Справа № 2а-7632/12/2670
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ К/800/11829/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Бухтіярової І.О.,

Юрченко В.П.,

секретар Бовкун В.В.,

за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» - Волошина О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київської регіональної митниці (далі - Митниця) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 5 листопада 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» (далі - Товариство) до Митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (далі - Казначейство)

про визнання нечинними картки відмови, рішення та стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання нечинними картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №100190000/1/03775 від 7.12.2011 року (далі - Картка відмови) та рішення Митниці № 100000006/2011/315150/2 від 7.12.2011 року (далі - Рішення № 100000006/2011/315150/2) щодо визначення митної вартості товару та стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість, у розмірі 99 411,20 грн.

Товариство зазначило, що Митниця необґрунтовано відмовила у застосуванні першого методу визначення митної вартості товару та самостійно визначила митну вартість товару за шостим методом визначення митної вартості товару.

5 листопада 2012 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва позов задоволено частково.

Картка відмови та Рішення № 100000006/2011/315150/2 визнані протиправними та скасовані.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

6 лютого 2013 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 5 листопада 2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість, у розмірі 99 411,20 грн. скасована, в цій частині позов задоволено.

В іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Митниця звернулася з касаційною скаргою з вимогою скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 2.11.2010 року між Товариством та компанією Seafood AS» (Норвегія) був укладений зовнішньоекономічний контракт № 02/11-2010 NOR щодо купівлі замороженої або охолодженої риби виробництва Норвегія, згідно інвойсів, які є невід'ємними частинами цього Контракту.

7 грудня 2011 року Товариство подало до Митниці вантажно-митну декларацію № 100190000/2011/136601 та товаросупровідні документи з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару («Риба охолоджена лосось (сьомга) атлантичний (Salmo Salar) ціла, патрана з головою» (код УКТЗЕД ) у кількості 14 267 кг та «Риба охолоджена форель атлантична (Oncorhynchus mykiss) ціла, патрана з головою» (код УКТЗЕД ) у кількості 2 032 кг.) митна вартість товару була визначена за першим (основним) методом оцінки вартості товару.

На підтвердження митної вартості товару Товариством були надані: уніфікована митна квитанція МД-1 від 5.12.2011 року; облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності № 100000/26/117728 від 29.04.2011 року; попередня митна декларація № 100000005/2011/173974/01 від 2.12.2011 року; накладна CMR від 2.12.2011 року б/н; книжка МДП (Сarnet TIR) № МХ № 67161157 від 3.12.2011 року; рахунок-фактура (інвойс) № 10362 від 2.12.2011 року; декларація про визначення митної вартості товарів № 100190000/2011/136601 від 7.12.2011 року; зовнішньоекономічний контракт № 02/11-2010 NOR від 2.11.2010 року; доповнення до контракту № 1 від 3.06.2011 року; договір про перевезення вантажів № 08/07 від 8.07.2011 року; довідка ДПІ у Дніпровського району м. Києва № 288/22-125 від 27.10.2011 року щодо здійснення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами (про відсутність за межами України валютних цінностей та майна); сертифікат відповідності № UA1.006.Х004845-11 від 6.04.2011 року; відбиток штампа державної санітарно-епідеміологічної служби «Ввезення, реалізацію (використання) дозволено» на товаросупровідних документах, що засвідчує результат здійснення санітарно-епідеміологічна контролю товару; відбиток штампа територіальних органів Державної екологічної інспекції «Ввіз/вивіз дозволено» на товаросупровідних документах і засвідчує результат здійснення екологічного контролю; сертифікат про походження б/н від 2.12.2011 року; довідка № 55/11 від 5.12.2011 року; прайс-лист від 28.11.2011 року; лист виробника від 28.11.2011 року; заявка на перевезення № 259/11/11 від 4.12.2011 року; ветеринарне свідоцтво № Щ-30№194709 від 6.11.2011 року; податкові накладні № 19307, 19316, 19318 від 30.11.2011 року; видаткові накладні № 17412, 17402, 17413 від 30.11.2011 року; довідка про транспортні витрати № 22/11 від 5.12.2011 року; рішення про визначення коду товару № КТ-100-3664-2011 від 31.05.2011 року; копія митної декларації країни відправлення № 1574FNR10362 від 2.10.2011.

Відповідно до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.06 № 1766 (далі - Порядок №1766), Митниця додатково витребувала у Товариства висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою організацією, яка має відповідні повноваження згідно з чинним законодавством.

Товариство повідомило Митницю про неможливість надання зазначеної характеристики.

7 грудня 2011 року Митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №100190000/1/03775 та Рішення № 100000006/2011/315150/2 щодо визначення митної вартості товару за шостим (резервним) методом визначення митної вартості товару.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з ст. 265 Митного кодексу України митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що зазначені відносини вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен повідомити про це декларантові та надати йому можливість для відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв'язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. На вимогу декларанта таке повідомлення здійснюється у письмовій формі.

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Згідно з ст. 273 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267 - 272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Митниця не зазначила жодної обставини, яка відповідно до ст. 267 Митного кодексу України унеможливлює визначення митної вартості за першим методом, а також не надала доказів того, що документи, надані Товариством при митному оформлені товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що ненадання Товариством до Митниці висновку про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою організацією, яка має відповідні повноваження згідно з чинним законодавством, не є достатньою підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості товару, оскільки надані декларантом документи у сукупності дають підстави для висновку про те, що заявлена митна вартість за ціною договору базувалась на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 3 ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право змінити судове рішення суду апеляційної інстанції, залишивши судове рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовну вимогу про стягнення податку на додану вартість, у розмірі 99 411,20 грн., прийшов до передчасного висновку, оскільки Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетними та державними цільовими фондами» на спірні правовідносини не поширюється. Норми зазначеного Закону регулюють правовідносини щодо узгодження податкових зобов'язань і не стосуються правовідносин щодо визначення митної вартості товару, які регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду повинна бути змінена, а постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 223, 225, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Київської регіональної митниці задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 5 листопада 2012 року залишити без змін, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2013 року змінити.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Київської регіональної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про визнання нечинними картки відмови, рішення та стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №100190000/1/03775 від 7 грудня 2011 року та рішення Київської регіональної митниці № 100000006/2011/315150/2 від 7 грудня 2011 року щодо визначення митної вартості товару.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Бухтіярова І.О.

Юрченко В.П.