Справа № 2а-3018/10/1770
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2015 р. м. Київ К/800/44908/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кузнецовського міського центру зайнятості на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Кузнецовська в інтересах держави в особі Кузнецовського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Кузнецовськ в інтересах держави в особі Кузнецовського міського центру зайнятості звернувся в суд із адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 кошти, отримані ним обманним шляхом в сумі 10957 грн. 26 коп.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2010 року позовні вимоги задоволено: зобов'язано стягнути з ОСОБА_2 на користь Кузнецовського міського центру зайнятості кошти в сумі 10957 грн. 26 коп.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2014 року рішення першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із рішеннями суду апеляційної інстанцій, Кузнецовський міський центр зайнятості звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2010 року.

Вказав, що спір між Кузнецовським міським центром зайнятості та ОСОБА_2 є публічно-правовим та повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення. А тому, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, рішення апеляційної інстанції суперечить чинному законодавству, оскільки винесене з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

З 5 травня 2009 року по 28 серпня 2009 року ОСОБА_2 працював за сумісництвом у Кузнецовській міській бібліотеці для дітей.

Звернувшись в серпні 2009 року до Кузнецовського міського центру зайнятості, вже 11 серпня 2009 року ОСОБА_2 отримав статус безробітного та з цього моменту йому було призначено допомогу по безробіттю.

ОСОБА_2 перебував на обліку в Кузнецовському міському центрі зайнятості до 8 листопада 2009 року. і за цей період отримав допомогу по безробіттю в сумі 1321 грн. 32 коп. та 9635 грн 94 коп. як витрати, пов'язані з достроковим виходом на пенсію, загальна сума становить 10957 грн. 26 коп.

9 листопада 2009 року ОСОБА_2 звернувся до органів Пенсійного фонду України про оформлення дострокового виходу на пенсію, з 11 листопада 2009 року йому призначено пенсію.

Оскільки ОСОБА_2, перебуваючи у трудових відносинах, отримував допомогу по безробіттю, 5 травня 2010 року Кузнецовський міський центр зайнятості листом № 05-09-1391 повідомив його про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання даного повідомлення повернути кошти у сумі 10957 грн. 26 коп.

Оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку вимог позивача не виконав, Кузнецовський міський центр зайнятості звернувся до суду.

Також з матеріалів справи вбачається, що вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 липня 2010 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України.

Скасовуючи рішення першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд прийшов до висновку, що вимоги позивача фактично зводяться до стягнення коштів як заподіяної шкоди злочином, а тому даний спір знаходиться в площині цивільних відносин.

Однак, із даним висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, установлених законом.

За змістом частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звернутись з адміністративним позовом до фізичної особи у випадках, установлених законом.

Частиною першою статті 18 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII "Про зайнятість населення" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.

Згідно зі статтею 19 цього ж Закону, у якій визначено обов'язки і права державної служби зайнятості, остання, зокрема, має право: розпоряджатися в установленому законодавством порядку коштами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; в установленому законодавством порядку подавати громадянам допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу по безробіттю, припиняти і відкладати їх виплати.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Названа норма Закону є бланкетною та передбачає врегулювання відповідних правовідносин іншим нормативно-правовим актом, до якого, в цьому випадку, слід віднести постанову Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 року № 357 (строк дії якої продовжено на 2007 рік згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 98), якою затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". За правилами пункту 7 цього Порядку у разі відмови особи повернути суми незаконно виплачених коштів, а також у разі неповернення (невідшкодування) їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється в судовому порядку відповідно до законодавства.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що цей спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення.

Таким чином, висновок суду про те, що спір, який розглядається, не належить до адміністративної юрисдикції, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України та не відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справах цієї категорії, висловленій у постановах від 23 березня 2010 року (№ 21-2282во09), від 13 квітня 2010 року (№ 21-320во10), від 14 лютого 2012 року (21-1099во10).

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведених вище підстав оскаржуване судове рішення не може вважатись законним та обґрунтованим, що є підставою для його скасування відповідності до вимог частини другої статті 227 КАС України.

За правилами цієї статті підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кузнецовського міського центру зайнятості задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною та не підлягає перегляду в апеляційному чи касаційному порядку.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.