Справа № 826/8090/14
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8090/14 Головуючий у 1-й інстанції: Дегтярьова О.В. Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Некрасовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції в Оболонському районі ДФС України (правонаступник державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві ) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві щодо проведення камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік ОСОБА_3, за результатам якої складено акт від 21 березня 2014 року № 3/Т/26-54-17-03-23/НОМЕР_1 «Про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи». Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 21 травня 2014 року № . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, державна податкова інспекція в Оболонському районі ДФС України (правонаступник державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві) подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовлено повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

21 березня 2014 року ДПІ в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві була проведена камеральна перевірка податкової декларації ОСОБА_3 про майновий стан і доходи за 2012 рік, за результатами якої складений акт від 21.03.2014 року № 3/1726-54-17-03-23/НОМЕР_1.

В ході проведення камеральної перевірки податкової звітності позивача податковим органом було використано наступні документи: податкову декларацію за 2012 рік разом з додатком № 6 до рядка 11; довідку ТОВ «Фалькон-авто» про доходи ОСОБА_3 за 2012 рік; копії сторінок паспорта; 12 меморіальних ордерів; договір кредиту за № 44.05-537/1; договір іпотеки за № 44.02-702/1; договір купівлі-продажу квартири; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера та заяву ОСОБА_3

За результатами проведеної камеральної перевірки податковий орган прийшов до висновку про порушення позивачем вимог норм п. 175.1 ст.175 Податкового кодексу України при заповненні податкової декларації про майновий стан і доходи платником податку за 2012 рік. В обґрунтування даної правової позиції контролюючий орган посилався на те, що згідно з наданими документами платник податку не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (яка є предметом іпотеки), а тому не має права на включення до податкової знижки витрат на сплату частини суми процентів, сплачених за користування іпотечним житловим кредитом. Крім того, сума утриманого податку на доходи фізичних осіб податковим агентом не відображається в рядку 13.01 розділу V декларації про майновий стан і доходи «сума податку, що підлягає сплаті до бюджету».

21 травня 2014 року на підставі вказаного акта камеральної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» за № , яким за порушення норм п. 175.1 ст. 175 Податкового кодексу України ОСОБА_3 визначено до сплати грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 7 589,24 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 75 Податкового кодексу України передбачено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок. При цьому камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

В розумінні норми п.п.75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків (згідно норми п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України така перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення).

Згідно з п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Тобто згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Разом з тим, судом першої інстанції було правильно встановлено відсутність у відповідача правових підстав для проведення перевірки податкової декларації позивача за 2012 рік саме в межах камеральної перевірки та відповідно для складання за результатами її проведення акта від 21.03.2014 року № 3/1726-54-17-03-23/НОМЕР_1, оскільки зі змісту самого акта вбачається проведення документальної перевірки (перевірки з використанням інших документів платника податків окрім безпосередньо даних податкової звітності).

Підпунктом 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України «іпотечний житловий кредит» - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п'ять повних календарних років для фінансування витрат, пов'язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), що надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу.

Відповідно до п.п.166.1.1 п. 166.1 ст. 166 Податкового кодексу України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року. Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

У відповідності до п.п. 14.1.170 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України «податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання» - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно п.п. 166.3.1 п. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом протягом звітного податкового року, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 Податкового кодексу України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає в разі, якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Наведені законодавчі положення не дають підстави для висновку про залежність права платника на податкову знижку від реєстрації місця проживання за адресою розташування житла, що придбавається за рахунок кредитних коштів.

Так, відсутність реєстрації місця проживання за адресою, за якою знаходиться квартира, що була предметом іпотечного кредитування, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, оскільки Податковий кодекс України пов'язує право на використання податкової пільги у вигляді права на податкову знижку з частини фактично сплачених протягом звітного податкового року сум процентів за іпотечним житловим кредитом з такою умовою, як визначення платником податку самостійно житлового будинку (квартири, кімнати), що будується чи придбавається, як основне місце його проживання.

Отже відповідач безпідставно розцінив відсутність реєстрації позивача за адресою квартири (АДРЕСА_1) (предмет іпотеки) як підставу для позбавлення його права на податкову знижку, а тому податкове повідомлення-рішення «Р» за № від 21 травня 2014 року є протиправним та необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції в Оболонському районі ДФС України (правонаступник державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві ) залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено: 16.02.2014 року.

.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.