Справа № 2а-1970/2514/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р. Справа № 149271/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Щерби С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Алтек» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.10.2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Алтек» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень - рішень від 30 червня 2011 року № та від 30 червня 2011 року № , -

ВСТАНОВИЛА :

ПАТ «Алтек» 01.09.2011року звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень - рішень від 30 червня 2011 року Же та від 30 червня 2011 року № .

В позові ПАТ «Алтек» покликається на те, що вказані рішення є незаконними, такими, що суперечать вимогам податкового, цивільного та господарського законодавства, винесені на підставі акту планової виїзної перевірки від 02.06.2011 р., який ґрунтується на хибних висновках, які суперечать дійсним обставинам та нормам чинного законодавства. Вважає, що підприємство не зобов'язано оформляти та представляти попередніх розрахунки кошторису вартості послуг, довідки про вартість виконаних підрядних робіт (№ КБ-3), оскільки оформлення таких документів не є обов'язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Оформлення кошторису вартості послуг Цивільним кодексом взагалі не передбачено (ст.ст.901 -907 ЦК України). В свою чергу, акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) є достати первинним документом для обліку господарської операції згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88. Факти надання послуг зафіксовано сторонами зокрема шляхом підписанням актів №ФФ-0000005 від 24.06.2010р. та №ФФ-0000010 від 30.08.2010р. - за договором №1 від 05.04.2010р.; від 28.04.2010р. за договором від 08.04.2010р. Це повністю відповідає умовам вказаних договорів та свідчить про визнання Сторонами фактів надання послуг, їх вартості та належності виконання.

Оскаржуваною постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.10.2011 року в задоволенні позовної заяви ПАТ «Алтек» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень - рішень від 30 червня 2011 року № та від 30 червня 2011 року № - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Вимоги за апеляційною скаргою відповідач обґрунтовує тим, що підприємство не зобов'язано оформляти та представляти попередніх розрахунки кошторису вартості послуг, довідки про вартість виконаних підрядних робіт (№ КБ-3), оскільки оформлення таких документів не є обов'язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Оформлення кошторису вартості послуг Цивільним кодексом взагалі не передбачено (ст.ст.901 -907 ЦК України). В свою чергу, акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) є достати первинним документом для обліку господарської операції згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88. Факти надання послуг зафіксовано сторонами зокрема шляхом підписанням актів № ФФ-0000005 від 24.06.2010р. та №ФФ-0000010 від 30.08.2010р. - за договором №1 від 05.04.2010р.; від 28.04.2010р. за договором від 08.04.2010р. Це повністю відповідає умовам вказаних договорів та свідчить про визнання Сторонами фактів надання послуг, їх вартості та належності виконання. Вважає , що зміст згаданих актів повністю відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зокрема він містить усі наведені даною нормою реквізити - назву документа; дату і місце його складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції. Наведене свідчить про належність оформлення господарських операцій між ВАТ «Алтек» та СПД ФО ОСОБА_1 та між ВАТ «Алтек» і СПД ФО ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що податкова накладна має бути надана покупцю у звітному періоді, на який припадає дата виникнення податкових зобов'язань і за правилом "першої події", встановленим пп. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість ". Крім того, Тернопільською ОП1 не було встановлено Факту звернення позивача до органів державної податкової служби зі скаргою на дії постачальників в порядку пп. 7,2,6, Закону № 168, щодо відмови останніх від надання податкових накладних та не встановлено належного документального підтвердження отримання податкових накладних в періодах віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту,

З урахуванням наведеного, перевіркою було зроблено висновок, що позивачем, в порушення вимог пп. 7.4.1. та 7.4.5. пункту 7.4. та 7.5.1. пункту 7.5. статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по податкових накладних, виписаних постачальниками у попередніх звітних періодах, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту за жовтень 2009 року на 47774 грн. При цьому суд враховує, що позивач не скористався своїм правом на формування податкового кредиту відповідно до податкових накладних, крім того, законодавством не передбачено можливості для платника приймати самостійне рішення щодо відстрочення реалізації своїх прав на отримання податкового кредиту після настання дати виникнення права на податковий кредит. В разі, якщо на дату виникнення права на податковий кредит (в тому числі і в частині окремих сум податку), платник таким правом не скористався, вважається, що ним прийнято рішення не формувати податковий кредит з використанням зазначених сум. З огляду на наведене вище позовні вимоги ПАТ «Аптек» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.06.2011 N° та № з підстав, наведених в адміністративному позові, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства та фактичних обставинах, а тому не підлягають до задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що з 08.04.11 року по 18.05.11 року Тернопільською ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ВАТ «Алтек» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.09 р. по 31.12.10 р., за результатами якої складено акт від 02.06.11 № 4037/23- 420/14051419.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ВА Т «Алтек» вимог: п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року № 334/94-ВР зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 334), яке полягало у завищенні показника V рядку 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» всього в сумі 401 556,00 грн., в т.ч. за IV кв. 2009 року в сумі 119 573,00 грн., за II кв. 2010 року в сумі 160 783,00 грн., за 111 кв. 2010року в сумі 102 300,00 грн. та за ІУкв.2010року в сумі 18 900 грн.: пп. 7.4.1 та пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР зі змінами та доповненнями (дачі - Закон №168/97), яке полягало в завищенні ПДВ за жовтень 2009 року в сумі 47 774,00 грн. За наслідками проведеної перевірки Тернопільською ОДГП прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.06.11 року: № про сплату 125 486,25 грн. податку на прибуток, в тому числі 100 389 грн. за основним платежем та 25 097,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій, застосованих з посипанням на п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України (надалі - ПК України): № про сплату 59 717,50 грн. податку на додану вартість, в тому числі 47 774 грн. за основним платежем та 11 943,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій, застосованих з посиланням нап. 123.1 ст. 123 ПК України.

У період, що перевірявся, позивач займався будівельною діяльністю, виконанням комплексних будівельних, ремонтних і реставраційних робіт, включаючи будівництво, ремонт і реставрацію житла та споруд іншого призначення, зовнішніх та внутрішніх систем газопостачання, а також виконання монтажних і пусконалагоджувальних робіт та робіт по художньому оформленню, розробка проектно-кошторисної документації на виконання таких робіт.

Проведеною перевіркою встановлено, що у IV кв. 2009 року та 2010 році витрати на придбання товарів (робіт, послуг) склали 5 166 856,00 гри., що підтверджується накладними, актами виконаних робіт, оборотно-сальдовою відомістю по рах. 631 «Розрахунки з постачальниками», 372 «Розрахунки з підзвітними особами», аналізами рахунків № 203 «ПММ», 205 «Будівельні матеріали», 207 «Запасні частини», 22 «МШП», 231 «Основне виробництво», 91 «Загальновиробничі витрати», 92 «Адміністративні витрати». За даними перевірки загальна сума показника у рядку 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» за IV кв. 2009 року та 2010 рік склала 4 765 300,00 грн. Перевіркою встановлено, що позивачем завищено скориговані валові витрати на 401556,00 грн., в тому числі в частині отриманих послуг від приватних підприємців: ОСОБА_3 на загальну суму 254 456,00 грн. (за четвертий квартал 2009 року на 119573,00 грн., за другий квартал 2010 року на 115983,00 грн., за четвертий квартал 2010 року на 189000,00 грн.), ОСОБА_4 на загальну суму 88 400,00 гри. (за другий квартал 2010 року на 44800,00 грн., за третій квартал 2010 року на 44000,00 грн.), ОСОБА_2 на загальну суму 58 300,00 грн. (за другий квартал 2010 року - 58300,00 грн.), чим порушено вимоги п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334.

Як свідчать матеріали справи, позивачем (Замовник) укладено договори з наступними приватними підприємцями (Виконавці): - ОСОБА_3 від 04.05.09 № 5, предметом якого є виконання робіт по влаштуванню даху 98 кв. будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та творчими майстернями в с. Березовиця по вул. Енергетичній. Виконання умов зазначеного договору оформлено актами здачі - приймання робіт та накладними, в яких не зазначено опис (номенклатуру) послуг (товарів), їх кількість (обсяг, об'єм), зазначені документи на виконання комплексу робіт не відповідають вимогам встановленим розділом 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24,05.95 № 88 та оформлені в порушення вимог встановлених «Методичними рекомендаціями з формування собівартості будівельно-монтажних робіт», затверджених Наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури № 30 від 16.02.04 в частині визначення конкретного об'єкта будівництва, на який необхідно відносити виробничі витрати будівельної організації, пов'язані з виконанням будівельно-монтажних робіт на конкретному об'єкті будівництва за весь його період. Згідно матеріалів перевірки, для перевірки не було надано (у зв'язку з відсутністю) доказів надання послуг по влаштуванню даху, а саме не представлено попередні розрахунки та кошторис вартості послуг, довідки про вартість виконаних підрядиш робіт (форма № КБ-3). В актах виконаних робіт не казано які саме засоби використовувались для надання таких послуг, вартість та кількість використаних матеріалів та затрачених загальновиробничих витрат, прямих витрат (заробітна плата робітників, які виконували роботи).

На момент укладення та дії договору від 04.05.09 № 5 був чинним Наказ Державного комітету статистики України, Державного комітету України будівництва та архітектури від 21.06.2002р. № 237/5 «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві», яким затверджено типові форми первинних облікових документів у будівництві, зокрема, N КБ-3 "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт", яку зобов'язано поширити на усі будівельні підприємства та будівельні структурні підрозділи підприємств усіх видів економічної діяльності незалежно від форм власності, що виконують будівельні та монтажні роботи, роботи з капітального та поточного ремонту будівель і споруд інші підрядні роботи за рахунок усіх джерел фінансування.

ОСОБА_4 від 05.04.10 № ФФ-000000І, предметом якого є надання консультацій з бухгалтерського обліку та інших питань економічного характеру. Виконання умов зазначеного договору оформленого актами здачі - приймання робіт, в яких не зазначено опис номенклатуру) робіт (послуг), їх кількість (обсяг, об'єм), які послуги надавалися, товариством не надано документального підтвердження факту понесених витрат на оплату та їх зв'язку з господарською діяльністю підприємства.

ОСОБА_2 від 08.04.10 б/н, предметом якого є надання юридичних послуг (правова експертиза укладених договорів, правова експертиза майнових прав та зобов'язань Замовника, юридичний супровід переговорів щодо залучення інвестицій для проведення будівництва, інші види юридичних послуг). Виконання умов зазначеного договору оформлено актом здачі - приймання робіт, в якому не зазначено опис (номенклатуру) робіт (послуг), їх кількість (обсяг, об'єм), які послуги надавалися, товариством не надано документального підтвердження факту понесених витрат на оплату послуг та їх зв'язку з господарською діяльністю підприємства.

Так, перевіркою було встановлено, що операції по взаємовідносинах ВАТ «Алтек» з приватними підприємцями ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 не мали реального характеру, оскільки єдиною метою проведення документування фінансово-грошових взаємовідносин з зазначеними контрагентами є одержання товариством економічної вигоди у вигляді мінімізації податкових зобов'язань за рахунок неправомірного визначення обсягу валових витрат в оподаткованих операціях по податку на прибуток, договори відповідно до статей 215, 203 та 216 Цивільного кодексу України є нікчемними і не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю, у результаті чого в порушення вимог п. 5.1, п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334 платником завищено валові витрати на 401 556 грн. Як визначено ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435- IV (надалі -ЦК України), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ст. 228 ЦК України). Як зазначено в ч. 2 ст. 215 ЦК України, визнання судом такого правочину недійсним не вимагається.

Згідно з п. 5.1, п. 5.2 ст. 5 Закону № 334, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3- 5. 7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 зазначеного Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами. Не підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажам товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам. Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 2 ст. З Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІУ зі змінами та доповненнями (далі -Закон) - бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються па даних бухгалтерського обліку.

При цьому, в розумінні даного Закону - бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій с первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо (п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону). Норми даного Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (п. 1 Закону).

Крім того, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (п. 1 ст. 8 Закону).

Згідно з пп. 1.2 п, 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Підпунктами 2.1, 2.4 п. 2 вищезазначеного Положення передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 123Л ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-У1 (надалі - ПК України), у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Також проведеною перевіркою було встановлено та в акті зафіксовано віднесення П АТ «Алтек» до складу податкового кредиту за жовтень 2009 року (рядок 10.1 декларації) сум податку на додану вартість по податкових накладних, виписаних постачальниками у попередніх періодах (а саме, по операціях проведених із контрагентами згідно податкових накладних, виписаних у II та ПІ кварталах 2009 року - стор. II акту перевірки), без документального підтвердження їх отримання в звітному періоді.

У відповідності до Порядку ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних», затвердженого Наказом ДПА України від 30.06.2005р. N° 244 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2005р. за №770/11050), чинного у період, протягом якого здійснювалася перевірка, упровадження реєстру отриманих та виданих податкових накладних (далі - реєстр) обумовлене вимогами підпункту 7.2.8 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість". У реєстрі підчистки і необумовлені виправлення тексту та цифрових даних не допускаються. Реєстр ведеться особами, зареєстрованими як платники податку на додану вартість. У реєстрі вказується його порядковий номер, дата початку його ведення та дата його закінчення.

Нормами Закону № 168/97 встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Звітний (податковий) період - період, за який платник податку зобов'язаний проводити розрахунки податну та сплачувати його до бюджету, а податковим періодом є один календарний місяць.

Згідно з п. 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 р. Мг 996, господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійсненні.

Порядок ведення бухгалтерського обліку податку на додану вартість передбачений Інструкцією з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженою наказом Міністерства фінансів України № 141 від 01 липня 1997 Р

Відповідно до п. 2 Інструкції № 141, сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання з ПДВ звітного періоду згідно із законодавства, за наявності митних декларацій, податкових накладних (інших документів передбачених пп. 7.2.6. Закону України "Про податок на додану вартість" від 03 квітня 1997р. № 168), відображається за дебетом субрахунку 641 "Розрахунки за податками", аналітичний рахунок "Розрахунки за податком на додану вартість ",

При цьому суд враховує те, що згідно з пп. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках, оригінал якої надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97 передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг). Отримання такої скарги є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого постачальника для з'ясування достовірності та повноти нарахування ніш зобов'язань з цього податку за такою цивільно-правовою операцією.

Згідно вимог пп. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника датку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; - або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що посвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Таким чином, податкова накладна має бути надана покупцю у звітному періоді, на який припадає дата виникнення податкових зобов'язань і за правилом "першої події", встановленим пп. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість ".

Крім того, Тернопільською ОПІ не було встановлено факту звернення позивача до органів державної податкової служби зі скаргою на дії постачальників в порядку пп. 7,2,6, Закону № 168 , щодо відмови останніх від надання податкових накладних та не встановлено належного документального підтвердження отримання податкових накладних в періодах віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту,

З урахуванням наведеного, перевіркою було зроблено висновок, що позивачем, в порушення вимог пп. 7.4.1. та 7.4.5. пункту 7.4. та 7.5.1. пункту 7.5. статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по податкових накладних, виписаних постачальниками у попередніх звітних періодах, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту за жовтень 2009 року на 47774 грн.

При цьому суд враховує, що позивач не скористався своїм правом на формування податкового кредиту відповідно до податкових накладних, крім того, законодавством не передбачено можливості для платника приймати самостійне рішення щодо відстрочення реалізації своїх прав на отримання податкового кредиту після настання дати виникнення права на податковий кредит. В разі, якщо на дату виникнення права на податковий кредит (в тому числі і в частині окремих сум податку), платник таким правом не скористався, вважається, що ним прийнято рішення не формувати податковий кредит з використанням зазначених сум.

Згідно ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, внаслідок якого позивачем неправомірно віднесено суми ПДВ до складу податкового кредиту, по суті спрямований на незаконне заволодіння майном держави, суперечить інтересам держави і суспільства, та вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, в силу ч. 2 ст. 228 ЦК України є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. З'ясування наведених обставин має істотне значення для правильної юридичної оцінки дій позивача з питання щодо віднесення ним до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених за роботи, виконаними цим Підрядником.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди (бюджетного відшкодування з бюджету) є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди (отримання бюджетного відшкодування сум ПДВ платником) можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: - неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; - відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; - облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; - здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; - відсутність первинних документів обліку.

За таких обставин суд приходить до переконання, що ПАТ «Алтек» не є підставним, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Алтек» - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.10.2011 року у справі № 2а-1970/2514/11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар