Справа № 220/1545/14-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дрюк П.М.
Суддя-доповідач - Яковенко М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року справа № 220/1545/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Яковенко М.М., суддів Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 грудня 2014 року у справі № 220/1545/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до трьох років за період з 19 березня 2012 року у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до шести років, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_2 13.11.2014 року звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області, в якому просила визнати протиправними дії УПСЗН та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до трьох років за період з 19 березня 2012 року у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до шести років. (а. с. 2-4).

Постановою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 грудня 2014 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації про визнання дій відповідача неправомірними, зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до трьох років за період з 19 березня 2012 року у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до шести років - відмовлено. (а. с. 22-24)

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати в зв'язку з порушенням норм матеріального закону та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. (а. с. 29-32). Свою позицію доводить наявністю права на отримання допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму для дітей до 6 років.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснений в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, вивчила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_2 є матір'ю та має на утриманні дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7), у зв'язку з чим перебуває на обліку у відповідача з 19.03.2012 року отримує грошову допомогу (а. с. 12-13). Колегія суддів звертає увагу, що така допомога позивачу призначена відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». А тому доводи апелянта позивача, щодо застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованнями» №2240-ІІІ є безпідставним, до того ж цей Закон втратив чинність згідно із Законом України від 28 грудня 2014 року N 77-VIII.

Спірним у справі є розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яку отримувала позивач.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 N 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон N 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-ХІІ (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" ( Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону N 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону N 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону N 2811-XII та Закону N 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону N 2811-XII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону N 2240-III було виключено статті 40 - 44.

Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону N 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону N 107-VI щодо виключення статей 40 - 44 Закону N 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону N 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення Рішення N 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону N 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону N 2811-XII.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року N 1751 саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону N 2154-VI не приймався.

В подальшому, ані Законом України «Про Державний бюджет на 2012 рік», ані Законом України «Про Державний бюджет на 2013 рік», ані Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік», ані іншими законами не встановлювався інший розмір допомоги, ніж в Законах №2811-ХІІ та №2240-ІІІ.

Розглядаючи позов щодо вимог про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату спірної допомоги починаючи з 19.03.202 року, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має праве звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що звернення позивача 08.10.2014 року до відповідача із заявою з питання здійснення перерахунку допомоги по догляду за дитиною не є передбаченою законом можливістю досудового порядку вирішення спору в розумінні частини четвертої статті 99 КАС України, та не впливає на дату, з якої розпочався перебіг строку звернення до суду з адміністративним позовом. Спірна виплата мала щомісячний характер, тобто про своє порушене право позивач повинна була дізнаватися після отримання неповної на думку позивача сум виплат такої допомоги.

В даному випадку звертаючись 13 листопада 2014 року з позовом за захистом порушеного права з 19.03.2012 року, вимоги позивача по травень 2014 р. перебувають за межами передбаченого ст. 99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

За вимогами частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважним, про що постановляється ухвала.

Виходячи з положень частини 2 ст.100 КАС України, суд першої інстанції припустився процесуальної помилки та не застосував до спірних правовідносин зазначені положення процесуального законодавства. В даному випадку позовні вимоги, що перебувають за межами строку звернення до суду, підлягають залишенню без розгляду. При чому таке рішення, суд першої інстанції не прийняв не на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення позовних вимог позивача з 19.03.2012 року по 12.05.2014 р., без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до суду.

Щодо іншого періоду, то колегія суддів зазначає, що Розділ IV Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», який регулював відносини виплати допомоги по догляду за дитиною до 3 років, виключено згідно із Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 р. N 1166-VII.

Як вбачається з довідки відповідача (а.с.12-13), позивачці сплачувалась допомога за травень - червень 2014 року у розмірі 1085, 51 грн., а починаючи з липня 2014 року, з часу набуття чинності виключення Розділу ІУ Закону, сплата почала здійснюватися за новими правилами. Нові зміни, що відбулись у законодавстві відповідно до прийнятого закону №1166-УІІ неконституційними не визнавались.

З огляду на зазначене, правових підстав для задоволення позовних вимог починаючи з травня 2014 року до часу набуття дитиною 3 років у розмірі, якому вимагає позивач не має. В даному випадку суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог в цій частині діяв правомірно, тому в цій частині постанова суду про відмову у задоволенні позову підлягає залишенню без змін.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що порушення норм процесуального права, це призвело до неправильного вирішення питання, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає зміні, безпосередньо, в частині позовних вимог з 19.03.2012 року по 12.05.2014 року підлягає залишенню без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до суду, відповідно до статей 99, 100 КАС України, з прийняттям ухвали про залишення позовних вимог без розгляду в цій частині. В іншій частині постанови про відмову у задоволенні позовних вимог слід залишити без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 грудня 2014 року у справі № 220/1545/14-а - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 19.03.2012 року по 12.05.2014 р. залишити без розгляду, внаслідок пропуску строку звернення до суду.

В іншій частині постанови суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя М.М.Яковенко

Судді Р.Ф.Ханова

А.В. Гайдар