Справа № 804/1974/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 р. Справа № 804/1974/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача: Конєвої С.О. Панченко Я.І. Номировський В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання незаконними дій та скасування постанови відповідача від 05.12.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2015р. Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області звернулася з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області та просить:

- визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Сивокозова О.М. стосовно винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.12.2014р. по виконавчому листу від 13.01.2014р. №804/10615/13-а;

- скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.12.2014р. по виконавчому листу від 13.01.2014р. №804/10615/13-а.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.12.2014р. старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області Сивокозовим О.М. було прийнято оспорювану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 13.01.2014р. №804/10615/13-а з підстав «незрозумілості» виконавчого документу. Позивач оспорює дії відповідача щодо винесення вказаної постанови та просить скасувати оспорювану постанову посилаючись на те, що у виконавчому листі чітко зазначені вимоги, які необхідно виконати боржнику, а саме: п.2, 3,4,5,6,7,8,9,12,13,14,15 вимоги ДФІ від 29.03.2013р. № 04-07-05-15/3983. Також позивач зазначає, що у разі, якщо резолютивна частина судового рішення, яка викладена у виконавчому документі є незрозумілою, державний виконавець має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення судового рішення. Окрім того, позивач посилається і на те, що оспорювана постанова не містить будь-яких посилань або відміток, які б вказували на її затвердження начальником відділу в порушення п.3.8.1. Інструкції про проведення виконавчих дій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином 31.01.2015р. у відповідності до вимог ст.ст. 38, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується телефонограмою від 31.01.2015р. та електронним повідомленням від 31.01.2015р., які наявні в матеріалах справи (а.с.19-21).

06.02.2015р. відповідач засобами електронного зв'язку направив суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату посилаючись на участь представника відповідача у іншому судовому засіданні у іншій справі.

Розглянувши зазначене клопотання, вислухавши думку представника позивача, суд не находить обґрунтованих підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на те, що відповідач з 31.01.2015р. був обізнаний про дату і час судового розгляду у даній справі та як установа, яка має у своєму штаті достатню кількість кваліфікованих працівників в галузі права, мав достатньо часу для вжиття заходів для прибуття в судове засідання іншого представника відповідача з урахуванням строків розгляду даної категорії спорів, визначених ч.5 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин суд визнає явку представника відповідача в судове засідання не поважною.

У відповідності до ч.4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, строки розгляду справи, встановлені ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами у відповідності до вимог ч.4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

20.09.2013р. постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/10615/13-а адміністративний позов Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області було задоволено та зобов'язано Придніпровську регіональну службу державного ветеринарного санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті виконати п.п.2,3,4,5,6,7,8,912,13,14,15 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 29.03.2013р. №04-07-05-15/3983 в частині усунення порушень, виявлених у ході проведення ревізії на загальну суму 3560329,23грн. шляхом, вказаним у вимозі (а.с. 27-31).

На виконання вказаного судового рішення 13.01.2014р. було видано виконавчий лист за №804/10615/13-а, що підтверджується копією виконавчого листа (а.с. 11).

25.11.2014р. позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою №04-25-05-15/11551 з приводу примусового виконання вказаного виконавчого листа, у якій просив відкрити виконавче провадження (а.с. 12).

05.12.2014р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління Сивокозовим О.М. було прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №45672449 з примусового виконання виконавчого листа №804/10615/13-а на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у виконавчому документі не визначено, які безпосередньо дії повинен державний виконавець зобов'язати вчинити боржника, а також зазначено, що згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення», згідно якої резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті заявлених вимог, а також в резолютивній частині рішення, зокрема, має бути зазначено які конкретно дії і на чию користь відповідач повинен вчинити (а.с. 10).

Позивач оспорює дії відповідача стосовно винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.12.2014р. та вказану постанову з підстав того, що виконавчий лист від 13.01.2014р. № 804/16015/13-а містить усі обов'язкові реквізити, передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вважає, що дії відповідача щодо відмови у винесенні оспорюваної постанови є незаконними у зв'язку з чим просить скасувати вказану постанову відповідача від 05.12.2014р.

Заслухавши представника позивача, який брав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Порядок примусового виконання рішень судів встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.1 ст.6 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2 п.13 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до вимог ст.18 вищенаведеного Закону, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової, що його видали;

дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника, тощо;

4)резолютивна частина рішення;

5)дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6)строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

За приписами ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Із системного аналізу наведених норм видно, що ними визначені вимоги до виконавчого документа та підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, які є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.

Так, як вбачається зі змісту виконавчого листа від 13.01.2014р. № 804/16015/13-а він містить усі обов'язкові реквізити, визначені ст.18 Закон України «Про виконавче провадження», в тому числі і резолютивну частині рішення, а саме: про зобов'язання боржника вчинити певні дії щодо виконання вимог Державної фінансової інспекції від 29.03.2013р. №04-07-05-15/3983 шляхом визначеним у вимозі (а.с. 11).

При цьому, норми ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» визначають порядок дій державного виконавця за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

За викладеного, проаналізувавши норми вищенаведеного чинного законодавства та зміст виконавчого документа, який був підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця щодо прийняття оспорюваної постанови та оспорювана постанова від 05.12.2014р. є такими, що вчинені з порушенням вимог ст.18, 26, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Частина 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач в судове засідання без поважної причини не з'явився, будь-яких доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо прийняття оспорюваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа ВП№45672449 від 05.12.2014р. суду не надав з урахуванням наведених вище норм ст.ст.18, 26, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, слід зазначити, що суд критично ставиться до посилань відповідача в оспорюваній постанові на п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення» як на підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження з огляду на те, що державний виконавець не наділений повноваженнями надавати оцінку змісту судового рішення, яке набрало законної сили та вказана постанова Пленуму Верховного суду України не може бути обрана як підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження з урахуванням того, що норми ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають порядок вчинення дій державним виконавцем у ході примусового виконання судового рішення про зобов'язання боржника вчинити певні дії.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії державного виконавця та обґрунтованість прийняття ним оспорюваного рішення з урахуванням ч.3 ст. 2 вказаного вище Кодексу, суд приходить до висновку про те, що оспорювана постанова була прийнята відповідачем не у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження», без врахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому оспорювана постанова є протиправною, у зв'язку з чим зазначена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №45672449 від 05.12.2014р. підлягає скасуванню.

В той же час, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи позивача про те, що підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є незрозумілість судового рішення та не затвердження вказаної постанови начальником відділу в порушення п.3.8.1 Інструкції про проведення виконавчих дій №74/53 з огляду на те, що отримана оспорювана постанова не містить посилань на незрозумілість судового рішення та не затвердження постанови начальником відділу не може бути підставою для визнання дій державного виконавця незаконними та скасування оспорюваної постанови за умови невідповідності виконавчого документа вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, задовольняючи позовні вимоги позивача у відповідності до вимог ст.ст.11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що належним способом порушеного права позивача є визнання протиправною та скасування постанови Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №45672449 від 05.12.2014р. без додаткового визнання дій державного виконавця незаконними з урахуванням того, що судом оцінюються дії державного виконавця саме при розгляді спору про визнання протиправною та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, та, в даному випадку, за наявності прийнятого рішення суб'єктом владних повноважень додаткове визнання незаконними дій державного виконавця є зайвим.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову шляхом визнання протиправною та скасування оспорюваної постанови від 05.12.2014р.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання незаконними дій та скасування постанови від 05.12.2014р.- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №45672449 від 05.12.2014р.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 11.02.2015р.

Суддя С.О. Конєва