Справа № К/9991/21812/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Київ К/9991/21812/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську Миколаївської області, треті особи: Акціонерне товариство відкритого типу «СІМ», Дочірнє підприємство «СІМ-агро», Дочірнє підприємство «СІМ-пром» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2012 року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську Миколаївської області (далі УПФ) призначити йому пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 із зарахуванням стажу роботи з шкідливими та важкими умовами праці в Акціонерному товаристві відкритого типу «СІМ», Дочірньому підприємстві «СІМ-агро», Дочірньому підприємстві «СІМ-пром» у період з 23 вересня 1991 року по 5 березня 2002 року, а також у Помошнянській дистанції електропостачання з 5 березня 1987 року по 1 грудня 1989 року машиністом двигунів внутрішнього згорання 5 розряду. Зазначав, що відповідач відмовив йому у зарахуванні такого стажу, через відсутність на вказаних підприємствах атестації робочих місць роботи позивача. Вважаючи дану відмову незаконною і такою, що порушує вимоги статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), просив про задоволення позову.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2012 року у задоволені позовних вимог відмолено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Справа № К/9991/21812/12
Головуючий у першій інстанції - Висоцька Г.А.
Доповідач у касаційній інстанції - Мойсюк М.І.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що обов'язковою умовою для підтвердження роботи з шкідливими умовами праці, є проведення атестації робочих місць на підприємстві.

При цьому, як встановили суди, та що підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 дійсно у період з 23 вересня 1991 року по 5 березня 2002 року працював на в Акціонерному товаристві відкритого типу «СІМ», Дочірньому підприємстві «СІМ-агро» та Дочірньому підприємстві «СІМ-пром», проте робочих місць, що підлягали атестації на наявність важких та шкідливих умов праці у відповідності до Списку 1 та 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, на даних підприємствах не було.

Так, у відповідності з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 2 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Оскільки спір сторін стосується періоду зарахування трудового стажу з 5 березня 1987 року по 1 грудня 1989 року та з 23 вересня 1991 року по 5 березня 2002 року, під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосуванню підлягають Списки, чинні в період роботи ОСОБА_4 зокрема постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 р. № 1173, Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 р. № 10 та Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. № 162.

Дійсно, згідно цих Постанов до Списку № 2 в тому числі відноситься робота за професіями позивача.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу, а тому відмова в позові є обґрунтованою.

Таким чином, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало