Справа № 826/18859/14
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Борисюк Л.П.,

Петрика І.Й.,

при секретарі Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автолайф Центр" до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автолайф Центр» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.11.2014 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 18.11.2014 №.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та постановити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно зі ст.198 ч.1 п.1 та ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення від 18.11.2014 № прийнято протиправно та підлягає скасуванню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду погоджується, з огляду на наступне.

Обговорюючи правомірність рішення відповідача, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському районі від 18 листопада 2014 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України ТОВ "Автолайф Центр" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 115875 грн., у тому числі за основним платежем на 92700 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 23175 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 30 жовтня 2014 року №3223/26-52-22-05/35222000 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ " Автолайф Центр " (код за ) з питання дотримання вимог чинного податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Софтпро-Трейдінг" ( (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2014 року на 92700 грн.

Зазначене порушення в акті перевірки обґрунтовано наступним: за даними акта перевірки контрагента позивача - ТОВ "Софтпро-Трейдінг", встановлено порушення останнім податкового законодавства та зазначено про відсутність реального здійснення господарських операцій із ТОВ"Теміс Капітал".

Вказана інформація, на думку відповідача, свідчить про неможливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Софтпро-Трейдінг".

Даючи правову оцінку обставинам справи та діям відповідача, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду зазначає, що в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ " Автолайф Центр " та його контрагентом - ТОВ "Софтпро-Трейдінг", мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

Матеріали справи підтверджують, що між ТОВ " Автолайф Центр " (замовник) та ТОВ "Софтпро-Трейдінг" (рекламіст) укладено договір №12/У про надання рекламних послуг від 23 червня 2014 року, за умовами якого замовник доручає і оплачує, а рекламіст приймає на себе зобов'язання організувати рекламну кампанію замовника у формі розміщення аудіоролика в рекламних блоках радіостанцій з позивними "Мюзік Радіо", на частотному каналі 101,5 ФМ, "Авторадіо" на частотному каналі 107,4 ФМ, "Европа Плюс" на частотному каналі 92,8 ФМ, "Ретро ФМ" на частотному каналі 92,4 ФМ, "Душевне Радіо" на частотному каналі 106 ФМ, «Радіо ONE» на частотному каналі 99,4 ФМ, « Джем ФМ» на частотному каналі 95,6 ФМ у відповідності з умовами даного Договору та додатками до нього.

На підтвердження реальності господарської операції з надання рекламних послуг між Позивачем та TOB «СофтПро-Трейдинг», позивачем надано Договір про надання рекламних послуг №11/У від 23.06.2014 року, укладений між TOB «АВТОЛАЙФ ЦЕНТР» та TOB «СофтПро-Трейдинг», Акти надання послуг від 31.07.2014 року № 101, № 102, № 103, виписані податкові накладні від 31.07.2014 року № 101, № 102, № 103.

За отримані послуги позивач перерахував на рахунки виконавця грошові кошти, що підтверджується копіями виписок банку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з обставин справи, позивач в податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період в складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість, на підставі податкової накладних, виписаних ТОВ "Софтпро-Трейдінг", у зв'язку з придбанням рекламних послуг.

Колегія суддів зауважує, що фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Вирішуючи питання про реальність виконання та отримання позивачем наданих послуг і виконаних робіт та їх придбання з метою використання у власній господарській діяльності, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Позивач зазначає, що спірні господарські операції є реальними, а придбані у ТОВ "Софтпро-Трейдінг" рекламні послуги дозволили збільшити об'єм продаж.

Так, дохід позивача в липні 2013 року становив 1 837 481,00 грн., тоді як в аналогічний період 2014 року (в момент надання послуг) - дохід зріс до 2 299 365,00 грн. А в серпні 2013 року становив - 1 600 708,00 грн., тоді як в аналогічний період 2014 року (в наступний місяць після надання послуг) - 1 970 750,00 грн.

Крім того, колегією суддів здійснено прослуховування аудіозапису, який програвався в ефірах радіостанцій, який міститься в матеріалах справи (Т.1а.с.76), зміст якого підтверджує зв'язок рекламованих послуг із господарською діяльністю ТОВ "Автолайф Центр».

Враховуючи викладене, судом встановлено, що здійснені позивачем господарські операції з ТОВ "Софтпро-Трейдінг" носять реальний характер, а придбані послуги використані в межах господарської діяльності.

Щодо посилань відповідача на фізичну неможливість надання контрагентом таких послуг через відсутність у TOB «СофтПро-Трейдинг» транспортних засобів, складських приміщень, значної кількості персоналу, а також на не закупівлю TOB «СофтПро-Трейдинг» рекламних послуг у липні 2014 року, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки послуги цілком могли бути надані самостійно персоналом TOB «СофтПро-Трейдинг», та враховуючи, що такі могли бути придбані TOB «СофтПро-Трейдинг» у третіх осіб у попередній час, а не в липня 2014 року, тобто до проведення перевірки.

З огляду на зазначене, твердження апелянта про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки ґрунтується лише на ненаданні контрагентом позивача документів, інших доводів стосовно неправомірної поведінки позивача податковим органом не зазначено, а тому, збільшення ТОВ " Автолайф Центр " суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість відповідно до податкового повідомлення-рішення від 18 листопада 2014 року № є неправомірним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущеннях щодо порушення норм податкового законодавства контрагентом позивача, внаслідок чого, на думку ДПІ, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до податкового кредиту.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище викладеного.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак в даному випадку цей обов'язок відповідачем не виконано.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.02.2015 року.

Головуючий суддя: В.Ю. Ключкович

Судді: Л.П. Борисюк

І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.