Справа № 820/18762/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 р. Справа № 820/18762/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

позивача - ОСОБА_1, представників сторін: позивача - ОСОБА_2, відповідача - Кравець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського міського центру зайнятості на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2014р. по справі № 820/18762/14

за позовом ОСОБА_1

до Харківського міського центру зайнятості

про визнання дій незаконними, визнання незаконним акту та наказу, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Харківського містького центру зайнятості (далі по тексту - ХМЦЗ, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, прийнятих судом, просила суд: визнати незаконними дії Харківського міського центру зайнятості; визнати незаконним акт № 273 ФОП від 14.10.2014 р. розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним та наказ № 1577 від 15.10.2014 р. про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю; зобов'язати Харківський міський центр зайнятості поновити реєстрацію позивача як безробітного та відновити виплати матеріального забезпечення безробітного.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 р. по справі № 820/18762/14 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Харківського міського центру зайнятості №1577 від 15.10.2014 р. про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю, прийнятого щодо ОСОБА_1.

Зобов'язано Харківський міський центр зайнятості поновити реєстрацію як безробітного - ОСОБА_1 та відновити виплати матеріального забезпечення безробітного.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 820/18762/14.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що 14.10.2014 року Харківському міському центру зайнятості стало відомо, що ОСОБА_1 станом на час надання їй статусу безробітної 19.03.2014 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 23.11.1998 року по 02.10.2014 року, що у розумінні ст.ст.3, 43 Закону України «Про зайнятість населення» унеможливлює надання їй статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю. Вказує, що на момент реєстрації ОСОБА_1 в центрі зайнятості зміни до ч.3 ст.49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» № 1258 від 13.05.2014 року, не набрали чинності, а тому посилання суду першої інстанції на ст.49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» у новій редакції є безпідставним. Враховуючи викладене, вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що обов'язок щодо припинення підприємницької діяльності ФОП покладений на державного реєстратора шляхом внесення запису до журналу обліку реєстраційних дій після отримання судового рішення, а позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про повернення отриманої допомоги по безробіттю - такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 р. по справі № 820/18762/14 скасувати в частині задоволення позовних вимог, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2014 року ОСОБА_1 була постановлена на облік до Харківського міського центру зайнятості та їй було розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" на підставі наказу № 140326 від 26.03.2014 року.

Матеріалами справи підтверджено, що 14.10.2014 року комісією ХМЦЗ складено акт № 273ФОП, яким зафіксовано, що за результатами проведення звірки ОСОБА_1 на час реєстрації в центрі зайнятості та в період перебуванні на обліку, як безробітна була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 02.10.2014 року. На підставі викладеного комісією зроблено висновок, що статус безробітного ОСОБА_1 отримала незаконно, оскільки відносилась до категорії зайнятого населення і не могла бути визнана безробітною, а також про те, що кошти, нараховані та перераховані на особистий рахунок ОСОБА_1 як допомога по безробіттю, підлягають поверненню (а.с.8).

15.10.2014 року директором Харківського міського центру зайнятості було винесено наказ № 1577 «Про повернення коштів, виплачених як допомоги по безробіттю ОСОБА_1», який містить вимоги щодо вжиття заходів по поверненню коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомоги по безробіттю за період з 26.03.2014 року по 13.10.2014 року в сумі 13257,50 грн. (а.с.9).

20.10.2014 року на адресу позивача від Харківського міського центру зайнятості надійшов лист-претензія № ХМЦЗ-02-27491-22-14 від 16.10.2014 р. про повернення коштів в розмірі 12196 грн. 53 коп., виплачених як допомога по безробіттю, за період з 26.03.2014 року по 26.09.2014 року.

Не погодившись з діями Харківського міського центру зайнятості щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів ні підставі акту ХМЦЗ № 273ФОП від 14.10.2014 р. та наказу № 1577 від 15.10.2014 р., позивач звернулась до суду з даним позовом про оскарження таких дій, визнання незаконними вказаних акту та наказу, зобов'язання відповідача відновити виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу № 1577 від 15.10.2014 р. та зобов'язання ХМЦЗ поновити виплати позивачеві допомоги по безробіттю, суд першої інстанції виходив з того, що на час реєстрації в центрі зайнятості ОСОБА_4 не була фізичною особою-підприємцем, адже її діяльність, як фізичної особи-підприємця, була припинена на підставі постанови Харківського окружного адміністративного суду по справі № 2а-15759/10/2070 від 19.01.2011 року.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

За визначенням п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-ІV безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення»).

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 № 1533-ІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з пунктом 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року N 60/62 (далі - Порядок №60/62) розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості, зокрема шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними у державних реєстраторів (п.5 Порядку № 60/62).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать, зокрема, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств).

Зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом (ч.3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення»).

Питання проведення процедур реєстрації та припинення підприємницької діяльності фізичними особами - підприємцями регламентовано нормами Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 № 755 - ІV (надалі - Закон № 755).

Статтею 49 вказаного Закону встановлено порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за судовим рішенням, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи - підприємця.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.49 Закону № 755 (в редакції, чинній на час реєстрації позивача як безробітної) суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

У відповідності із ч. 3 ст. 49 Закону № 755 державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та в той же день повідомити органи статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

Частиною 5 статті 49 Закону № 755 визначено, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, що не пов'язане з банкрутством фізичної особи - підприємця, здійснюється в тому числі опікуном, піклувальником чи управителем майна, зазначеним у судовому рішенні, із застосуванням процедур, установлених частинами одинадцятою - двадцятою статті 47 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 46 Закону № 755 фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Законом від 01.07.2010 № 2390 - VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб'єктів господарювання", який набрав чинності 18.12.2011 року, Закон № 755 доповнено статтею 49-1, якою передбачено механізм спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

За приписами абз. 3 ч. 1 ст. 49-1 Закону № 755 спрощена процедура державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться державним реєстратором на підставі судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов'язане з банкрутством, якщо таке рішення прийнято судом після 1 липня 2004 року та в разі ненадання державному реєстратору протягом трьох років (загального строку позовної давності для звернення до суду про стягнення можливої заборгованості) з дати опублікування у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації оголошення про постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, що не пов'язане з банкрутством, документів, перелік яких визначено частиною одинадцятою статті 47 цього Закону.

Частиною 11 статті 47 Закону № 755 встановлено, що для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа не раніше закінчення строку пред'явлення вимог кредиторів, зазначеного у заяві про припинення підприємницької діяльності, подає державному реєстраторові особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням; довідку відповідного органу доходів і зборів про відсутність заборгованості із сплати податків, зборів; довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування. У реєстраційній картці на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа письмово зазначає та підтверджує своїм особистим підписом, що нею вчинено всі передбачені законодавством дії стосовно порядку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, включаючи завершення розрахунків з кредиторами (у тому числі із сплати податків, зборів, обов'язкових платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування).

У відповідності до ч.17 ст.47 Закону № 755 дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що особа, зареєстрована як фізична особа-підприємець, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08.07.2014 року по справі № 21-79а14, яка в силу ч.2 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з розширеним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 19477475 від 21.10.2014 року та повідомлення № 04-130-10/12896, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 проведено 02.10.2014 року (а.с.32, 33).

При цьому, жодних дій, спрямованих на завершення процедури державної реєстрації припинення особисто не здійснював, як не мав і законних підстав очікувати, що до сплину трьохрічного строку, обумовленого в абз. 3 ч. 1 ст. 49-1 Закону № 755, процедуру державної реєстрації припинення його підприємницької діяльності повинен завершити державний реєстратор.

За вимогами пункту 6 Порядку № 60/62, у разі встановлення центрами зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законом порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ Харківського міського центру зайнятості від 15.10.2014 року № 1577 про повернення коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю, є правомірним.

Як встановлено частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у спірних відносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", «Про зайнятість населення», з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів зазначає, що доводи суду першої інстанції про наявність постанови Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2011 року у справі № 2а-15759/10/2070, якою припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1, з огляду на положення ч.4 ст.46, ч.17 ст.47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» не спростовують факту належності позивача до категорії зайнятого населення, та, як наслідок, відсутності у позивача права на отримання статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю.

Також, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на ст.49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції згідно із Законом № 1258-VII (1258-18 ) від 13.05.2014 р., якою передбачено спрощений порядок припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та покладено обов'язок вчинення усіх дій по реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП на державного реєстратора, оскільки на час надання позивачеві статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю Закон України № 1258-VII (1258-18 ) від 13.05.2014 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» чинності не набрав.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, яке призвело до ухвалення неправильного рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 р. по справі № 820/18762/14 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, скасування наказу.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського міського центру зайнятості задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2014р. по справі № 820/18762/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості про визнання дій незаконними, визнання незаконним акту та наказу, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10.02.2015 р.