Справа № 821/2603/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/2603/13-а

Категорія: 9.2 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, або ФОП ОСОБА_2.) звернувся із адміністративним позовом до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, або Цюрупинська ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.05.2013 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року вказані вимоги залишені без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, наголошуючи, зокрема, на неповному з'ясуванні обставин справи, неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, враховуючи наявність в матеріалах справи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ФОП ОСОБА_2 зареєстрована Білозерською районною державною адміністрацією та на обліку як платник податків перебуває в Цюрупинській ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області.

Між позивачем та ТОВ «Ізобіліє» (Російська Федерація) 17.09.2012 року укладено договір купівлі-продажу № 6, за яким позивач зобов'язується поставити, а ТОВ «Ізобіліє» - прийняти та оплатити товар, визначений в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (а.с.20-23).

Додатками № 1, № 2 до договору № 6 від 17.09.2012 року сторони узгодили додаткові права та обов'язки за цим договором, в разі застосування умов постачання CFR - російське місто та FOT - не російське місто (а.с.24-31).

Крім того, угодою від 26.09.2012 року ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Ізобіліє» внесено зміни до договору купівлі-продажу від 17.09.2012 року, зокрема, доповнивши його пунктом 5.5, за яким при порушенні термінів поставки винна особа виплачує пеню у розмірі 0,2% від вартості непоставленого у строк товару за кожний день прострочення, але не більше 10% від вартості договору (а.с.32).

ДПІ у Білозерському районі Херсонської області ДПС у період з 30.04.2013 року по 30.04.2013 року проведено невиїзну позапланову документальну перевірку ФОП ОСОБА_2 за період з 01.09.2012 року по 30.04.2013 року з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні контракту № 6 від 17.09.2012 року, за результатами якої складено акт № 247/23-020/НОМЕР_2 від 30.04.2013 року (а.с.9-12).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 187/94-ВР від 23.09.1994 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав до ДПІ у Білозерському районі Херсонської області ДПС заперечення на акт № 247/23-020/НОМЕР_2 від 30.04.2013 року, проте вони були залишенні без задоволення, висновки акту перевірки - без змін (14-17), а на підставі виявлених порушень відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.05.2013 року, яким до позивача застосовано пеню у розмірі 7592 грн. за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті, кількість днів затримки яких станом на момент перевірки становить - 37 днів (а.с.8, 64).

Не погодившись із встановленими порушеннями та застосуванням пені згідно податкового повідомлення-рішення № від 20.05.2013 року, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому просить скасувати спірне рішення податкового органу, посилаючись на неврахування під час перевірки повного припинення зобов'язань згідно угоди від 24.03.2013 року шляхом взаємозаліку зобов'язань за укладеним між позивачем та ТОВ «Ізобіліє» договором, тобто в термін, встановлений законом для проведення розрахунків в іноземній валюті, а тому вважає неправомірним застосування до нього пені за оскаржуваним рішенням.

Вирішуючи спірне питання та залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції вказав, що чинним законодавством визначено спеціальний порядок проведення розрахунків в іноземній валюті при здійсненні експортно-імпортних операцій та відповідальність за недотримання термінів цих розрахунків, припинення зобов'язань за договором між позивачем та ТОВ «Ізобіліє» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог фактично не підтверджується, а тому відповідачем правомірно застосовано до позивача пеню за спірним податковим повідомленням-рішенням та підстав для його скасування не має.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» № 959-XII від 16.04.1991 року, експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994 року виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Крім того, за правилами вказаної статті Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994 року (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних справовідносин) визначено, що порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Крім того, за правилами цієї статті строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, зупиняються, та в такому випадку - і нарахування пені, в разі, зокрема, прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами.

Таким чином, Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994 року передбачає відповідний порядок здійснення та строки розрахунків учасниками зовнішньоекономічної діяльності, відповідальність за його недотримання, встановлює виключні підстави, зокрема, для зупинення вказаних строків та звільнення резидента від відповідальності у вигляді пені за порушення строків зарахування на його валютний рахунок в установі банку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в межах договору купівлі-продажу № 6 від 17.09.2012 року, укладеного з ТОВ «Ізобіліє» (Російська Федерація) відвантажено товар - помідори свіжі в кількості 20210 кг, загальною вартістю 64800 грн.

Згідно митної декларації № 010123 вказаний товар відвантажено 26.09.2012 року, тобто відповідно до вимог ст. 1 Закону України № 185/94-ВР від 23.09.1994 року виручка за цей товар має бути зарахована позивачем на рахунок в установі банку у термін не пізніше 25.03.2013 року.

Як встановлено під час перевірки та фактично не заперечується позивачем, виручка за відвантажений товар на рахунок у банку не надходила.

В обґрунтування недотримання таких правил позивач надає угоду від 24.03.2013 року (а.с.19), укладену з ТОВ «Ізобіліє» (Російська Федерація) про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог, які виникли на момент виконання зобов'язань, шляхом зарахування пені на суму 68495 грн. за невиконання позивачем договору № 6 від 17.09.2012 року в частині відвантаження ТОВ «Ізобіліє» (Російська Федерація) товару за специфікаціями № 2 від 27.09.2012 року, № 3 від 29.09.2012 року та неоплати ТОВ «Ізобіліє» (Російська Федерація) поставленого позивачем товару на суму 68400 грн. (а.с.19), а тому вважає, що зазначені обставини виключають наявність відповідної виручки за цим договором та обов'язок щодо її зарахування на валютний рахунок в установі банку відповідно до приписів ст. 1 Закону України № 185/94-ВР від 23.09.1994 року.

Колегія суддів вважає такі доводи позивача необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» № 959-ІІ від 16.04.1991 року всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначити форму розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Згідно із ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що таке зарахування проводиться за певних умов, а саме вимоги повинні бути зустрічними, тобто такими, що випливають із взаємних зобов'язань між двома особами, однорідними, та настання строку виконання за всіма зустрічними вимогами.

Колегія суддів, вважає, що угода від 24.03.2013 року, укладена між позивачем та ТОВ «Ізобіліє» (Російська Федерація) вказаній нормі не відповідає, враховуючи, що такі вимоги сторонами не пред'являлись, та позивачем необґрунтовано фактичне нарахування ТОВ «Ізобіліє» (Російська Федерація) пені у сумі 68495 грн. за непоставлений позивачем товар в рахунок зобов'язання ТОВ «Ізобіліє» (Російська Федерація) щодо оплати поставлено товару на суму 68400 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в угоді від 24.03.2013 року сторонами не вказано взаємозалік однорідних вимог, оскільки фактично взаємозалік відбувається за основним зобов'язанням ТОВ «Ізобіліє» (Російська Федерація) - щодо оплати поставленого товару, та пені - щодо порушення позивачем строків постачання товару, що за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення основного зобов'язання, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК.

Виходячи з наведеного, врегулювання питання про погашення простроченої заборгованості між позивачем та нерезидентом в інший спосіб не може розглядатися як підстава для звільнення від нарахування пені за порушення строків розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги п. 17 Указу Президента «Про запровадження режиму жорсткого обмеження бюджетних видатків та інших державних витрат, заходи щодо забезпечення надходження доходів до бюджету і запобігання фінансовій кризі» № 41/98 від 21.01.1998 року, якими установлено, що розрахунки у валюті України за експортно-імпортними операціями здійснюються резидентами України в порядку, передбаченому для розрахунків у іноземній валюті Законом України «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті».

Також, колегія суддів враховує, що Національним банком України на момент відвантаження позивачем товару інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994 року, не встановлювались.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не дотримано вимоги ст. 1 Закону № 185/94-ВР від 23.09.1994 року, вимоги щодо стягнення сум за контрактом з нерезидента позивачем не пред'являлись, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності нарахування позивачу пені за встановлені порушення згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /М.П. Коваль/

Суддя: /В.О. Потапчук/

Суддя: /Г.В. Семенюк/