931993,78 грн., у т.ч. в грудні 2013 р. - 649715,55 грн., січні 2014 р. - 955348,86 грн., лютому 2014 р. - 627203,06 грн., березні 2014 р. - 699726,30 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.07.2014 року № , яким ТОВ «Укркур'єр» збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 2931994 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 1465997 грн. (50%).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що на запити податкового органу від 19.05.2014 р. № 17324/15-53-22-3/14 та від 12.05.2014 р. № 16284/15-53-22-3/14, які передували проведеній перевірці, ТОВ «Укркур'єр» не надано документального підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин із контрагентами із зазначеним переліком суб'єктів господарювання в запитах.

Натомість 11.06.2014 р. до податкового органу представником позивача було надано копію адміністративного позову щодо оскарження наказу «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки «Укркур'єр» щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ «Автотранспортна компанія Алана» за період серпень, вересень, жовтень 2011 р., ТОВ «Левиском» , ТОВ «Спец-Трейдінг», ПП «Гранд Стройгефест», ТОВ «Семикс» та ТОВ «Бізнес Карго» за період грудень 2013 р., січень лютий, березень 2014 р.».

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Беручи до уваги те, що ТОВ «Укркур'єр» як під час перевірки, оформленої актом від 19.06.2014 року № 3515/15-53-22-3/36344137, так і після закінчення перевірки та до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 04.07.2014 року № , не було надано до контролюючого органу документального підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин із контрагентами, суд відхиляє посилання позивача на безпідставність висновків перевіряючих щодо відсутність у позивача первинних документів.

Поряд із тим, з метою повного та всебічного вирішення спору, встановлення істини у справі, суд вважає за необхідне перевірити документальне підтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з урахуванням наданих позивачем до суду первісної документації в обґрунтування цього.

Так, з огляду на матеріали справи, ТОВ «Укркур'єр» (Замовник) було укладено із ТОВ «Спец-Трейндінг», ТОВ «Бізнес-Карго», ТОВ «Левиском», ТОВ «Семикс», ПП «Гранд Стройгефест» ряд аналогічних за змістом договорів про надання послуг № 150114-117 від 15.01.2014 р. (т.ІІ, а.с.222-224), додаткова угода до нього № 1 від 05.03.2014 р.; № 27/11 від 27.11.2013 р. (т.IV, а.с. 171-173 (рри цьому в преамбулі договору № 27/11 від 27.11.2013 р. зазначено, що сторонами укладено договір від 19.04.2013 р. № 56/2013, який з огляду на матеріали справи в дійсності укладений із ТОВ «Левиском»)), № 56/2013 від 18.04.2014 р. (т.VI, а.с. 41-43), додаткові угоди до нього №№ 1, 2 від 15.10.2013 р. та від 01.11.2013 р.; № 36-СМ від 14.05.2013 р. (т.VIII, а.с.12-13), додаткові угоди до нього №№ 1, 2 від 21.08.2013 р. та від 02.12.2013 р. У свою чергу, ПП «Гранд Стройгефест» 14.02.2014 р. укладено із ТОВ «Кріос Фекторі» договір про відступлення права вимоги № 2/5 (т.ХІ, а.с. 116-117), відповідно до якого ПП «Гранд Стройгефест» передало ТОВ «Кріос Фекторі» права вимоги, що належали ПП «Гранд Стройгефест», а ТОВ «Кріос Фекторі» стало кредитором за договором № 022014 від 01.02.2014 р. Згідно п.1.2 Договору № 2/5 Новий кредитор одержує право вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов'язань за Договором № 022014 від 01.02.2014 р., що складає собою перерахування коштів в сумі 354027,41 грн., у т.ч. ПДВ 59004,57 грн. Також ТОВ «Бізнес Карго» було укладено договір про відступлення права вимоги № 16 від 06.02.2014 р. (т.IV, а.с. 177-178), відповідно до якого ТОВ «Бізнес Карго» передало ТОВ «Престиж-Інком» право вимоги за договором № 27/11 від 27.11.2013 р. на суму 1000000 грн.

Відповідно п.1.1 вищевказаних договорів про надання кур'єрських послуг Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов'язки з надання кур'єрських послуг в порядку та на умовах, передбачених договорами, а Замовник - прийти та оплатити послуги.

Згідно з п.1.6 Договору послуги надаються Виконавцем власними силами або із залученням третіх осіб шляхом укладення відповідних угод із безпосередніми виконавцями.

На виконання вищевказаних договорів про надання послуг постачальники (Виконавці) склали на адресу ТОВ «Укркур'єр» акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), зведені акти здавання-приймання наданих послуг по містах, селах і селищах міського типу, реєстри про прийняття поштових відправлень для доставки, реєстри переданих кур'єрських відправлень для абонентів, податкові накладні, копії яких наявні в матеріалах справи у 9 томах.

Розрахунки між підприємствами проведені у безготівковій формі згідно рахунків-фактур, виставлених виконавцями на оплату наданих послуг з доставки поштових відправлень.

Аналізом податкової звітності ТОВ «Укркур'єр» встановлено включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість та даним деклараціям з ПДВ: по постачальнику ТОВ «Семикс» за період грудень 2013 р. на загальну суму ПДВ - 187638,11 грн., та за січень 2014 р. - 453154,49 грн., а всього ПДВ на загальну суму 640792,60 грн.; по постачальнику ТОВ «Семикс» - за лютий, березень 2014 р. - 1191183,60 грн.; по постачальнику ТОВ «Левиском» - за грудень 2013 р. - 462077,44 грн., січень 2014 р. - 97396,56 грн., а всього 559474 грн.; по постачальнику ПП «Гранд Стройгефест» - за лютий 2014 р. - 59004,57 грн.; по постачальнику ТОВ «Бізнес Карго» - січень, лютий 2014 р. - 481539,01 грн.

За висновками акту перевірки від 19.06.2014 року № 3515/15-53-22-3/36344137 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин вищезазначених постачальників на адресу ТОВ «Укркур'єр» на загальну суму ПДВ 2931993,78 грн., у зв'язку із чим в акті перевірки вказано про порушення позивачем ст.44, п.198.1, п.198.2. п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредити на загальну суму 2931993,78 грн., в т.ч. в грудні 2013 р. - 649715,55 грн., січні 2014 р. - 955348,86 грн., лютому 2014 р. - 627203,06 грн., березні 2014 р. - 699726,30 грн.

Предметом доказування у цій справі, який пов'язаний із формуванням сум податкового кредиту з податку на додану вартість, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 1 вересня 2009 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 4970766), докази, на які посилається позивач у справі (податкові накладні, акти виконаних робіт), є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справах цієї категорії становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

У постанові від 8 вересня 2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 N 568/11/13-10) Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

В основу вищезазначених висновків за актом перевірки від 19.06.2014 року № 3515/15-53-22-3/36344137 покладена податкова інформація, яка в силу пп.83.1.2 п.83.1 ст.83 ПК України, є підставою для висновків під час проведення перевірок.

Так, з огляду на матеріали справи, за результатами перевірки ТОВ «Семикс» (акт № 1012/26-55-22-07/38348306 від 03.04.2014 р.) не встановлено реального здійснення господарських операцій та встановлено відсутність об'єктів оподаткування при наданні послуг. Аналогічні порушення встановлені у відношенні інших постачальників ТОВ «Укркур'єр»: ТОВ «Спец-Трейдінг» (акт № 1118/26-55-22-01/38652056 від 09.04.2014р.); ТОВ «Левиском» (акт № 1808/15-53-22-3/38350912 від 01.04.2014 р.); ПП «Гранд Стройгефест» (акт № 1824/15-53-22-3/38644030); ТОВ «Бізнес Карго» (акт № 1820/15-53-22-3/38945919 від 01.04.2014 р.). Перевірками вказаних платників податків не встановлені фактичні місцезнаходження підприємств, та встановлено відсутність основних засобів, трудових ресурсів та виробничих потужностей тощо.

Вирішуючи спір, суд враховує, що з наданих позивачем актів здачі-прийому виконаних робіт неможливо встановити осіб постачальників, якими безпосередньо надавалися послуги (що могло б бути підтверджено дорожніми листами, витратами на відрядження, добові та авансові звіти тощо; будь-які докази забезпечення трудових ресурсів). При цьому всі договори складені в м. Одесі, реєстри переданої поліграфічної продукції для доставки у значній кількості (наприклад реєстр переданої поліграфічної продукції для доставки в м. Луганськ - 22533 одиниць) складалися директорами підприємств, рівно як і реєстри, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

В реєстрах відображено лише індекс доставки, кількість кур'єрських відправлень та порядковий номер поштового відправлення, що унеможливлює можливість перевірити кінцевих отримувачів поштових направлень.

Однотипні договори про надання послуг № 150114-117 від 15.01.2014 р. (т.ІІ, а.с.222-224), № 27/11 від 27.11.2013 р. (т.IV, а.с. 171-173), № 56/2013 від 18.04.2014 р. (т.VI, а.с. 41-43), № 36-СМ від 14.05.2013 р. (т.VIII, а.с.12-13) передбачають можливість виконання послуг виконавцями власними силами або із залученням третіх осіб шляхом укладення відповідних угод із безпосередніми виконавцями.

З огляду на надані позивачем документи, договори виконувались безпосередньо виконавцями - контрагентами позивача, без залучення третіх осіб. При цьому, наприклад, на ТОВ «Гранд Стройгефест», працює одна особа - ОСОБА_1, який обіймає посади директора та бухгалтера. Всі складені на виконання угоди № 022014 від 01.02.2014 р. документи (акти здачі-прийняття робіт, реєстри переданої поліграфічної продукції для доставки тощо) підписані з боку Виконавця - директором ОСОБА_1 При цьому з акту здачі-прийняття робіт № 1012 (т. ІХ, а.с.19-120) вбачається, що ТОВ «Гранд Стройгефест» доставлено більше 240 тисяч поштових відправлень силами однієї особи (будь-які дані про залучення інших працівників в матеріалах справи відсутні). З огляду на передбачений п.1.4 Договору десятиденний термін надання послуги з моменту отримання відправлень Виконавцем, та беручи до уваги отримання реєстрів у вказаних обсягах директором ТОВ «Гранд Стройгефест» в один день - 03.02.2014 р., суд не може визнати ці документи належними доказами отримання послуги.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

В подальшому ж ПП «Гранд Стройгефест» на підставі договору № 2/5 (т.ХІ, а.с. 116-117, в якому організаційна форма юридичної особи зазначена як «Товариство з обмеженою відповідальністю», а не Приватне підприємство) передало ТОВ «Кріос Фекторі» за винагороду у розмірі 5000 грн. право вимагати від ТОВ «Укркур'єр» перерахування коштів в сумі 354027,41 грн., у т.ч. ПДВ 59004,57 грн.

Аналогічно, на підставі договору № 16 від 06.02.2014 р. ТОВ «Бізнес Карго» (т.IV, а.с. 177-178), як Первісним кредитор, передало право вимоги за договором № 27/11 від 27.11.2013 р. на суму 1000000 грн. ТОВ «Престиж-Інком».

У свою чергу, основними видами діяльності ТОВ «Бізнес Карго» є: неспеціалізована оптова торгівля; інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки; вантажний автомобільний транспорт. При цьому ТОВ «Бізнес Карго» не має основних засобів, трудових ресурсів і виробничих потужностей. Єдиний працівник - директор Губарь С.Г. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, який в силу значних обсягів наданих кур'єрських послуг не міг одноособово, без залучення третіх осіб, виконати договірні зобов'язання за договором № 27/11 від 27.11.2013 р. Втім, останнім було складено на адресу ТОВ «Укркур'єр» акти виконаних робіт, здавання-приймання наданих послуг реєстри кур'єрських відправлень у значній кількості по Полтавській, Дніпропетровській, Запорізькій, Херсонській областях, м. Харкову, м. Луганську та ін., які самі по собі, без підтвердження іншими доказами, не доводять фактів надання кур'єрських послуг Виконавцем.

Згідно з абз.«а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Принцип підтвердження всіх витрат документально означає, що витрати, які не були підтверджені відповідними первинними документами (розрахунковими, платіжними та ін.), обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не враховуються у складі витрат платника даного звітного періоду.

Отже позивачем не надано первинних документів у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання товару від контрагента.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Однак позивачем документально не доведено дотримання вимог, встановлених ч.1, ч. 2, ст. 3 Господарського кодексу України в частині реалізації господарської діяльності, ч.1 ст. 55 Господарського кодексу України, в частині участі в господарських відносинах, реалізуючи господарську компетенцію.

В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту. З метою дослідження фактичного вчинення господарських операцій необхідно встановити їх зміст, підстави вчинення, умови поставки товару (робіт, послуг), мету придбання товару (робіт, послуг), встановити перелік всіх наданих позивачем первинних документів, складених щодо таких операцій.

Вищезазначені обставини обумовлюють висновок суду про дефект змісту та походження документів, які, в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили та є неналежні та недопустимі для встановлення реальності вчинення господарських операцій.

Суд також враховує, що придбання активів (тобто товарів, послуг) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків. Всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності, або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з підпунктом 14.1.36 Податкового кодексу України підприємництво - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Поряд із тим, в ході судового розгляду справи судом достовірно не встановлено, а стороною позивача - не доведено, що задокументовані господарські операції з придбання послуг по доставці поліграфічної продукції були обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру).

Вирішуючи спір, суд враховує, що господарські операції, здійснені на виконання правочинів, є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань, а дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції.

Посилання позивача на правильність відображення у податковому обліку господарських операцій з його контрагентами не узгоджується із принципом законності, який зумовлює повне встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення спору.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; визначити об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв'язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Вищий адміністративний суд України неодноразово звертав увагу на те, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку (ухвала від 24.04.2014 р. № К/800/29370/13 по справі 2а-15323/12/2670).

При цьому суд касаційної інстанції підкреслив, що якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Суд також враховує, що приймати на підтвердження даних податкового обліку можливо лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже позивачем не надано первинних документів у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання послуг від контрагентів.

Таким чином, суд погоджується із викладеними в акті перевірки від 19.06.2014 року № 3515/15-53-22-3/36344137 висновками про те, що у перевіреному періоді ТОВ «Укркур'єр» порушено ст.ст. 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2931993,78 грн., у т.ч. в грудні 2013 р. - 649715,55 грн., січні 2014 р. - 955348,86 грн., лютому 2014 р. - 627203,06 грн., березні 2014 р. - 699726,30 грн.

При таких обставинах суд вважає, що позивач не довів необґрунтованості висновків акту перевірки та протиправності прийнятого на його підставі податкового повідомлення-рішення.

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку про те, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 128, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркур'єр» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя І.В. Завальнюк