Справа № 380/1740/14-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 380/1740/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Косович Т.П., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 26 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції про визнання дій неправомірними та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції (далі - Відповідач), в якому просив: скасувати постанови про розшук та накладення арешту на транспортні засоби; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 317,60 грн., матеріальну шкоду в розмірі 2 360 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 26 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову суду першої інстанції та вирішити всі позовні вимоги за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на примусовому виконанні у відповідача знаходились виконавчі провадження по стягненню із позивача заборгованості на користь УПФУ у Тетіївському районі Київської області, а саме: вимога № Ф 386 від 07.10.2011 року про стягнення боргу в сумі 706,74 грн.; вимога № Ф 13У від 01.12.2010 року про стягнення боргу в сумі 682,86 грн.; рішення № 466 05.08.2013 року про стягнення боргу в сумі 264,47 грн., які були об'єднані в зведене виконавче провадження.

Відповідно до постанови від 04.09.2013 року № 10 автомобілі, які належать ОСОБА_2 оголошено у розшук. (а.с.-104)

20.12.2013 року майно боржника оголошено в розшук про що не було повідомлено боржника належним чином ( а.с.-31).

Постановами від 20.10.2014 року зазначені виконавчі провадження закриті відповідно до п. 8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв'язку з їх фактичним виконанням. Майно боржника було звільнено з-під арешту 20.10.2014 року та копія постанови направлена у відповідні органи (а.с.32-35).

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача при виконанні виконавчого провадження є неправомірними та такими, що порушують правові положення Закону України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, виходячи з наступного.

Нормами ст.19 Конституції України визначено обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, в матеріалах справи відсутнє, а відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 повідомлено належним чином про відкриття зазначеного виконавчого провадження, чим порушено вимоги чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи та досліджено судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи, борг позивача перед стягувачем становить 1654,07 грн., що значно менше ніж загальна сума стягнення в межах якої відповідачем накладений арешт.

Крім того, не заслуговують на увагу суду твердження представника суб'єкта владних повноважень щодо не накладання арешту на майно позивача, а лише оголошення його в розшук, оскільки зазначене спростовується запереченнями, які надані суду апеляційної інстанції 02.02.2015 року (вх.2760). В запереченнях ОСОБА_3 зазначає, що постановами від 20.10.2014 року виконавчі провадження закриті відповідно, у зв'язку з їх фактичним виконанням. Майно боржника було звільнено з-під арешту 20.10.2014 року та копія постанови направлена у відповідні органи.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем було порушено вимоги ст.33 Закону під час накладення арешту на майно ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову в частині позовних вимог щодо стягнення із відповідача заявленої позивачем матеріальної шкоди, оскільки позивачем не доведено матеріально-правові вимоги.

Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки між сторонами існує публічно-правовий спір, який не передбачає розгляду позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Тетіївського районного суду Київської області від 26 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Безименна Н.В.

Аліменко В.О.