Справа № 802/4291/14-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

03 лютого 2015 р. Справа № 802/4291/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Мельника В.С.,

за участю представників сторін::

позивач ОСОБА_1,

відповідача Заверюхи К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області

про визнання дій неправомірними, скасування наказу, нарахування і виплати грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання дій неправомірними, скасування наказу, нарахування і виплати грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області безпідставно наказом від 23.04.2014 №88 о/с зараховано підполковника міліції ОСОБА_1 у розпорядження УМВС, тим самим, 21.04.2014 звільнено з посади начальника заступника начальника міського управління - начальника міліції з громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС.

Оскільки, незаконне зарахування позивача, в розпорядження УМВС України в Херсонській області слугувало підставою для втрати грошового забезпечення відповідно до ст. 19 Закону України "Про міліцію" та положень "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" затвердженої наказом МВС України №499 від 31.12.2007, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав щодо скасування зазначеного акту та зобов'язання нарахувати грошове забезпечення.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити на підставі та в межах заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду та їх безпідставність та надані до суду письмові заперечення (а.с.27-29).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з витягом з наказу УМВС в Херсонській області від 14.11.2012 №263 о/с, підполковника міліції ОСОБА_1, який прибув з УМВС України в Вінницькій області призначено на посаду заступника начальника управління - начальника міліції громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС (а.с. 6).

Наказом Херсонського міського управління України в Херсонській області від 16.04.2014 №33 о/с підполковнику міліції ОСОБА_1, на підставі рапорту від 17.04.2014, у період з 22.04.2014 по 10.06.2014 надано планову відпустку за 2014 (а.с.7).

18.04.2014 позивачем на ім'я в.о. начальника УМВС України в Херсонській області подано рапорт про звільнення із займаної посади з 21.04.2014 (а.с.8), який згідно із штемпелем вхідної кореспонденції прийнятий 18.04.2014.

З урахуванням чого, наказом від 23.04.2014 №88 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 зараховано у розпорядження УМВС, тим самим, 21.04.2014 звільнено з посади начальника заступника начальника міського управління - начальника міліції з громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС (а.с.9).

Оскільки зазначений наказ суперечить вимогам ст. 19 Закону України "Про міліцію" та "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" затвердженої наказом МВС України №499 від 31.12.2007, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про міліцію" (надалі - Закон), "Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007 (надалі - Інструкція) та "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (надалі - Положення).

Статтею 1 Закону встановлено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Порядок та умови проходження служби в міліції, згідно зі ст.18 Закону, регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Встановлено, що підполковник міліції ОСОБА_1, згідно з витягом з наказу УМВС в Херсонській області від 14.11.2012 № 263 о/с, призначений на посаду заступника начальника управління - начальника міліції громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС.

Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством, що передбачає п.12 Положення.

Згідно з п.п.1.3 та 1.4 п.1 Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби. Грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Положення п.1.5 Інструкції передбачають, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Наказом Херсонського міського управління України в Херсонській області від 16.04.2014 №33 о/с підполковнику міліції ОСОБА_1, на підставі рапорту від 17.04.2014, у період з 22.04.2014 по 10.06.2014 надано планову відпустку за 2014.

Як вірно акцентовано увагу суду позивачем, наказ про надання відпустки позивача датований раніше його підстави видачі, тобто 16.04.2014, тоді як рапорт фактично датований 17.04.2014.

18.04.2014 позивачем на ім'я в.о. начальника УМВС України в Херсонській області подано рапорт про звільнення із займаної посади з 21.04.2014, який у відповідності до резолюцій керівництва прийняти до виконання 17.04.2014, а згідно із штемпелем вхідної кореспонденції прийнятий за вх. № 408/14 18.04.2014.

Зазначене, на думку суду, свідчить про непослідовність та неоднозначність дій відповідача при формуванні актів індивідуальної дії.

Як слідує із матеріалів справи, зокрема, довідок №1626, №385, №1976 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу ОВС, військовослужбовця внутрішніх військ МВС, листків непрацездатності серій №АГІ 757797, №АГІ 470007, №414609, №471812, у період з 11.06.2014 по 20.10.2014 ОСОБА_1 хворів, перебуваючи на лікарняному (а.с.11-17).

Аналіз зазначених доказів свідчить про те, що у період з 22.04.2014 по 20.10.2014 включно, позивачем не виконувались покладені обов'язки з підстав перебування останнього у щорічній плановій відпустці та лікарняному.

Як стверджував відповідач в судовому засіданні, що для працівників міліції передбачений порядок звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового та начальницького складу, який затверджений наказом по УМВС України в Херсонській області згідно з яким, про факт перебування співробітника на лікуванні, він повинен повідомити свого керівника, а при отримання в лікувальному закладі листка про тимчасову непрацездатність, зобов'язаний зареєструвати його в службі медичного забезпечення УМВС. В зазначений строк після одужання працівник повинен приступити до виконання обов'язків та пред'явити безпосередньому керівнику листок звільненні від служби.

Суд вважає, що позивач, хоча і порушив терміни здачі лікарняних листів у медичну службу ОВС, але із об'єктивних причин - знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні і фізично не був спроможний виконати Порядок.

Згідно до розділу 1 п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке: а) при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка; г) переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади; д) необхідність і терміновість переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, що не досягли встановленого пунктом 7 цього Положення віку, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов'язки з урахуванням стану здоров'я, підготовки і досвіду служби, мають визначатися відповідними прямими начальниками на підставі висновку військово-лікарської комісії.

В той же час, всупереч даного Положення наказом від 23.04.2014 №88 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 зараховано у розпорядження УМВС, тим самим, 21.04.2014 звільнено з посади начальника заступника начальника міського управління - начальника міліції з громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС.

З системного дослідження вказаних доказів можна зробити висновок, що у період перебування ОСОБА_1 у відпустці відповідачем 23.04.2014 видано наказ про зарахування його у розпорядження УМВС та звільнення його з 21.04.2014 з посади начальника міліції з громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС.

Суд наголошує, що право особи на участь у процесі прийняття суб'єктом владних повноважень рішень є однією із ключових гарантій реалізації її прав у сфері публічної адміністрації.

Суд критично відноситься до зазначеного наказу, з огляду на таке.

Статтею 74 Кодексу законів про працю України визначено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно з п.49 Положення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д)у зв'язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Водночас, ч.8 ст.79 Кодексу законів про працю України передбачено, відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.

Відповідно п.55 Положення відкликання осіб рядового і начальницького складу із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено прямим начальником (від начальників головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, на транспорті та науково-дослідних установ, ректорів вищих навчальних закладів МВС, прирівняних до них і вище). При відкликанні з чергової відпустки невикористана її частина надається, як правило, в поточному році. Якщо невикористана частина відпустки становить 10 діб і більше, особам рядового і начальницького складу видаються проїзні документи для проїзду до місця проведення відпустки, але не далі пункту, з якого вони були відкликані, і назад, а також надається додатковий час на дорогу понад відпустку. За бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Як встановлено судом відповідачем при винесені оскаржуваного акту вказані норми не дотримано, адже на забезпечено обов'язку збереження на період відпустки місця роботи (посади) і заробітної плати, та не реалізовано право відкликання особи з відпустки.

В той же час, суд акцентує увагу відповідача на той факт, що подання позивачем рапорту по звільнення з посади не звільняє управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від обов'язку дотримання норм діючого законодавства випадку звільнення особи з його ініціативи.

Окрім того, як встановлено вище в подальшому у період з 11.06.2014 по 20.10.2014 позивач перебував на лікарняному, з урахуванням чого, фактично ознайомився з оскаржуваним наказом 09.07.2014.

За приписами ч.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. "Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян", затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 №455, тимчасова непрацездатність засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється.

Згідно з п.1.3 до наказу Міністерства охорони здоров'я України №189 від 09.04.2008 "Про затвердження Положення про експертизу тимчасової непрацездатності" тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності, яка має тимчасовий зворотній характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим подовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров'я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - "стати до роботи".

Листок непрацездатності, на підставі п. 1 "Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності", яка затверджена спільно МОЗ України, Мінпраці та соцполітики України, ФССЗТВП, ФССНВВЗ від 17.11.2004 №1456/10055, це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованих осіб, встановлено відповідну форму листка тимчасової непрацездатності.

Таким чином, судом встановлено факт безпідставного зарахування підполковника міліції ОСОБА_1 в розпорядження УМВС, адже його увільнено з посади заступника начальника міського управління - начальника міліції з громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС у період перебування останнього у відпустці та лікарняному, що негативно виплинуло на грошове забезпечення.

За змістом ст. 19 Закону форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Пунктом 1.6 Порядку визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з п.24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Як свідчать матеріали справи, неправомірне зарахування позивача у розпорядження УМВС негативно вплинуло на грошове забезпечення підполковника міліції ОСОБА_1, зокрема, згідно з довідки СФЗБО ХМУ УМВС України в Херсонській області грошове забезпечення становить: за квітень 2014 - 8708,38 грн., за травень 2014 - 4430,98 грн., за червень 2014 - 1416,86 (а.с.10).

Окрім того, судом в порядку дослідження доказів досліджено довідку про доходи №4 від 19.01.2015 видану ХМУ УМВС України в Херсонській області, за якою грошове забезпечення позивача за 2014 становить червень 2014 -1109,98 грн., за липень 2014 -2731,71 грн., за серпень 2014 - 2731,71 грн., за вересень 2014 - 2731,71 грн., за жовтень 2014 -2731,71 грн., за листопад 2014- 2731,71 грн., за грудень 2014 - 1336,99 грн. (а.с.70).

В судовому засіданні представником відповідача не заперечувалось те, що факт зарахування ОСОБА_1 в розпоряджання УМВС та звільнення з посади заступника начальника міського управління - начальника міліції з громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС негативно виплинуло на грошове забезпечення останнього.

Визначаючись щодо спірної ситуації, суд виходив з того, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначений законом компетенції органу який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачене законодавством.

Як встановлено судом в ході судового розгляду справи, оскаржуваний наказ суперечать нормам діючого законодавства та прийнятий з перевищенням наданої відповідачу компетенції, адже прийнятий у період перебування позивача у відпустці та безпідставно зараховано у розпорядження УМВС.

Серед іншого варто зазначити, що право особи на участь у процесі прийняття суб'єктом владних повноважень рішень є однією із ключових гарантій реалізації її прав у сфері публічної адміністрації.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання неправомірним і скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області №88о/с від 23.04.2014 в частині зарахування у розпорядження УМВС полковника міліції ОСОБА_1 та зобов'язання управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області за час перебування ОСОБА_1, а саме, з 21.04.2014 по 17.12.2014 включно нарахувати і виплатити грошове забезпечення за посадою заступника начальника міського управління-начальника міліції громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС України в Херсонській області та внести зміни в облікову картку грошового забезпеченні та до грошового атестату, підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з УМВС в Херсонській області безпідставно не нараховані та не виплачені кошти в розмірі 33018 грн., судом встановлено таке.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зі змісту п.26 Положення слідує, що начальники та інші службові особи органів внутрішніх справ несуть персональну відповідальність за суворе дотримання вимог цього Положення та інших нормативних актів з питань проходження служби і роботи з кадрами. Порушене право особи рядового або начальницького складу підлягає негайному поновленню, а службові особи, з вини яких допущено таке порушення, притягаються до відповідальності в установленому законодавством порядку.

Як зазначено вище п.1.6 Порядку регламентовано, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Тобто одним із обов'язків органу МВС є обов'язок щодо нарахування та виплати належного грошового забезпечення рядовому та начальницькому складу органів внутрішніх справ .

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач просить стягнути не нараховані та не виплачені кошти в розмірі 33018 грн., водночас, суд за відсутності належних доказів, позбавлений можливості встановити, що саме 33018 грн. не доплачено грошового забезпечення позивачу, відтак вважає достатнім зобов'язати нарахувати і виплатити грошове забезпечення за посадою заступника начальника міського управління-начальника міліції громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС України в Херсонській області за період з 21.04.2014 по 17.12.2014 включно, відтак, вказана вимога не підлягає задоволенню.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, доводяться як показами сторін так і матеріалами справи, суд з метою захисту прав та інтересів позивача, в узгодження з вимогами статті 162 КАС України, вважає, що позов слід задовольнити частково, визнавши неправомірним і скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області №88о/с від 23.04.2014 в частині зарахування у розпорядження УМВС полковника міліції ОСОБА_1 та зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області за час перебування ОСОБА_1, а саме, з 21.04.2014 по 17.12.2014 включно нарахувати і виплатити грошове забезпечення за посадою заступника начальника міського управління-начальника міліції громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС України в Херсонській області та внести зміни в облікову картку грошового забезпеченні та до грошового атестату, разом з тим відмовивши у задоволенні решти позовних вимог.

Так, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначений законом компетенції органу який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачене законодавством.

Як встановлено матеріалами справи і судом спірний наказ суперечать нормам чинного законодавства та прийняті з перевищенням наданої відповідачу компетенції.

Суд акцентує вагу відповідача, що положення ст. 19 Конституції України виключень не містять, адже органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.ст. 11, 71, 86 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірним і скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області №88о/с від 23 квітня 2014 року в частині зарахування у розпорядження УМВС полковника міліції ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області за час перебування ОСОБА_1, а саме, з 21 квітня 2014 року по 17 грудня 2014 року включно нарахувати і виплатити грошове забезпечення за посадою заступника начальника міського управління-начальника міліції громадської безпеки Херсонського міського управління УМВС України в Херсонській області та внести зміни в облікову картку грошового забезпеченні та до грошового атестату.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар