Справа № 2а/1270/5312/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/65339/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Єгоровій І.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Васютович О.В.,

від відповідача-1 - не з'явився,

від відповідача-2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30.07.2012 р.

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012 р.

у справі № 2а/1270/5312/2012

за позовом приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»

до 1) Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби, 2) Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення пені за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (далі - позивач, ПрАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія») звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби (далі - відповідач-1, СДПІ по роботі з ВПП у м. Луганську) та Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (далі - відповідач-2, ГУ ДКС України у Луганській області), в якому просило суд визнати протиправною бездіяльність СДПІ по роботі з ВПП у м. Луганську щодо не надання ГУ ДКС України у Луганській області висновку про відшкодування ПрАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» податку на додану вартість за декларацією за листопад 2011 року у розмірі 14 755 545,43 грн. та стягнути з державного бюджету на користь позивача пеню у розмірі 704 367,64 грн. за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за декларацією за листопад 2011 р.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30.07.2012 р., яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012 р., у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30.07.2012 р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012 р. і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач-1 у письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем 20.12.2011 р. до податкового органу було подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2011 року у розмірі 33 981 649 грн.

18.01.2012 р. посадовою особою СДПІ по роботі з ВПП у м. Луганську, відповідно до пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, було проведено камеральну перевірку ПрАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 96 608 076 грн. за серпень 2011 року, заявленої до відшкодування на рахунок платника у банку, за результатами якої складено довідку від 18.01.2012 р. № 169/08-5/32292929 та зроблено висновок про підтвердження відображеного позивачем у декларації з урахуванням уточнюючого розрахунку за серпень 2011 року бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 96 608 076 грн.

Таким чином, підтверджено право ПрАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» на бюджетне відшкодування податку на додану вартість за листопад 2011 року у розмірі 33 981 649 грн.

29.02.2012 р. частину задекларованої суми бюджетного відшкодування за листопад 2011 року у розмірі 19 226 103,57 грн. позивачу відшкодовано. Решта суми бюджетного відшкодування у розмірі 14 755 545,43 грн. на рахунок платника податків у банку не надходила, а була зарахована відповідачем-1 в рахунок податкових зобов'язань позивача з податку на додану вартість задекларованих в декларації за травень 2012 року, термін нарахування в КОР 30.06.2012 р.

Суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін судом апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з тих мотивів, що у позивача на час звернення до суду відсутня сума бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за листопад 2011 року, податковим органом до органу державного казначейства висновок щодо підтвердження суми бюджетного відшкодування не подано, а тому підстави для стягнення пені відсутні. Також, вказано, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» не передбачені видатки на сплату пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів, вважаючи їх помилковими та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Так, відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

З матеріалів справи слідує, що податковим органом за результатами камеральної перевірки визнано право позивача на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість і підтверджено достовірність розрахунку заявленої до відшкодування суми, проте, в порушення вимог положення пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України, який за своїм змістом є імперативною нормою, не подано до органу казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції наголошує, що неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

За таких обставин, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій не узгоджується з вимогами законодавства через неправильне застосування норм матеріального права.

Посилання судів попередніх інстанцій на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» не передбачені видатки на сплату пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, як на підставу для відмови у стягнення такої пені, взагалі, є хибними.

У даному випадку для правильного вирішення цього спору судам слід було перевірити правильність та обґрунтованість розрахунку суми пені заявленої позивачем до стягнення, дослідивши період строку прострочення відшкодування заявленої до податкового органу суми податку на додану вартість.

Касаційна ж інстанція згідно з частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30.07.2012 р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012 р. у справі № 2а/1270/5312/2012 - скасувати.

Справу № 2а/1270/5312/2012 направити на новий судовий розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді підпис І.О. Бухтіярова
підпис М.І. Костенко