Справа № 815/6558/14
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6558/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Щербан В.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» Танурков Р.Г. - за довіреністю від 03.03.2014р. б/н, Корецька К.П. - за довіреністю від 03.12.2014р. б/н.

Від відповідача: Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області Лупуленко О.П. - за довіреністю від 17.02.2014р. №1274/8/15-24-10-38.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.09.2014р. №, №, №,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області від 02.09.2014р. №, №, №, посилаючись на відсутність, встановлених ДПІ в Акті перевірки порушень податкового законодавства з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА», оскільки при формуванні податкового кредиту за перевіряємий період, Товариством у повному обсязі дотримано вимоги чинного податкового законодавства України, та правомірно віднесено до складу податкового кредиту відповідні суми ПДВ, сплачені у ціні отриманих товарів (послуг), у межах відповідних фінансово-господарських правовідносин з контрагентами, що, серед іншого, підтверджується податковими накладними, виписаними та оформленими контрагентами позивача з урахуванням вимог Податкового кодексу України. Також, ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» наголошує на правомірності віднесення сум грошових коштів до складу валових витрат, оскільки факт надання позивачу - ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» його контрагентами обумовленого укладеними договорами товару (робіт, послуг), повністю підтверджено відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, та відповідно підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю Товариства позивача.

Відповідач - Роздільнянська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області, з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 02.12.2014р. б/н), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 02.09.2014р. №, №, №, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» занижено податок на прибуток, внаслідок чого порушено вимоги п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, та занижено податок на додану вартість, у зв'язку з чим порушено вимоги п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у період з 22.07.2014р. по 11.08.2014р., на підставі направлень, виданих Роздільнянською об'єднанню державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Одеській області від 22.07.2014року №262, №264, №263, №265, №268, №267, №266, заступником начальника відділу податкового аудиту Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області Тищенко Г.В., головним державним ревізор-інспектором відділу податкового аудиту Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області Каретко Д.О., головним державним ревізор-інспектором відділу податкового аудиту Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області Кацалап В.М., головним державним ревізор-інспектором відділу податкового аудиту Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області Ярош І.З., головним державним ревізор-інспектором відділу погашення заборгованостей Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області Барановим С.П., головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області Толстовій К.С., головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області Мартинюк-Климчук Н.А., згідно зі ст.20, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, та відповідно до наказів Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області від 22.07.2014р. №357, від 04.08.2014р. №369р. у зв'язку з отриманням постанови слідчого СУ ФР ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 17.06.2014р. про призначення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Біоіл Універсал Україна» з питань правильності дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.05.2014р., постанови слідчого СУ ФР ГУ Міндоходів у Житомирській області від 01.07.2014р. про призначення документальної позапланової перевірки ТОВ «Біоіл Універсал Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо проведення операцій з СТОВ «Поліська Нива» за період діяльності з 01.01.2014р. по 30.06.2014р., постанови слідчого СУ ФР ГУ Міндоходів у Житомирській області від 08.07.2014р. про призначення документальної позапланової перевірки ТОВ «Біоіл Універсал Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо проведення операцій з ПСП «Старосільське» за період діяльності з 01.01.2014р. по 30.06.2014р., була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоіл Універсал Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013року по 31.05.2014року, та з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо проведених операцій з СТОВ «Поліська Нива» та з ПСП «Старосільське» за період з 01.01.2014року по 30.06.2014року.

За наслідками вказаної перевірки Роздільнянською об'єднанню державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Одеській області складено Акт №258/15-24-22-01/34490471 від 18.08.2014р. «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Біоіл Універсал Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.05.2013р., та з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо проведених операцій з СТОВ «Поліська Нива» та з ПСП «Старосільське» за період з 01.01.2014року по 30.06.2014року», у висновках якого наголошено, що Товариством занижено податок на прибуток, внаслідок чого порушено вимоги п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України; занижено податок на додану вартість, у зв'язку з чим порушено вимоги п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

На підставі складеного Акта перевірки №258/15-24-22-01/34490471 від 18.08.2014р. Роздільнянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Одеській області 02.09.2014р. винесено податкові повідомлення-рішення №, №, №.

Не погодившись із означеними податковими повідомленнями-рішеннями від 02.09.2014р. №, №, №, ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» звернулось до Головного управління Міндоходів в Одеській області з первинною скаргою (вихід.№146 від 08.09.2014р.) про їх скасування, за результатами розгляду якої Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято рішення №61/10/15-32-10-02-07 від 07.11.2014р., яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області від 02.09.2014р. №, №, №, первинну скаргу директора ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна» Іванова А.В. - без задоволення.

Не погодившись із означеними податковими повідомленнями-рішеннями від 02.09.2014р. №, №, №, Товариство з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання їх протиправними та скасування.

Так, на думку суду, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області від 02.09.2014р. №, №, №, винесено податковим органом неправомірно, безпідставно та у порушення положень чинного податкового законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом та підтверджується наявними у справі первинними документами, між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» (Покупець) та ТОВ «АГРОНАТ-ЮГ», ТОВ «Світанок-1», ФГ «БОНА ДЕА», ПСП з ОВ «Старосільське», ТОВ «Агро-Капітал-Інвест» (Продавці) укладено Договори купівлі-продажу від 18.10.2013р. №127-532, від 30.08.2013р. №050-532, від 23.08.2013р. №035-532, від 22.08.2013р. №024-532, від 16.08.2013р. №006-532, відповідно до п.п.1.1, 1.2 яких Продавець передає у власність, а Покупець приймає і сплачує Товар, вид, кількість, якість, ціна і вартість якого визначається відповідно до умов даного Договору. Продавець гарантує, що товар, котрий продається Покупцю за даним Договором, є первинною поставкою Продавця - сільськогосподарського підприємства-виробника. Згідно з п.п.2.1, 2.1 означених Договорів Товаром є - соняшник насипом, урожаю 2013р., походження Україна. Товар, який продається Покупцю за даним Договором, вирощено Продавцем сільгоспвиробником, і не закуповувався у третіх осіб.

Також, 13.12.2012р. між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» (Покупець) та ПП «ЗЕРНО ТРЕЙД» (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу №198-132, відповідно до п.1.1 якого Продавець передає у власність, а Покупець приймає та оплачує Товар, вид, кількість, якість, ціна і вартість якого визначається відповідно до умов даного Договору. . Згідно з п.2.1 означеного Договору Товаром є - соняшник насипом, урожаю 2012р., походження Україна.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2, 2.1, 2.2 укладеного між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» (Покупець) та ФГ «Рід» (Продавець) Договору купівлі-продажу від 03.08.2012р. №001-532, Продавець передає у власність, а Покупець приймає і сплачує Товар, вид, кількість, якість, ціна і вартість якого визначається відповідно до умов даного Договору. Продавець гарантує, що товар, котрий продається Покупцю за даним Договором, є первинною поставкою Продавця - сільськогосподарського підприємства-виробника. Товаром є - соняшник насипом, урожаю 2011-2012р.р., походження Україна. Товар, який продається Покупцю за даним Договором, вирощено Продавцем сільгоспвиробником, і не закуповувався у третіх осіб.

03.01.2014р. між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» (Покупець) та СТОВ «Поліська Нива» (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу №205-532, та 04.02.2014р. укладено Договір №208-532, відповідно до п.п.1.1, 1.2 яких Продавець передає у власність, а Покупець приймає і сплачує Товар, вид, кількість, якість, ціна і вартість якого визначається відповідно до умов даного Договору. Продавець гарантує, що товар, котрий продається Покупцю за даним Договором, є первинною поставкою Продавця - сільськогосподарського підприємства-виробника. Згідно з п.п.2.1, 2.1 означених Договорів Товаром є - соняшник насипом, урожаю 2013р., походження Україна. Товар, який продається Покупцю за даним Договором, вирощено Продавцем сільгоспвиробником, і не закуповувався у третіх осіб.

Також, судом з»ясовано, що 22.08.2013р. між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» (Покупець) та ПСП «Старосільське» (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу №024-532, згідно з п.п.1.1, 1.2 якого Продавець передає у власність, а Покупець приймає і сплачує Товар, вид, кількість, якість, ціна і вартість якого визначається відповідно до умов даного Договору. Продавець гарантує, що товар, котрий продається Покупцю за даним Договором, є первинною поставкою Продавця - сільськогосподарського підприємства-виробника. Згідно з п.п.2.1, 2.1 означеного Договору Товаром є - соняшник насипом, урожаю 2013р., походження Україна. Товар, який продається Покупцю за даним Договором, вирощено Продавцем сільгоспвиробником, і не закуповувався у третіх осіб.

30.01.2013р. між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» (Замовник) та ТОВ «Укр-Еко-Транзит» (Виконавець) укладено Договір №ОД-05, відповідно до п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання надати організаційну допомогу по здійсненню незалежного обстеження сільськогосподарської продукції в акредитованій лабораторії.

Згідно зі ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.638 Цивільного Кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, судом з'ясовано та підтверджується наявними у матеріалах справи документами, що ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» та ТОВ «АГРОНАТ-ЮГ», ТОВ «Світанок-1», ФГ «БОНА ДЕА», ПСП з ОВ «Старосільське», ТОВ «Агро-Капітал-Інвест», ТОВ «Укр-Еко-Транзит», ПП «ЗЕРНО ТРЕЙД», ФГ «Рід», СТОВ «Поліська Нива», ПСП «Старосільське», повністю дотримано законодавчо визначені вимоги, та досягнуто згоди з усіх істотних умов вищеокреслених укладених між господарюючими суб'єктами договорів.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції. За відсутності факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту. Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичне надання послуг, здійснення поставки товарів та їх отримання іншою стороною, а також документи, котрі підтверджують використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Зокрема, як вбачається з наявних у справі документів, а саме видаткових накладних, податкових накладних, платіжних доручень, реєстрів отриманого вантажу, товарно-транспортних накладних, накладних, актів приймання-передачі продукції, актів приймання-передачі виконаних робіт, актів надання послуг, останні складені з дотриманням законодавчо передбачених вимог, містять опис господарських операцій, усі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, підписи завірені відповідними печатками підприємств, тобто повністю відповідають вимогам п.201.1 та 201.7 ст.201 Податкового кодексу, та відповідно підтверджують фактичне їх виконання, а відтак у розумінні ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами, що відповідно спростовує висновок відповідача щодо відсутності реального та фактичного надання (отримання) товарів, послуг.

Відповідно до п.п.14.1.27, 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником); господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку з числа резидентів, у тому числі є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України у розділі «Податок на прибуток підприємств» об'єктом оподаткування, серед іншого, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п.п.138.1, 138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат, у тому числі, включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п.п.139.1.3, 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтями 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Зокрема, судом встановлено, що факт отримання позивачем - ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА», визначених умовами Договорів купівлі-продажу товарів, та Договору від 30.01.2013р. №ОД-05 послуг, повністю підтверджено наданими позивачем та наявними у матеріалах справи відповідними первинними документами, котрі повністю підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю позивача, а відтак є належними доказами, підтверджуючими правомірність віднесення позивачем спірної суми до складу валових витрат Підприємства.

До того ж, суд вважає за доцільне наголосити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

При цьому, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази, у порушення вимог частин 1,2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, податковим органом не надано, та реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано валові витрати, не спростовано, як і не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що визначений умовами вищеозначених Договорів, товар (послуги) від Продавців (Виконавців) насправді Товариству позивача, не надано.

Між тим, у податковому спорі податковий орган не може ставити під сумнів оподатковувану операцію, натомість повинен довести відсутність реальності такої операції в силу відсутності товарно-грошового обороту, номінального оформлення операції, її імітації з єдиною метою отримати незаконну податкову вигоду та податкову економію, тощо.

Також, судом з'ясовано, що суми ПДВ за наданими позивачем до суду та наявними у матеріалах справи податковими накладними, були включені позивачем - ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» до складу податкового кредиту.

Відповідно до пп.14.1.181. Податкового кодексу України від 02 грудня 2010року №2755-VІ податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Пунктом 198.1. статті 198 вказаного Кодексу встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Так, у даному випадку датою виникнення у позивача права на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту, є, зокрема, дата отримання виписаних ТОВ «АГРОНАТ-ЮГ», ТОВ «Світанок-1», ФГ «БОНА ДЕА», ПСП з ОВ «Старосільське», ТОВ «Агро-Капітал-Інвест», ПП «ЗЕРНО ТРЕЙД», ТОВ «Укр-Еко-Транзит», ФГ «Рід», СТОВ «Поліська Нива», ПСП «Старосільське» позивачу податкових накладних.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Натомість, судом з'ясовано, що включена позивачем до складу податкового кредиту оскаржувана сума податку на додану вартість підтверджена наявними в матеріалах справи податковими накладними, виписаними ТОВ «АГРОНАТ-ЮГ», ТОВ «Світанок-1», ФГ «БОНА ДЕА», ПСП з ОВ «Старосільське», ТОВ «Агро-Капітал-Інвест», ПП «ЗЕРНО ТРЕЙД», ФГ «Рід», СТОВ «Поліська Нива», ТОВ «Укр-Еко-Транзит», ПСП «Старосільське» з дотриманням вимог пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Таким чином, виходячи із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів, судом встановлено, що право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту у суб'єкта господарювання виникає у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому, платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операцій з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, який зареєстрований у встановленому законом порядку як юридична особа та зареєстрований платником податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність вказаного суб'єкта господарювання (продавця).

Крім того, відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок зі сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 16.1. статті 16 означеного Кодексу України платник податків зобов'язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (п.п.16.1.2.); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (п.п.16.1.3.); подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання (п.п.16.1.5.); подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв'язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб'єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку) (п.п. 16.1.6.);

Відтак, сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. У зв'язку з чим, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції, не впливає на податковий кредит покупця. Ухилення однією із сторін від сплати податків після здійснення угоди відповідно до діючого законодавства України, не є підставою для виключення зі складу податкового кредиту позивача сплаченої ним суми податку на додану вартість у зв'язку з придбанням послуг (робіт), а тягне за собою адміністративну та кримінальну відповідальність посадових осіб продавця.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законом обов'язку щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за не виконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом. Крім того, слід враховувати і те, що, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується, у тому числі, з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків не виконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

До того ж, відповідних належних доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача, на момент видачі ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» податкових накладних, не були зареєстровані у законодавчо визначеному порядку як платники податку на додану вартість, та не сплачували у встановленому законом порядку податок до бюджету, відповідачем суду не надано.

Отже, беручи до уваги те, що наявні у матеріалах справи податкові накладні дають можливість ідентифікувати платника податку на додану вартість, особу, котрою їх складено, містять, зокрема, відомості щодо придбаних товарів (робіт, послуг), їх вартість, а також враховуючи, що правильність виписування податкової накладної покладено не на покупця, а саме на продавця товарів, суд доходить висновку, що вказані податкові накладні також є доказом здійснення господарських операцій та на їх підставі платником податку правомірно віднесено відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе належними та допустимими доказами неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

При цьому, доводи податкового органу щодо отримання платником необґрунтованої податкової вигоди, мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безумовно та беззаперечно підтверджують існування обставин, котрі виключають право платника на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Натомість, судом встановлено, що відповідачем - Роздільнянською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області у даному випадку не доведено належними доказами існування таких обставин.

Згідно з п.п.3-6, 5.2 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011р. за №34/18772, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно, зокрема, чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень.

При цьому, судом відхиляються та не приймаються до уваги посилання податкового органу, зокрема, на встановлені податковим органом порушення, котрі викладені у Актах інших контролюючих органів, зокрема: ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 16.10.2013р. №257/14-03-22-08/32819855 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Агро-Капітал-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.08.2013р. по 31.08.2013р.», від 16.12.2013р. №251/14-03-22-08/37758703 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Агронат-Юг» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період червень-жовтень 2013р.», від 17.01.2014р. №15/14-03-22-08/37758703 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Агронат-Юг» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період листопад 2013р.», Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області від 05.08.2013р. №56/22-00/32651963 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Фермерського господарства «Рід» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010р. по 30.06.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010р. по 30.06.2013р.», Лугинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області від 08.07.2014р. №112/22-024/05418649 «Про результати невиїзної документальної перевірки ПСП «Старосільське» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.05.2014р.», ДПІ у Святошинському районі м.Києва ГУ Міндоходів у м.Києві від 11.06.2014р. №457/26-57-22-01-10/37921373 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Укр-Еко-Транзит» щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ «Євразія трейдинг» за грудень 2012р., та ТОВ «Опт альянс трейд» за травень-червень 2013р.», Миколаївської ОДПІ Ширяївське відділення ГУ Міндоходів в Одеській області від 24.01.2014р. №60/22-201/34858220 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Світанок - 1» щодо документального підтвердження фінансово-господарських відносин із платниками податків за період вересень-грудень 2013р.», Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 12.12.2013р. №17/14-20-22-36153698 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ФГ «Бона Деа» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо відображення правових відносин з контрагентами-постачальниками за липень-жовтень 2013р., та покупцями за період з 01.07.2013р. по 31.10.2013р.», Новомосковської ОДПІ Дніпропетровської області від 15.07.2013р. №251/223/37370456 «Про результати позапланової невиїзної перевірки ПП «Зерно Трейд» по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «Біол УніверсалУкраїна» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з ПДВ по податковій декларації за грудень 2012р.», Коростенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області від 04.06.2014р. №736/22-01/03743523 «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки СТОВ «Поліська Нива» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Сільгосп-центр», ПрАТ «Креатив», ТОВ «Біоіл Універсал Україна», ТОВ «Кернел-трейд» за період з 01.01.2014р. по 28.02.2014р.», від 19.06.2014р. №31/15-3/03743523 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання СТОВ «Поліська Нива» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2012р. по 27.05.2014р.», з урахуванням наступного.

Так, судом встановлено, що більшість із вище окреслених перевірок проводилась у приміщеннях відповідних податкових органів, без реального дослідження та встановлення у контрагентів позивача об'єктів оподаткування, наявності необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, та відповідно без посилання на конкретні недоліки укладених договорів, первинних документів, тощо.

Судом встановлено, що судами першої, апеляційної, та касаційної інстанцій неодноразово встановлювалась реальність здійснення спірних фінансово-господарських операцій у межах виконання умов договорів укладених між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» та ТОВ «АГРОНАТ-ЮГ», ТОВ «Світанок-1», ФГ «БОНА ДЕА», ПСП з ОВ «Старосільське», ТОВ «Агро-Капітал-Інвест», ПП «ЗЕРНО ТРЕЙД», ФГ «Рід», СТОВ «Поліська Нива», ТОВ «Укр-Еко-Транзит», ПСП «Старосільське», про що свідчать наявні у матеріалах справи Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2014р., залишена без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014р., та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.12.2014р. по справі №815/2346/14, Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2014р., залишена без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014р. по справі №815/5035/14.

До того ж, суд вважає за доцільне зазначити, що отримання податковим органом акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в якому викладено висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку щодо самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. До того ж, акт перевірки контрагента чи акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиційного значення при розгляді справи судом, та не має статусу документа, що достовірно та безумовно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Крім того, чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на формування валових витрат за результатами зустрічних перевірок його постачальників, з повнотою відображенням ними у податковій звітності господарських операцій та зі сплатою ними податкових зобов'язань. У свою чергу, платник податків не зобов'язаний перевіряти дотримання його постачальниками податкової дисципліни, та на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, предметом доказування в межах розгляду даної категорії спорів, є реальність господарських операцій, що у подальшому слугує підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, та на підставі наданих позивачем, та досліджених судом первинних документів (складених при здійсненні операцій з придбання товарів у межах господарських правовідносин з вищеокресленими контрагентами), судом встановлено, що означені фінансово-господарські операції мали реальний характер та були опосередковані дійсним рухом активів. Зокрема, судом встановлено динаміку правовідносин позивача з кожним із названих контрагентів, з'ясовано зміст кожної операції та її підтвердження необхідними документами первинного бухгалтерського та податкового обліку, а саме видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, факт транспортування товару у процесі виконання поставок підтверджено відповідними товарно-транспортними накладними.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що включення ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» означеної суми ПДВ до складу податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат перевіряємого періоду в межах вищеокреслених фінансово-господарських відносин із ТОВ «АГРОНАТ-ЮГ», ТОВ «Світанок-1», ФГ «БОНА ДЕА», ПСП з ОВ «Старосільське», ТОВ «Агро-Капітал-Інвест», ПП «ЗЕРНО ТРЕЙД», ФГ «Рід», СТОВ «Поліська Нива», ТОВ «Укр-Еко-Транзит», ПСП «Старосільське», повністю підтверджено позивачем наданими до суду та наявними у матеріалах справи відповідними розрахунковими, платіжними, та іншими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, що відповідно свідчить про безпідставність та неправомірність донарахування Роздільнянською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» податку на прибуток за період 2013р., податку на додану вартість за період червень 2013р., квітень-червень 2014р., та зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість за червень 2014р.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов та викладені повноважним представником в ході судового розгляду справи по суті.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість, Роздільнянська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області не надала суду жодних належних доказів на підтвердження та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 02.09.2014р. №, №, №.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА», відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.09.2014р. №, №, №, задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області від 02.09.2014р. №, №, №.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ УКРАЇНА» (67400, Одеська обл., м.Роздільна, вул.Ленана,83, ) судовий збір у сумі 487(чотириста вісімдесят сім)грн. 20коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано судом 11 лютого 2015 року.

Суддя Харченко Ю.В.