Справа № 813/2886/14
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 р. Справа № 876/6574/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Дяковича В.П.,
суддів: Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,
представників позивача Коханого О.С., Мота Р.М.,
представника відповідача Бойко Л.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 МВС України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року по справі № 813/2886/14 за позовом Військової частини НОМЕР_1 МВС України до Державної фінансової інспекції у Львівській області про визнання незаконними та скасування пунктів вимоги, -
В С Т А Н О В И В:

08.04.2014 року Військова частина НОМЕР_1 МВС України звернулася в суд з позовом, яким просила визнати незаконними та скасувати пункти 3, 4, 10 вимоги Державної фінансової інспекції у Львівській області від 20.12.2013 року №08-15м/9893 «Про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії».
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Військова частина НОМЕР_1 МВС України постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.
В апеляційній скарзі покликається на те, що виплата добових витрат військовослужбовцям відряджених для виконання службово-бойових завдань проводилась відповідно до чинного законодавства, виплата одноразових премій здійснена на законних підставах відповідно до норм передбачених Дисциплінарним статутом збройних сил України і матеріальної шкоди (збитків) завдано не було.
В судовому засіданні представники позивача надали пояснення та підтримали доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечив проти них.
Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що Державною фінансовою інспекцією у Львівській області на підставі направлень на проведення ревізії від 23.09.2013 року №1385, направлення від 07.10.2013 року №1464 та направлення на проведення ревізії від 22.10.2013 року №1556 проведено ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07.2011 року по 01.09.2013 року.
В ході ревізії виявлено ряд порушень та недоліків, фінансової дисципліни, які викладені в акті ревізії №08-22/29 від 08.11.2013 року.
Не погоджуючись з висновками акту ревізії військовою частиною НОМЕР_1 надано до ДФІ у Львівській області заперечення №14 від 17.01.2014 року на акт ревізії №08-22/29 від 08.11.2013 року.
Розглянувши заперечення на акт ревізії військової частини НОМЕР_1 , ДФІ України надіслано висновки на заперечення, згідно яких, висновки, які викладено в акті ревізії №08-22/29 від 08.11.2013 року, зокрема щодо оскаржуваних позивачем порушень відповідають нормам чинного законодавства.
20.12.2013 року відповідачем надіслано вимогу № 08-15м/9893 "Про усунення недоліків і порушення за наслідками ревізії".
Позивач оскаржив до суду лише окремі пункти даних вимог, зокрема:
- п. 3 вимоги зобов`язано позивача до усунення порушень п. 1, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами і організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та п. 8 розділу I, п. 4, п. 5 розділу II Інструкції про службові відрядження в межах України і за кордон, затвердженої наказом Мінфіну України від 13.08.1998 року №59, шляхом відображення дебіторської заборгованості по розрахунках із підзвітними особами на суму зайво виплачених добових та провести відповідну позовну роботу з одержувачами коштів щодо повернення зайво отриманих виплат згідно норм чинного законодавства України;
- п. 4 вимоги зобов`язано усунути порушення розпорядження Міністра внутрішніх справ України від 26.04.2011 року № 6813/М «Про впорядкування нагородної практики» та Командувача внутрішніх військ МВС України від 17.01.2011 року №3/18/3-101, наступним чином, а саме:
- стягнути з осіб суму зайво виплачених їм премій у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 127, 130-136 Кодексу законів про працю України;
- в іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвих грошових виплатах, кошти в сумі 29 800 гривень у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 130-136 Кодексу законів про працю України та чинного законодавства України;
- провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум зайво сплаченого єдиного соціального внеску в розмірі 10 300 гривень та забезпечити повернення вказаних коштів;
- п. 10 вимоги зобов`язано позивача усунути порушення ст. 9-1 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011 та пп. 27, 28 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року №1444, шляхом відображення за даними бухгалтерського обліку позивача заборгованості із виплат належних звільненим працівникам компенсаційних витрат за недоотримане речове майно, а також в подальшому передбачати в кошторисі видатки та здійснювати нарахування і виплату встановлених чинним законодавством компенсаційних виплат.
Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).
Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010.
Частиною першою статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-ХІІ) встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.
Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).
Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування (пункт 1 цього Порядку).
За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
За змістом частини шостої статті 2 Закону № 2939-XII порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.
Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.
У справі, яка розглядається, Інспекція пред`явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії підприємства.
При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.
Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Дана позиція висловлена Верховним судом України, зокрема в постанові від 20 січня 2015 року (справа №21-603а14), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 МВС України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року по справі № 813/2886/14 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Р.Б. Хобор