Справа № 2а-1870/9428/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 січня 2015 року м. Київ В/800/358/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Олексієнка М.М.,

Олендера І.Я.,

Пасічник С.С.,

Рецебуринського Ю.Й.,

перевіривши виконання вимог законодавства при подачі заяви публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2014 року в справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Сумах до публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

19 січня 2015 року відповідач звернувся із зазначеною заявою, посилаючись на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права касаційний суд помилково залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог.

Пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначені підстави для подання заяви про перегляд судових рішень, зокрема встановлено, що заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2014 року, про пере-гляд якої просить відповідач, суд виходив з того, що обов'язок сплатити фінансові санкції та пеню за рішенням управління Пенсійного фонду України в місті Сумах від 15 грудня 2010 року № 605 виник у відповідача через п'ять днів після направлення апеляційним судом рішення про відмову у визнанні протиправним та скасуванні рішення від 15 грудня 2010 року, а не з дня його отримання. Також визнав безпідставним посилання на порушення 24 жовтня 2011 року провадження у справі про банкрутство товариства як на підставу для несплати заборгованості по фінансовим санкціям та пені, оскільки вказані вимоги управлінням Пенсійного фонду України застосовані рішенням від 15 грудня 2010 року № 605, є поточними і, відповідно, підлягають сплаті у встановлений строк.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї самої норми права заявник надав постанову Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року, в якій касаційний суд відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що право вимагати від товариства сплати штрафу та пені виникло у територіального управління Пенсійного фонду України з 27 вересня 2011 року (відповідно до рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 27 вересня 2011 року № 289) і здійснення судового провадження у справі щодо скасування даного рішення є правом товариства та ніяким чином не впливало на право звернутися із вимогами як про стягнення заборгованості, як і з вимогами звернутися в порядку частини 15 статті 11 та частини 1 статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» із заявою про визнання його кредиторських вимог на зазначену суму у справі про порушення провадження про банкрутство товариства та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Оскільки подаючи заяву про визнання та включення до реєстру вимог кредиторів суму заборгованості, позивач не включив до неї суму заборгованості відповідно до рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені, тому така заборгованість, що виникла у період до початку процедури банкрутства, не підлягає стягненню.

Також заявник посилається на постанову Вищого господарського суду України від 10 грудня 2014 року у якій зазначено, що право вимагати сплатити суму заборгованості у Фонду виникло з дати підписання рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені, а здійснення провадження у справі щодо скасування такого рішення є правом товариства та не впливає на право звернутися із вимогами про стягнення суми заборгованості за ним. Також це не впливає на право Фонду звернутися у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» із заявою про визнання його кредиторських вимог на зазначену суму у справі про банкрутство.

Таким чином вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо стягнення фінансових санкцій та пені, що визначені на підставі статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що відповідно до пункту 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 236- 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного Суду України адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в місті Сумах до публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення заборгованості за заявою відповідача про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.М. Олексієнко /підпис/ І.Я. Олендер /підпис/ С.С. Пасічник /підпис/ Ю.Й. Рецебуринський /підпис/ З оригіналом згідно Помічник судді: В.М.Коваленко