Справа № 816/2060/14
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2060/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лі Н.А.,

представника позивача - Мартинюк О.С.,

представника відповідача - Сухомлин Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово - будівельне управління - 9" до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово - будівельне управління - 9" (далі - позивач, ТОВ "ШБУ-9") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - відповідач, Лубенська ОДПІ) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2014 №№ 000007221, , від 08.04.2014 № .

Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилався на безпідставність висновків актів перевірок податкового органу. Зазначав, що належним чином оформленими документами первинного обліку та податкової звітності повністю підтверджується виконання сторонами зобов'язань за укладеними договорами поставки товарів та надання транспортних послуг, а результатом вчинення правочину є настання реальних наслідків у вигляді придбання товарів та послуг для використання у власній господарській діяльності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. В письмових запереченнях наполягав на обґрунтованості висновків, викладених у актах перевірок від 11.12.2013 № 1147/22-03450436 та від 20.03.2014 № 491/22-03450436.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків

Судом встановлено, що ТОВ "ШБУ-9", , зареєстроване 21.08.2008 року як юридична особа, основним видом економічної діяльності якого є будівництво доріг і автострад, що підтверджується відомостями Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 807472, копія якого залучена позивачем до матеріалів справи /а.с. 39-40; т.1/. Як слідує зі змісту акту перевірки та не заперечується сторонами ТОВ «Лубенське ШБУ № 9» станом на 11.12.2013 перебуває на податковому обліку в Лубенській ОДПІ та зареєстроване платником податку на додану вартість з 29.08.2008 року, що також підтверджується залученими позивачем до матеріалів справи копіями довідки про взяття на облік платника податків та свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість /а.с. 206-207; т. 7/. Для здійснення заявленої господарської діяльності позивач набув право власності на комплекс (асфальтобетонний завод), розташований в с. Засулля Лубенського району по вул. Комсомольській, 151, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, посвідчена копія якого залучена позивачем до матеріалів справи /а.с. 111, т.4/.

У період з 24.10.2013 по 04.12.2013 року на підставі рішень керівника податкового органу, оформлених наказами від 09 жовтня 2013 року № 409 «Про організацію та проведення перевірки» та від 15 листопада 2013 року № 632 «Про продовження терміну проведення документальної перевірки» за направленнями на перевірку /а.с. 48-53; т. 3/ посадовими особами відповідача здійснено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ШБУ-9" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2012, за наслідками якої складено акт від 11.12.2013 № 1147/22-03450436 /а.с. 14-96; т.1./.

Відповідно до висновків акту перевірки від 11.12.2013 № 1147/22-03450436 Лубенською ОДПІ встановлено, серед інших, наступні порушення ТОВ "ШБУ-9": пп. 135.5.4 п.135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп. 138.10.6 г) п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 548 485 грн., в т.ч. за 3 квартал 2011 року в сумі 49 996 грн., за 4 квартал 2011 року в сумі 32 727 грн., за 4 квартал 2012 року в сумі 465 762 грн.; п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у перевіряємому періоді на суму 896 961 грн., у т.ч. за червень 2011 року в сумі 529213 грн., за 2011 року в сумі 45142 грн., за листопад 2011 року в сумі 16818 грн., за лютий 2012 року в 1201 грн., за березень 2012 року в сумі 6295 грн., за квітень 2012 року в сумі 279 грн., за травень 2012 року в сумі 77891 грн., за липень 2012 року в сумі 35703 грн., за вересень 2012 року в сумі 153825 грн. та за жовтень 2012 року в сумі 30594 грн.

Позивач не погодився із висновками акту перевірки та 13.01.2014 року звернувся до відповідача із запереченнями на акт перевірки № 1147/22-03450436 від 11.12.2013 р. /а.с. 114-121; т.1./.

17.01.2014 року за вихідним № 184/10/16-18-22-01-08 відповідачем надана відповідь на заперечення, якою останній з ними не погодився /а.с. 122-126; т.1./.

На підставі акту перевірки від 11.12.2013 № 1147/22-03450436 відповідачем винесено податкові повідомлення рішення від 22.01.2014 № , яким підприємству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 664 925 грн. 50 коп., в тому числі 548 485 грн. - за основним платежем, 116440 грн. 50 коп. за штрафними (фінансовими санкціями); № , яким підприємству збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 080 836 грн., в т.ч. 896 961 грн. - за основним платежем, 183 875 грн. за штрафними (фінансовими санкціями) /а.с. 129-130; т.1./.

31.01.2014 ТОВ "ШБУ-9" звернулось до Головного управління Міндоходів у Полтавській області із скаргою на податкові повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ від 22.01.2014 №№ , /а.с. 131-138; т.1/.

У зв'язку із посиланням ТОВ "ШБУ-9" у скарзі на обставини, які не були досліджені під час перевірки, Лубенською ОДПІ у період з 13.03.2014 по 19.03.2014 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ШБУ-9" з питань, що стали предметом оскарження за період з 01.04.2011 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 20.03.2014 № 491/22-03450436 /а.с. 140-210; т.1/.

Згідно з висновками зазначеного акту Лубенською ОДПІ встановлено наступні порушення ТОВ "ШБУ-9": пп. 135.5.4 п.135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп. 138.10.6 г) п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 548 485 грн., в т.ч. за 3 квартал 2011 року в сумі 49 996 грн., за 4 квартал 2011 року в сумі 32 727 грн., за 4 квартал 2012 року в сумі 465 762 грн.; п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у перевіряємому періоді на суму 896 961 грн., у т.ч. за червень 2011 року в сумі 529213 грн., за 2011 року в сумі 45142 грн., за листопад 2011 року в сумі 16818 грн., за лютий 2012 року в 1201 грн., за березень 2012 року в сумі 6295 грн., за квітень 2012 року в сумі 279 грн., за травень 2012 року в сумі 77891 грн., за липень 2012 року в сумі 35703 грн., за вересень 2012 року в сумі 153825 грн. та за жовтень 2012 року в сумі 30594 грн.

Головним управлінням Міндоходів у Полтавській області, за результатами розгляду скарги ТОВ "ШБУ-9" від 31.01.2014, прийнято рішення від 01.04.2014 № 730/10/16-31-10-04-12, яким податкове повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ від 22.01.2014 № 000007221 залишено без змін, податкове повідомлення-рішення від 22.01.2014 № 000009221 скасовано в частині нарахованого основного платежу в сумі 1667 грн., штрафної санкції в сумі 833,50 грн., в іншій частині зазначене рішення залишено без змін /а.с. 211-233; т.1/.

08.04.2014 Лубенською ОДПІ на підставі акту перевірки № 1147/22-03450436 від 11.12.2013р. та рішення про результати розгляду скарги № 730/10/16-31-10-04-12 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 078 335,50 грн., в т.ч. 895294 грн. - за основним платежем, 183 041,50 грн. за штрафними (фінансовими санкціями) /а.с. 235; т.1./.

09.04.2014 року ТОВ «Лубенське ШБУ №9» звернулось до Міністерства доходів і зборів України із скаргою на податкові повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області від 22.01.2014 року №№ , , від 08.04.2014 року № та на рішення Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 01.04.2014 року про результати розгляду скарги /а.с. 236-244; т.1./.

18.04.2014 року Міністерством доходів і зборів України прийнято рішення про результати розгляду скарги № 781/6/99-99-10-01-15, яким податкові повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області від 22.01.2014 року № , № з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги (податкове повідомлення-рішення від 08.04.2014 № ) залишені без змін, а скарга без задоволення /а.с. 245-250, т.1; а.с. 1-2, т.2/.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням суд виходив із наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.01.2014 № 000009221, суд дійшов до наступних висновків.

У відповідності до підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган зменшує нараховану раніше суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 60.4 статті 60 Податкового кодексу України встановлено, що у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Таким чином, оскільки контролюючий орган зменшив нараховану згідно податкового повідомлення-рішення від 22.01.2014 № 000009221 суму грошового зобов'язання та надіслав платнику податків податкове повідомлення-рішення на зменшену суму грошового зобов'язання, то, відповідно, податкове повідомлення-рішення від 22.01.2014 № 000009221 вважається відкликаним, у зв'язку із чим позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають.

Відносно позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.01.2014 № 000007221, суд дійшов до наступних висновків.

Перевіркою повноти визначення доходу ТОВ "ШБУ-9" за період з 01.04.2011 по 31.12.2012 Лубенською ОДПІ встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 03 Декларації "Інші доходи" за 2012 рік на суму 565437 грн., а саме: не включено до складу інших доходів за 2012 рік безнадійну кредиторську заборгованість в сумі 423149 грн. та вартість товарів, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначеної на рівні не нижче звичайних цін, в сумі 142288 грн.

Так, згідно з актом перевірки та розрахунком донарахованих сум та штрафних санкцій за результатами перевірки по податковому повідомленню-рішенню від 22.01.2014 року № /а.с. 6-7; т. 7/ ТОВ "ШБУ-9" не включено до складу інших доходів декларації з податку на прибуток підприємств за IV кв. 2012р. безнадійну кредиторську заборгованість в сумі 423149,00 грн., яка виникла по наступним контрагентам: ТОВ "Штудіан" в сумі 372079,86 грн. за отриману геодобавку - дата виникнення 27.09.2009; ТОВ "ТД "Спец-Техноресурс" в сумі 45827,98 грн. за отримані транспортні послуги - дата виникнення 25.09.2009; Філія Броварський райавтодор" в сумі 5240,98 грн. за отримані транспортні послуги - дата виникнення 03.09.2009. Оплату за придбаний товар не здійснено.

Натомість ТОВ "ШБУ-9" відобразило у бухгалтерському обліку дохід від списання вищевказаної кредиторської заборгованості в загальній сумі 423148,82 грн., яка виникла в ході операційного циклу, по субрахунку 717 "Дохід від списання кредиторської заборгованості".

Дт 631 Кт 717 - списання кредиторської заборгованості перед постачальниками (підрядниками) по закінченню строку позовної давності.

Тобто, ТОВ "ШБУ-9" самостійно визнало кредиторську заборгованість в сумі 423148,82 грн. такою, по якій минув строк позовної давності.

Як встановлено перевіркою та не заперечувалось представником позивача під час надання пояснень, кредиторська заборгованість виникла по наступним контрагентам: ТОВ «Штудіан», дата виникнення 27.09.2009, за отриману геодобавку, ТОВ «ТД «Спец-Техноресурс» , дата виникнення 25.09.2009, за отримані транспортні послуги, Філія «Броварський райавтодор», дата виникнення 03.09.2009, за транспортні послуги.

На підтвердження господарських операцій, по яким ТОВ "ШБУ-9" відобразило у бухгалтерському обліку дохід від списання вищевказаної кредиторської заборгованості в загальній сумі 423148,82 грн., позивачем залучені до матеріалів справи посвідчені копії наступних документів: накладної № 26-2807 від 28.07.2009 року на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Штудіан» /а.с. 117, т. 7/, претензії ТОВ «Штудіан» від 28.12.2011 року /а.с. 109; т.4/, Акт звірки розрахунків з ТОВ «Штудіан» станом на 28.12.2011 р. /а.с. 110; т.4/, накладної № 221206 від 22.12.2009 року; податкової накладної № 221206 від 22.12.2009 р. на отримання дизпалива від ТОВ «ТД «Спец-Техноресурс» /а.с. 118-119; т.7/

При цьому представник позивача не спростовуючи при наданні пояснень відомостей акту перевірки про встановлені обставини господарських операцій ТОВ «Лубенське ШБУ № 9» з ТОВ "Штудіан", ТОВ "ТД "Спец-Техноресурс", Філії "Броварський райавтодор" інших документів на вимогу суду по взаємовідносинам з цими контрагентами не надав, залучив до матеріалів справи посвідчену копію Акту про вилучення та знищення первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку /а.с. 144, т.8/.

Бухгалтерською довідкою позивача від 10.11.2014 року, яка залучена до матеріалів справи, підтверджено, що кредиторська заборгованість, яка виникла за результатами фінансово-господарської діяльності ТОВ «ШБУ-9» з підприємствами ТОВ «Штудіан», ТОВ «ТД «Спец-Техноресурс» та філія Броварській райавтодор» була списана по бухгалтерському обліку як безнадійна /а.с. 200, т. 7/.

В цій же довідці позивач повідомляє, що таке списання було проведено помилково, оскільки працівники бухгалтерії підприємства не були обізнані про реальну дату початку перебігу строку позовної давності.

Надаючи оцінку твердженням позивача та відповідача суд виходить з наступного.

Позивач посилаючись на помилковість списання кредиторської заборгованості по бухгалтерському обліку як безнадійної доказів виправлення помилок у бухгалтерському обліку товариства на момент судового розгляду справи не надав.

Факт списання кредиторської заборгованості, яка виникла за результатами фінансово-господарської діяльності ТОВ «ШБУ-9» з підприємствами ТОВ «Штудіан», ТОВ «ТД «Спец-Техноресурс» та філія Броварській райавтодор» по бухгалтерському обліку як безнадійної не заперечується позивачем.

Як встановлено перевіркою, та не заперечувалось представником позивача, зазначена сума списаної по закінченню строку позовної давності кредиторської заборгованості самостійно зарахована ТОВ "ШБУ-9" в склад доходів звітного періоду в результаті відображення у бухгалтерському обліку наступною бухгалтерською проводкою: Дт 717 Кт 791 - сума списаної по закінченню строку позовної давності кредиторської заборгованості зарахована у склад доходів звітного періоду.

Отже, заборгованість по ТОВ "Штудіан", ТОВ "ТД "Спец-Техноресурс", Філії "Броварський райавтодор" станом на 31.12.2012 відсутня.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає бухгалтерський облік як процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень (стаття 1 Закону).

Відповідно до частини 1, 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За приписами абзацу 1 пункту 44.2. статті 44 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

За таких обставин податкова звітність позивача повинна ґрунтуватись та відповідати даним бухгалтерського обліку, за даними якого кредиторська заборгованість, яка виникла за результатами фінансово-господарської діяльності ТОВ «ШБУ-9» з підприємствами ТОВ «Штудіан», ТОВ «ТД «Спец-Техноресурс» та філія Броварській райавтодор» була списана по бухгалтерському обліку як безнадійна.

Відповідно до Інструкції "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій" затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999р. №291 (із змінами та доповненнями) (далі - Інструкція) за кредитом рахунку 71 "Інший операційний дохід" відображається збільшення (одержання) доходу, за дебетом - суми непрямих податків (податку на додану вартість, акцизного податку та інших зборів (обов'язкових платежів)) та списання в порядку закриття на рахунок 79 "Фінансові результати".

На субрахунку 717 "Дохід від списання кредиторської заборгованості" узагальнюється інформація про доходи від списання кредиторської заборгованості, що виникла в ході операційного циклу, по закінченні строку позовної давності.

Відповідно до п.11 Наказу Міністерства фінансів України від 31.01.2000р. №20 Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов'язання" (далі - Наказ №20) в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин, однією із складових поточних зобов'язань є поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги.

Поточні зобов'язання відображаються в балансі за сумою погашення (п. 12 Наказу №20).

Згідно п.5 Наказу Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290 Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" (далі - Наказ №290) дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Таким чином, списання кредиторської заборгованості - це операція по визнанню доходу із одночасним виключенням із обліку непогашеної (не оплаченої кредитору), достовірно визначеної суми кредиторської заборгованості.

Для списання кредиторської заборгованості, необхідно, щоб така заборгованість набула статусу безнадійної.

Згідно п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Підпунктом 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до пункту 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України встановлено, що інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Частиною 1 статті 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому, відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Разом з тим, позивачем не додано доказів встановлення за договором строків оплати за товар.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відтак, з огляду на положення частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України та не встановлення строків оплати за товари, покупець зобов'язаний оплатити товар безпосередньо після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Враховуючи викладене, якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за отримані, але неоплачені товари (роботи, послуги) або отримані, але неоплачені основні засоби (нематеріальні активи) залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості, тобто з урахуванням податку на додану вартість, включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Таким чином, в порушення п.п.135.5.4 п.153.5 ст.135 ПК України ТОВ "ШБУ-9" у 4 кварталі 2012 року не включено до складу інших доходів підприємства безнадійну кредиторську заборгованість в сумі 423 149 грн., яка виникла за результатами фінансово-господарської діяльності ТОВ «ШБУ-9» з підприємствами ТОВ «Штудіан», ТОВ «ТД «Спец-Техноресурс» та філія Броварській райавтодор» і яка була списана товариством по бухгалтерському обліку як безнадійна.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 22.01.2014 № , в частині збільшення підприємству грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 88 861,5 грн. внаслідок заниження доходу в результаті не віднесення до складу інших доходів безнадійної кредиторської заборгованості та пропорційно нарахованих штрафних санкцій.

Як слідує зі змісту акту перевірки та розрахунку донарахованих сум та штрафних санкцій за результатами перевірки по податковому повідомленню-рішенню від 22.01.2014 року № /а.с. 6-7; т. 7/ в ході її проведення інспекторами Лубенської ОДПІ встановлено, що ТОВ "ШБУ-9" не включено до складу інших доходів декларації з податку на прибуток підприємств за IV кв. 2011р. вартість товарів, безоплатно отриманих у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни в сумі 142288,00 грн.

Так, перевіркою правомірності використання фрезерного матеріалу, знятого з дорожнього полотна доріг державного значення, встановлено, що у періоді, який перевірявся, ТОВ "ШБУ-9" здійснювало будівництво та реконструкцію доріг Київ-Харків-Довжанський та Дніпропетровськ-Царичанка-Решетилівка. Замовником даних робіт є Служба автомобільних доріг у Полтавській області. При здійсненні робіт ТОВ «Лубенське ШБУ-9» здійснювало зняття верхніх шарів дорожнього полотна.

На підтвердження наявності договірних відносин між ТОВ «Лубенське ШБУ №9» та Службою автомобільних доріг у Полтавській області, предметом яких є виконання обсягів будівельно-монтажних робіт з «Реконструкція автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський на ділянці км 193+000 - км 197+000, Лубенський район, Полтавська область» представником позивача до матеріалів справи залучені посвідчені копії Договору на реконструкцію автомобільної дороги № 224/2007 від 30.05.2007 року; Договору № 09-17-11 про закупівлю робіт за бюджетні кошти від 05 грудня 2011 року та Додаткової угоди № 01 від 29.12.2011 року до договору підряду № 09-17-11 від 05.12.2011 року /а.с. 228-238; т. 7/.

За технологією будівництва доріг ТОВ "ШБУ-9" здійснювало зняття верхніх шарів дорожнього полотна, в результаті чого згідно актів комісій отримано 10002,3 тон фрезерного матеріалу. Згідно актів форми КБ-2 за 2011 рік зазначений матеріал у кількості 9254,5 т використано на приготування піщаних сумішей під час будівництва автодороги Київ-Харків-Довжанський, відповідно до технічного завдання будівництва автомобільних доріг.

Зазначені обставини, встановлені перевіркою, під час розгляду справи представником позивача не заперечувались та не спростовувались.

Поряд з цим, як встановлено під час проведення перевірки, ТОВ "Лубенське ШБУ-9" протягом червня-вересня 2012 року здійснювало реалізацію фрезерного матеріалу в загальній кількості 1138,3 тон.

На підтвердження викладених в акті перевірки обставин реалізації фрезерного матеріалу представником позивача та відповідача залучені копії договорів, рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних /а.с. 75-108; 208-225, т. 4/.

При цьому як під час проведення перевірки, так і під час судового розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права власності до останнього на фрезерний матеріал.

Надаючи оцінку твердженням відповідача про порушення позивачем п.п. 135.5.4., п. 135.5. ст. 135 Податкового кодексу України через не включення до складу інших доходів вартості товарів, безоплатно отриманих у звітному періоді, визначеної на рівні не нижче звичайної цін в сумі 142 288 грн. у 4 кварталі 2011 року, слід виходити з наступного.

За приписами підпункту 135.1. статті 135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно підпункту 135.5.4. пункту 135.5. статті 135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Норма підпункту 14.1.13. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України до складу безоплатно надані товари, роботи, послуги відносить: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про джерела фінансування дорожнього господарства України» автомобільні дороги є державною власністю, крім сільських доріг, порядок управління якою встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом норми статті 2 цього Закону витрати, пов'язані з будівництвом, реконструкцією, ремонтом і утриманням автомобільних доріг, здійснюються за рахунок бюджетних та інших коштів для реалізації програм розвитку дорожнього господарства України з метою підвищення соціального рівня життя населення, особливо в сільській місцевості, забезпечення автомобільних перевезень пасажирів та вантажів, оздоровлення екологічної обстановки, створення на дорогах належних умов безпеки руху та сучасних елементів дорожнього сервісу, зменшення збитків через незадовільні дорожні умови. Зазначені кошти не підлягають вилученню або витрачанню на цілі, не пов'язані з потребами дорожнього господарства.

Правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг, визначає Закон України «Про автомобільні дороги»

Нормою статті 7 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.

При цьому автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення (стаття 8 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Згідно статті 9 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення, у тому числі, є: земляне полотно, проїзна частина, дорожнє покриття.

Стаття 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначає дорожнє покриття як укріплені верхні шари дороги, що сприймають навантаження від транспортних засобів.

За таких обставин фрезерний матеріал, під яким слід розуміти знятий верхній шар дорожнього покриття, є державною власністю.

Разом з цим позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права власності до ТОВ «Лубенське ШБУ -9» на фрезерний матеріал, як частину знятого верхнього шару дорожнього покриття, і який товариством був реалізований стороннім суб'єктам господарювання.

Отже з огляду на норми підпункту 14.1.13. пункту 14.1. статті 14; підпункту 135.5.4. пункту 135.5. статті 135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) вартість зазначеного фрезерного матеріалу належить до інших доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Податковим органом під час перевірки визначено, що середня ринкова вартість фрезерного матеріалу складає 150 грн/тона (з ПДВ), 125 грн./тона (без ПДВ) та співпадає з вартістю, за якою здійснювалась реалізація ТОВ «Лубенське ШБУ-9» юридичним особам, крім філій ДП Полтавський облавтодор.

Представник позивача під час розгляду справи обґрунтованих заперечень щодо визначеного податковим органом розміру звичайної ціни фрезерного матеріалу не виказував.

За таких обставин на порушення позивачем п.п. 135.5.4., п. 135.5. ст. 135 Податкового кодексу України позивачем не включено до складу інших доходів вартості товарів, безоплатно отриманих у звітному періоді, визначеної на рівні не нижче звичайної цін в сумі 142 288 грн. (125грн/т*1138,3т).

З огляду на викладене суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 22.01.2014 № , в частині збільшення підприємству грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 32727,00 грн. внаслідок не включено до складу інших доходів вартості товарів, безоплатно отриманих у звітному періоді та пропорційно нарахованих штрафних санкцій.

Перевіркою повноти визначення витрат за період з 01.04.2011 по 31.12.2012 Лубенською ОДПІ встановлено їх завищення в сумі 2152592 грн., в т.ч. за ІІІ квартал 2011 року в сумі 217375 грн. (декларація з податку на прибуток за ІІ-ІІІ квартал 2011 року) та ІV квартал 2012 року (декларація з податку на прибуток за 2012 рік) в сумі 1935217 грн., внаслідок декларування витрат сформованих по господарським операціям з ТОВ «Компанія Центр-Регіон» та ТОВ «НБ-УКраїна», що не підтверджені відповідними бухгалтерськими та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішення від 22.01.2014 № , в частині збільшення підприємству грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 456 392 грн. та пропорційно нарахованих санкцій, внаслідок завищення витрат, не підтверджених відповідними бухгалтерськими та первинними документами по операціям з ТОВ «Компанія Центр-Регіон» та ТОВ «НБ-УКраїна», суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Судом встановлено, що між ТОВ "Компанія "Центр-Регіон 2010" та ТОВ "ШБУ-9" укладено договір купівлі-продажу №16 від 01.07.2011, згідно якого ТОВ "Компанія "Центр-Регіон 2010" (Продавець) зобов'язується передати у власність покупця, а ТОВ "ШБУ-9" (Покупець) зобов'язується прийняти і оплатити нафтопродукти. Номенклатура, кількість, умови поставки, форма і порядок оплат, ціна Товару визначаються сторонами відповідно видаткових накладних. Розділом 4 Договору передбачено, що датою відвантаження товару автомобільним або іншим видом транспорту вважається дата, яка вказана у товарно-транспортній накладній /а.с. 60-62, т.2/.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивачем надані суду в копіях: рахунки-фактури, податкові накладні та видаткові накладні, банківські виписки /а.с. 63-67, т. 2/, товарно-транспортна накладна та подорожній лист вантажного автомобіля, які згідно пояснень представника позивача підтверджують транспортування бітуму придбаного у контрагента /а.с.29, т.2; а.с. 146, т. 8/, прибуткових ордерів /а.с. 16-17; т. 5/ копії яких містяться в матеріалах справи.

Із видаткових накладних вбачається, що в липні 2011 року ТОВ "Компанія "Центр- Регіон 2010" реалізовано ТОВ "ШБУ-9" бітум нафтовий дорожній в'язкий марки БНД 60/90 на загальну суму 260850,00 грн., в т.ч. ПДВ 43475,00 грн.

Товар, що придбавався позивачем у спірного контрагента бітум нафтовий дорожній в'язкий БНД 60/90 є нафтопродуктом відповідно до ДСТУ 4044-200, про що зазначено і в договорі №16 від 01.07.2011 укладеним з ТОВ "Компанія "Центр-Регіон 2010" за яким контрагент позивача зобов'язався продати останньому нафтопродукти.

Так, єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів визначений Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 р. N 281/171/578/155 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496.

Відповідно до розділу 1 вказаної Інструкції її вимоги є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Розділом 3 Інструкції визначено, що облік нафти і нафтопродуктів - операція, яка проводиться на підприємстві під час технологічного процесу і яка полягає у визначенні об'єму і маси нафти або нафтопродуктів для подальших облікових операцій.

Положеннями підпункту 5.1.1 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Згідно підпункту 5.4.1 Інструкції перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за N 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Згідно пункту 7.1 Інструкції відпуск нафти споживачам здійснюється на підставі попередньо укладених договорів, а нафтопродуктів - на підставі договорів або за готівку.

Відповідно до пункту 7.2 Інструкції відпуск нафти і нафтопродуктів здійснюється шляхом їх відвантаження споживачам магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, водним, залізничним і автомобільним транспортом.

Згідно пункту 7.5.1 Інструкції нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем.

Положеннями пункту 7.5.6 Інструкції визначено, що відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких:

перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства;

другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства;

третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи.

Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Відповідно до пункту 7.5.8 Інструкції відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників.

У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Разом з тим, суд зауважує, що з наданої позивачем копії товарно-транспортної накладної вбачається, що вона не оформлена відповідно до додатку 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України. Іншого представником позивача під час судового розгляду справи не було доведено.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтранс від 14.10.1997 № 363 вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

Замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

На всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною (пункт 6.1 Інструкції).

Нафта та нафтопродукти мають зберігатись відповідно до вимог ДСТУ 4454 (пункт 6.3 Інструкції).

Відповідно до пункту 14.1 Інструкції під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафто-продуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання.

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП (пункт 14.4 Інструкції).

Кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН.

Вищезазначені документи обліку мають бути пронумеровані, прошнуровані, засвідчені підписом керівника та печаткою підприємства (пункт 14.6 Інструкції).

Згідно положень пункту 14.5 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів, які не належать підприємству, також відображається в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП. Позивачем жодних бухгалтерських документів стосовно обліку надходження та/або відпуску нафтопродуктів (бітуму) до суду не надано.

Позивачем під час судового розгляду справи не надано суду доказів здійснення обліку товару (нафтопродуктів) в бухгалтерській документації за формами, визначеними саме Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Крім того суд звертає увагу, що дати видаткових накладних та прибуткових ордерів, за якими був отриманий бітум - 19 липня 2011 року (отримано 21 тону бітуму), не відповідають датам товарно-транспортних документів складених 18 липня 2011 року на поставку 16 тони бітуму та 16 липня 2011 року на поставку 21 тон бітуму.

Таким чином, суд приходить до висновку про не підтвердження здійснення господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ "Компанія "Центр-Регіон 2010" товарно-матеріальних цінностей - бітуму дорожнього, що у свою чергу свідчить про правильність висновків податкового органу щодо завищення позивачем сум витрат по господарських операціях з ТОВ "Компанія "Центр-Регіон 2010".

Судом встановлено, що 14.06.2011 між ТОВ "Лубенське ШБУ-9" та ТОВ "НБ-Україна" укладено договір на поставку нафтопродуктів, щебеневих матеріалів, мінерального порошку, з додатковими угодами від 15.06.2011 № 15/06-11 від 23.06.2011 № 23/06-11 та додатками /а.с. 8-15, т. 2/.

Згідно з пунктом 1.1 Договору Постачальник (ТОВ "НБ-Україна") відвантажує Покупцю бітум нафтовий дорожній марки БНД 90/130, БНД 60/90.

Відповідно до пункту 4.3 Договору прийом Товару за кількістю та якістю проводиться покупцем згідно Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 р. N 281/171/578/155 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496. Акти, які складенні з порушенням вимог даних Інструкцій до розгляду Продавцем не приймаються.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду видаткові та залізничні накладні, податкові накладні, акти прийому-передачі товару /а.с. 16-54, т. 2/, прибуткових ордерів, калькуляцій вартості бітуму /а.с. 57-65, т. 5/ копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 14.6 Інструкції кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації.

Рух нафти і нафтопродуктів у резервуарах за добу фіксується матеріально відповідальними особами в журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП з урахуванням пункту 14.4 цієї Інструкції. Рух облікових залишків за марками нафти та нафтопродуктів фіксується матеріально відповідальними особами в товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП, у тому числі окремо щодо кожного власника нафти та нафтопродукту.

Вищезазначені документи обліку мають бути пронумеровані, прошнуровані, засвідчені підписом керівника та печаткою підприємства.

Позивачем не надано суду актів приймання нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, складення яких передбачено пунктом 4.3 Договору. У наданих суду копіях залізничних накладних, які залучені до матеріалів справи, не міститься інформації про те, що вантажовідправником є ТОВ "НБ-Україна", та відсутні відомості про контрагента позивача.

Також позивачем під час судового розгляду справи не надано суду доказів здійснення обліку товару (нафтопродуктів) в бухгалтерській документації за формами, визначеними саме Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України

Таким чином, ТОВ "ШБУ-9" не надано доказів на фактичного отримання нафтопродуктів саме від ТОВ "НБ-Україна".

Отже, суд приходить до висновку про не підтвердження здійснення господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ "НБ-Україна" товарно-матеріальних цінностей - бітуму дорожнього, що у свою чергу свідчить про правильність висновків податкового органу щодо завищення позивачем сум витрат по господарських операціях з цим контрагентом.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання.

Під час здійснення перевірки податковим органом підтверджено право позивача на формування витрат по взаємовідносинам з ПП «Дедал» в сумі 140455 грн., а враховане перевіркою право платника на віднесення до складу витрат операцій із ПП «Дедал» в зазначеній сумі фактично зменшує встановлене перевіркою заниження податку на прибуток, що не має настання для позивача негативних наслідків у сфері оподаткуваня.

Відтак, суд вважає правомірним донарахування позивачеві грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 664 925 грн. 50 коп., в тому числі 548 485 грн. - за основним платежем, 116440 грн. 50 коп. за штрафними (фінансовими санкціями), а тому позовні вимоги ТОВ "ШБУ-9" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.01.2014 № , яким підприємству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ТОВ "ШБУ-9" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.04.2014 № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 078 335,50 грн., в т.ч. 895294 грн. - за основним платежем, 183 041,50 грн. за штрафними (фінансовими санкціями), суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що фактичною підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкових ревізорів-інспекторів щодо завищення позивачем податкового кредиту та відповідно заниження суми ПДВ, що за підсумками звітного періоду підлягає сплаті платником податку до бюджету, на суму 895294 грн. по взаємовідносинах із ТОВ "Компанія "Центр-Регіон 2010", ТОВ "Родомир плюс", ТОВ "А-мета", ТОВ "НБ-Україна", ПП "Крем-сталь", ТОВ "Кредмаш сервіс", ФОП ОСОБА_3, ТОВ "ТДС Спецтехніка", які, на думку податкових ревізорів-інспекторів, не мали реального характеру.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із аналізу вказаних правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Судом встановлено, що у червні 2012 року позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини із ФОП ОСОБА_3 на підставі договору поставки товарів № 11/12 від 05.01.2012 року щодо придбання позивачем щебеню та послуг з його навантаження та перевезення /а.с. 68, т.2/.

На підтвердження фактичного виконання умов договору позивачем надано накладні, залізничні накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, копії яких залучені до матеріалів справи /а.с. 68-100, т. 2; а.с. 218-224, т. 7./.

На підтвердження оприбуткування придбаної продукції представником позивача залучені до матеріалів справи посвдченіі копії прибуткових ордерів, калькуляцій вартості щебеню, матеріальних звітів форми М-19 за липень 2012 року /а.с. 27-36, т. 5; а.с. 1-115, т.6/.

Згідно пояснень представника позивача наданих суду, в подальшому товар використаний для приготування щебенево-пісчаної суміші для використання при реконструкції автодоріг, що підтверджується матеріальними звітами форми М-19, калькуляціями та актами приймання-виконання будівельних робіт форми КБ-2в /а.с. 37-48, т.5/.

З огляду на зазначене, податковий кредит позивачем сформовано на підставі виписаних ФОП ОСОБА_3 податкових накладних, отриманих в ході виконання господарських операцій, підтверджених належними первинними документами, що ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що господарські операції позивача з вищевказаним контрагентом не суперечать актам цивільного законодавства, не встановлено фактів, які свідчили про проведення таких операцій без дійсних намірів сторін і, що спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами.

Суду не надано належних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при укладенні та виконанні угоди взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею. У відповідності до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Доказів наявності такого вироку відповідачем не надано.

Доводи контролюючого органу про відсутність фактичного здійснення спірних господарських операцій спростовуються матеріалами справи.

Відповідно, висновок Лубенської ОДПІ про заниження грошового зобов'язання з податку на додану вартість за жовтень 2012 року по взаємовідносинам ФОП ОСОБА_3 на суму 30594 грн. є неправомірним, а податкове повідомлення-рішення від 08.04.2014 року № - протиправним та таким, що підлягає скасуванню в частині донарахування грошового зобов'язання основного платежу - 30594 грн., штрафних санкцій - 15297 грн.

У грудні 2012 року позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини із ТОВ "ТДС Спецтехніка" щодо придбання цепу приводу бортового редуктора та ступиці СDМ1185.

Перевіркою встановлено, а представником позивача не заперечувалось під час розгляду справи, що ТОВ «Лубенське ШБУ-9» відповідно до укладеного договору купівлі-продажу № ТС0414 від 22.06.2011 р. та рахунку фактури №7541 від 19.07.2011 року здійснювало у грудні 2012 року придбання запчастин у ТОВ «ТДС Спецтехніка».

Єдиною підставою з яких відповідач дійшов до висновку про не підтвердження господарських операцій позивача із ТОВ "ТДС Спецтехніка" є відсутність у цього контрагента податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

З цього приводу суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Наведений висновок підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

На підтвердження реальності господарської операції з ТОВ "ТДС Спецтехніка" представником позивача залучені до матеріалів копії видаткової та податкової накладних, рахунок на оплату, прибутковий ордер /а.с. 56, т.5; а.с. 149-152, т.8/.

Придбана у ТОВ "ТДС Спецтехніка" запчастина використана для ремонту автогрейдера, що підтверджується лімітною картою та лімітно-забірною карткою /а.с. 36-37, т. 8/.

З огляду на зазначене, податковий кредит позивачем сформовано на підставі виписаної ТОВ "ТДС Спецтехніка" податкової накладної, отриманої в ході виконання господарських операцій, підтверджених належними первинними документами, що ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Доводи контролюючого органу про відсутність фактичного здійснення спірних господарських операцій спростовуються матеріалами справи.

Відповідно, висновок Лубенської ОДПІ про заниження грошового зобов'язання з податку на додану вартість за лютий 2012 року по взаємовідносинам ТОВ "ТДС Спецтехніка" на суму 1201 грн. є неправомірним, а податкове повідомлення-рішення від 08.04.2014 року № - протиправним та таким, що підлягає скасуванню в частині донарахування грошового зобов'язання основного платежу - 1201 грн., штрафних санкцій - 600,50 грн.

У березні-квітні 2012 року позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини із ТОВ "Кредмаш сервіс" щодо придбання листів броньованих, сектору броні та лопаті.

Перевіркою встановлено, що відповідно до даних бухгалтерського та податкового обліку, у періоді з 01.04.2011 р. по 31.12.2012 р. ОВ «Лубенське ШБУ-9» придбало у ТОВ «Кредмаш сервіс» товарно-матеріальні цінності на загальну суму 162060,00 грн. в т.ч. ПДВ 27010,00 грн.

На виконання умов договору купівлі продажу № 87-У11-11 від 01.11.2011 р., ТОВ «Кредмаш сервіс» реалізувало у березні 2012 року та квітні 2012 року в адресу ТОВ «Лубенське ШБУ -9» товарно-матеріальні цінності.

Зазначені обставини під час розгляду справи не заперечувались.

Як слідує зі змісту акту перевірки господарські операції позивача із ТОВ "Кредмаш сервіс" ставляться під сумнів податковим органом з огляду на часткову відсутність первинних документів - товарно-транспортних накладних, які підтверджують перевезення товарно-матеріальних цінностей, сертифікатів якості, розбіжністю показників податкового зобов'язання ТОВ «Кредмаш сервіс» та податкового кредиту ТОВ «Лубенське ШБУ - 9».

З цього приводу суд відзначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст. 70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Окрім того, суд при вирішенні спору вважає за необхідне взяти до уваги приписи ч.4 ст.70 КАС України, де зазначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, суд зауважує, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані довідка зустрічної звірки не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Наведений висновок підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

При цьому слід ураховувати вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На підтвердження факту здійснення господарських операцій між товариством та його контрагентом - ТОВ «Кредмаш сервіс» в березні та квітні 2012 року представником позивача залучені до матеріалів справи в посвідчених копіях: видаткові та податкові накладні /а.с. 104-112, т. 2; а.с. 134-137, т. 8/, банківські виписки, подорожній лист від 16.03.2012 року /а.с. 138, т. 8/, прибуткових ордерів /а.с. 25-26, т. 5/, актом на списання матеріальних цінностей /а.с. 35, т. 8/.

Разом з цим під час розгляду справи позивачем не надано доказів транспортування придбаного позивачем у ТОВ «Кредмаш сервіс» товару в квітні 2012 року.

З огляду на зазначене, податковий кредит за березень 2012 року позивачем сформовано на підставі виписаних ТОВ «Кредмаш сервіс» податкових накладних, отриманих в ході виконання господарських операцій, підтверджених первинними документами, що ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України. Доводи контролюючого органу про відсутність фактичного здійснення спірних господарських операцій спростовуються матеріалами справи.

При цьому з огляду на відсутність доказів транспортування товару придбаного в квітні 2012 року у зазначеного контрагента, суд погоджується з висновками податкового органу про не підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Кредмаш сервіс» в квітні 2012 року, отже неправомірність формування податкового кредиту за цей період в сумі 279,00 грн.

Отже, висновок Лубенської ОДПІ про заниження грошового зобов'язання з податку на додану вартість за березень 2012 року по взаємовідносинам ТОВ "Кредмаш сервіс" на суму 6295 грн. є неправомірним, а податкове повідомлення-рішення від 08.04.2014 року № - протиправним та таким, що підлягає скасуванню в частині донарахування грошового зобов'язання основного платежу - 6295 грн., штрафних санкцій - 3147,50 грн.

Судом встановлено, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту за липень 2011 року суму ПДВ 43475 грн. по взаємовідносинах із ТОВ "Компанія Центр-Регіон 2010", за червень 2011 року - 529213 грн., травень 2012 року - 77891 грн., вересень 2012 року - 153825 грн. по взаємовідносинах із ТОВ "НБ-Україна" по господарських операціях, досліджених судом вище.

Проте, як встановлено судом вище при наданні оцінки правомірності податкового повідомлення-рішення від 22.01.2014 № , надані позивачем до суду первинні бухгалтерські документи не підтверджують фактичне придбання нафтопродуктів від ТОВ "Компанія "Центр-Регіон 2010" та ТОВ "НБ-Україна", а також їх використання у господарській діяльності, а тому це свідчить про правильність висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на додану вартість по господарських операціях із вказаними контрагентами.

Під час проведення перевірки було встановлено взаємовідносини ТОВ «Лубенське ШБУ-9» із ПП «Крем-сталь», у якого відповідно до укладених договорів поставки № 21/09-11 від 21.09.2011 р. та № 02/11-11 від 02.11.2011 р. товариство позивача у вересні та листопаді 2011 року здійснювало придбання будівельних матеріалів та послуг по їх транспортуванню.

Зазначені обставини, встановлені перевіркою, сторонами під час розгляду справи не заперечувались.

За наслідками перевірки податковий орган дійшов до висновку, що позивачем в результаті порушення п. 198.1., 198.2., 198.3., п. 198.6. статті 198 Податкового кодексу України завищено податковий кредит в сумі 21814 грн. по взаємовідносинам із ПП «Крем-Сталь», в т.ч. за жовтень 2011 року в сумі 16000 грн. та за листопад 2011 року в сумі 5814 грн.

В обґрунтування своїх висновків відповідач посилається про відсутність у товарно-транспортних документах відомостей про номер та дату довіреності, якою уповноважено особу на отримання товару та міститься лише підпис особи, яка приймала вантаж, з якого не можливо ідентифікувати вказану особу, відсутні дані щодо осіб, які підписали дані первинні документи та одержали вантаж, не повністю заповнено графи розділу товарно-транспортної накладної «відомості про вантаж». Також перевіряючими в акті перевірки зазначено про розбіжність між задекларованими показниками податкового кредиту позивач та його контрагента та міститься посилання на висновки актів перевірки ПП «Крем-Сталь».

Надаючи оцінку доводам позивача та відповідача, та доказами якими вони обґрунтовуютьсь свої вимоги та заперечення суд виходить з наступного.

Належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст. 70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Окрім того, суд при вирішенні спору вважає за необхідне взяти до уваги приписи ч.4 ст.70 КАС України, де зазначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, суд зауважує, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані довідка зустрічної звірки не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Наведений висновок підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

При цьому слід ураховувати вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ПП «Крем-сталь» представником позивача залучені до матеріалів справи посвідчені копії видаткових та податкових накладних, подорожніх листів. Товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт /а.с. 113-250, т. 2; а.с. 1-33, т.3; а.с. 66-75, т. 8/, прибуткових ордерів /а.с. 49-52, т. 5/, банківських виписок, копій матеріальних звітів форми М-19.

При наданні оцінки наданим доказом суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Зокрема,нормою зазначеної статті визначено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"встановлені вимоги до первинних та зведених облікових документів, які можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату і місце складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704) первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткові накладні та акти виконаних робіт, копії яких перебувають в матеріалах справи і зазначені вище, не дають змоги встановити осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, оскільки в порушення вимог частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не містять інформації щодо посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; даних (зокрема, прізвища, ім'я, по батькові), що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Крім того, зазначені акти виконаних робіт не містять інформації щодо одиниці виміру господарської операції.

Згідно з пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Мінстатом України, а також на бланках спеціалізованих форм, затвердженими міністерствами України.

Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9 пункту 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерством транспорту України від 14.10.1997 №363 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин), основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів, Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається узамовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною (типова форма товарно-транспортної накладної, подорожнього листа вантажного автомобіля затверджена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України №488/346 від 29.121995, чинним на момент існування спірних правовідносин).

Таким чином, товарно-транспортна накладна належить до первинної бухгалтерської документації, наявність якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковою.

Досліджуючи товарно-транспортні документи, судом встановлено, що у товарно-транспортних накладних, що надані позивачем для підтвердження транспортування придбаних у ПП "Крем-Сталь" товарно-матеріальних цінностей: - відсутні відомості про водія-експедитора, який приймав товар та здійснював його транспортування; - не зазначено номер та дату довіреності, якою уповноважено особу на отримання придбаного товару; - міститься лише підпис особи, що приймала вантаж, з якого не можливо ідентифікувати вказану особу; - не заповнено в повному обсязі графи розділу товарно-транспортних накладних "Відомості про вантаж".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем первинні документи по взаємовідносинах із ПП "Крем-Сталь" щодо придбання у останнього в у вересні та листопаді 2011 року здійснювало придбання будівельних матеріалів та послуг по їх транспортуванню не підтверджують реальності вказаних операцій.

Таким чином, наведені обставини дають суду підстави для висновку про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ у в сумі 21814 грн. по взаємовідносинам із ПП «Крем-Сталь», в т.ч. за жовтень 2011 року в сумі 16000 грн. та за листопад 2011 року в сумі 5814 грн., а отже про правомірність податкового повідомлення-рішення від 08.04.2014 року № в частині збільшення зобов'язання позивача з податку на додану вартість на суму кредиту сформованого останнім по відносинам з ПП «Крем-сталь» за жовтень, листопад 2011 року та пропорційно нарахованих санкцій.

Щодо фінансово-господарських взаємовідносин між ТОВ "Родомир плюс" та ТОВ "ШБУ-9" суд зазначає, що 25.04.2012 укладено договір поставки №25/04, згідно якого ТОВ "Родомир плюс" (Продавець) зобов'язується передати у власність покупця, а ТОВ "ШБУ-9" (Покупець) зобов'язується прийняти і оплатите нафтопродукти - бітум дорожній БНД 60/90 та БНД 90/130. Номенклатура, кількість, умови поставки, форма і порядок оплат, ціна Товару визначаються сторонами відповідно видаткових накладних. Пунктом 3.5 Договору передбачено, що датою поставки товару вважається дата, яка вказана у товарно-транспортній накладній /а.с. 55, т. 2/.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивачем залучені до матеріалів справи в копіях: податкова накладна, накладна, паспорт якості, товарно-транспортна накладна, квитанція зважування /а.с. 55-59, т.2/, прибутковий ордер /а.с. 24, т. 5/ банківські виписки.

Позивачем віднесено до складу податкового кредиту за липень 2012 року суму ПДВ - 25748 грн.

Разом з тим, суд зауважує, що з наданої позивачем копії товарно-транспортної накладної вбачається, що вона не оформлена відповідно до додатку 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України. Іншого представником позивача під час судового розгляду справи не було доведено.

Позивачем також під час судового розгляду справи не надано суду доказів здійснення обліку товару (нафтопродуктів) в бухгалтерській документації за формами, визначеними Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Таким чином, наведені обставини дають суду підстави вважати, що позивачем в ході судового розгляду справи не доведена реальність здійснення господарських операцій з ТОВ "Родомир плюс" у липні 2012 року, а відтак, суд приходить до висновку про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ за липень 2012 року у в розмірі 25748 грн., сформованого по операціям з з ТОВ "Родомир плюс", а отже про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в цій частині.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "А-мета" укладено договір, копія якого залучена до матеріалів справи, про надання транспортних послуг від 14.05.2012 №14-тр, за умовами якого ТОВ "А-мета" (Виконавець) зобов'язується надавати ТОВ "ШБУ-9" транспортні послуги, а Замовник зобов'язується приймати ці послуги та оплачувати їх вартість.

На підтвердження фактичного виконання умов договору представником позивача залучені до матеріалів справи в копіях: податкову накладну /а.с. 101, т.2/, акт виконаних робіт, реєстр перевезень, видаткову накладну, прибуткові ордери, товарно-транспортні накладні /а.с. 17-34, т.8/ банківські виписки, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем віднесено до складу податкового кредиту за липень 2012 року суму ПДВ - 9955 грн.

Дослідивши зазначені первинні документи, суд встановив розбіжності у відомостях, які вони містять. Зокрема, згідно акту виконаних робіт від 26.07.2012 № ОУ-Л 11/07 ТОВ "А-мета" всього перевезено 547,9 тон вантажу, з них щебеню - 176 тон, гранвідсіву 0-20 мм - 371,90 тон. Разом з тим, по видатковій накладній від 26.07.2012 № РН-0000069 отримано щебеню - 164 тони, гранвідсіву 0-20 мм - 370,900 тон. При цьому, у товарно-транспортних накладних зазначено загалом щебеню - 176 тон, гранвідсів 0-20 мм - 371,90 тон.

Крім того, згідно прибуткових ордерів ТОВ "ШБУ-9" оприбутковано від ТОВ "А-мета" 26.07.2012 щебеню - 116,7 куб.м., гранвідсіву - 244 куб.м.

Таким чином, обсяг наданих транспортних послуг, зазначений у акті виконаних робіт від 26.07.2012 № ОУ-Л 11/07, не відповідає відомостям первинних документів щодо кількості вантажу.

Згідно з пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Мінстатом України, а також на бланках спеціалізованих форм, затвердженими міністерствами України.

Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9 пункту 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерством транспорту України від 14.10.1997 №363 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин), основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів, Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається узамовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною (типова форма товарно-транспортної накладної, подорожнього листа вантажного автомобіля затверджена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України №488/346 від 29.121995, чинного на момент існування спірних правовідносин).

Таким чином, товарно-транспортна накладна належить до первинної бухгалтерської документації, наявність якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковою.

Досліджуючи товарно-транспортні документи, судом встановлено, що у товарно-транспортних накладних, що надані позивачем для підтвердження транспортування придбаних у ТОВ "А-мета" товарно-матеріальних цінностей: - відсутні відомості про водія-експедитора, який приймав товар та здійснював його транспортування; - не зазначено номер та дату довіреності, якою уповноважено особу на отримання придбаного товару; - міститься лише підпис особи, що приймала вантаж, з якого не можливо ідентифікувати вказану особу; - не заповнено в повному обсязі графи розділу товарно-транспортних накладних "Відомості про вантаж".

Будь-яких інших оформлених належним чином первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про реальний характер господарських операцій з надання транспортних послуг між позивачем та ТОВ "А-мета" суду не надано.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем не підтверджено первинними бухгалтерськими документами отримання транспортних послуг від ТОВ "А-мета", оскільки реальність отриманих послуг може бути підтверджена лише належним чином оформленими первинними документами, які свідчать про реальність виконання умов договору.

Слід відзначити, що наявність у позивача податкових накладних є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Та не може бути визнана судом достатньою підставою для формування податкового кредиту, так як факт реальності господарських операцій із його контрагентом не підтверджено наданими позивачем первинними бухгалтерськими документами.

Виходячи з викладеного, суд не погоджується з доводами позивача про те, що документи, якими він хоче підтвердити спірний податковий кредит, є такими, що підтверджують такі витрати.

Таким чином, наведені обставини дають суду підстави вважати, що позивачем в ході судового розгляду справи не доведена реальність здійснення господарських операцій з ТОВ "А-мета" у липні 2012 року, а відтак, суд приходить до висновку про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ за липень 2012 року у в розмірі 9955 грн., сформованого по операціям з ТОВ "А-мета", а отже про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в цій частині.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області від 08.04.2014 року № в частині збільшення суми грошових зобов'язань за платежем: податок на додану вартість за основним платежем в сумі 38090,00 грн. (із розрахунку: 1201 грн. (контрагент: ТОВ «ТДС Спецтехніка») + 6295 грн. (контрагент: ТОВ «Кредмаш сервіс») + 30594 грн. (контрагент: ФОП ОСОБА_3) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 19045,00 грн. (із розрахунку: 600,50 грн. (контрагент: ТОВ «ТДС Спецтехніка») + 3147,50 грн. (контрагент: ТОВ «Кредмаш сервіс») + 15297 грн. (контрагент: ФОП ОСОБА_3), а отже про його скасування в цій частині.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "ШБУ-9" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово - будівельне управління - 9" до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області від 08.04.2014 року № в частині збільшення суми грошових зобов'язань за платежем: податок на додану вартість за основним платежем в сумі 38090,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 19045,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово - будівельне управління - 9" () в дохід Державного бюджету України судові витрати в сумі 4225 (чотири тисячі двісті двадцять п'ять) гривень12 (дванадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2015 року.

Суддя Р.І. Молодецький