Справа № 826/19472/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 лютого 2015 року № 826/19472/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів: Катющенка В.П., Саніна Б.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Правління Пенсійного фонду України
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, яка мешкає АДРЕСА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Правління Пенсійного фонду України, в якому просить:

- (1) визнати бездіяльність Правління ПФУ - у виконанні обов'язку по внесенню змін до основного документу діяльності ПФУ - «Порядок подання та оформлення документів для призначення пенсій» у відповідність з Рішенням КСУ № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. - актом порушення її матеріальних прав;

- (2) зобов'язати Правління ПФУ - негайно внести та затвердити зміни у вищезгаданий порядок, що забезпечує документальне виконання та реальну виплату пенсій усім українським пенсіонерам, які мешкають за межами України, згідно з рішенням КСУ;

- (3) зобов'язати Правління ПФУ - визначити уповноважене територіальне управління ПФУ (бажано за місцем проживання перед виїздом з України) та дати йому вказівку: прийняти у позивачки необхідні документи для призначення пенсії по віку та призначити і виплачувати позивачці у Ізраїль пенсію за віком з 09.10.2014 року.

Позивачка просила розглядати позов за її відсутності, що відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України є підставою для розгляду справи за відсутності позивача.

Ухвалою суду від 11.02.2015 р. позов частині позовних вимог № 1 та № 2 залишено без розгляду на підставі ст. 100 КАС України.

Таким чином, позов підлягає розгляду по суті в частині позовної вимоги № 3.

В обґрунтування позову Позивачка зазначає, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

З 1964 р. по 03.07.1969 р. навчалася в Московському стоматологічному інституті. Працювала на підприємствах України з 1972 р. по 1990 рік, загальний стаж 20 років.

До виїзду з України проживала у АДРЕСА_2.

18 жовтня 1990 року виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Як вказує позивачка, 07.10.2009 р. Конституційний Суд України своїм рішенням № 25-рп/2009 встановив законне право всіх без виключення українських пенсіонерів, які проживають поза межами України, на отримання заробленої в Україні пенсії.

Таким чином, як наполягає позивачка, починаючи з 07.10.2009 р. у ПФУ немає ніяких перешкод для поновлення та виплати позивачці пенсії за віком з урахуванням її трудового стажу, не дивлячись на її проживання за кордоном.

На підставі вказаного рішення, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон № 1058-IV) та у зв'язку з відсутністю в Ізраїлі територіального органу Пенсійного Фонду України, як зазначає позивачка, 28.02.2011 р. вона направила до Правління Пенсійного Фонду України заяву про призначення та виплату через територіальний орган ПФУ пенсії, заробленої трудовим стажем в Україні. Відправка цього листа, як зазначає позивачка, підтверджується квитанцією від 09.10.2014 р.

У жовтні 2014 року, як вказується у позові, отримано відповідь від ПФУ, яке обурливо своєю відвертою безвідповідальністю і юридичною безграмотністю.

Як зазначає позивачка, правління ПФУ продемонструвало повну неповагу до рішення Конституційного Суду України та до Конституції України, під різними приводами відмовивши позивачці у призначенні та виплаті пенсії за віком за межі України.

Позивач по суті також зазначає, що в силу Рішення КСУ має право на отримання пенсії за кордон, а відтак вважає, що ПФУ порушує його права на призначення та отримання пенсії за віком.

Відповідач вважає позовні необґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач посилається на положення ст. 51 зазначеного вище Закону та вказує, що хоча певні положення Закону і визнані неконституційними, у той же час поширюються на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, після 07.10.2009 р. Разом з тим, механізм реалізації рішення КСУ на даний час звернення позивачки відсутній, у зв'язку з чим триває робота ПФУ з Мінпраці щодо підготовки нормативно-правових актів, спрямованих на виконання рішення КСУ.

В судове засідання 11.02.2015 р. сторони не з'явилися, але письмово заявили про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ч. 2 ст. 122 КАС України у судовому засіданні 11.02.2015 р. ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до Пенсійного фонду України із заявою від 22.09.2014 р. про призначення пенсії та її виплати за межі України, за місцем постійного проживання у державі Ізраїль. Вказана заява зареєстрова ПФУ 09.10.2014 р. за вх. № 10696/Л-11.

У заяві зазначено, що на підставі вищезгаданого рішення КСУ правління ПФУ зобов'язано було внести зміни до вищезгаданого Порядку, але до цього часу не виконало цю важливішу функцію, що позбавляє позивачку можливості оформити призначення та виплату їй пенсії за межі України.

У заяві позивачка, крім іншого, просила направити її заяву до уповноваженого управління ПФУ та зобов'язати його прийняти у позивачки документи для призначення та виплати їй за межі України пенсії, заробленої трудовим стажем на території України «з 19.63…. по 1990 роки». Позивачка просила пересилати пенсію за її місцезнаходженням у державі Ізраїль. Зазначено, що у разі необхідності надання додаткових документів, позивачка просила повідомити їй про це. До заяви, як вбачається з переліку, було надано «копія чи виписка з трудової книжки», «диплом про закінчення (стаціонар навчального закладу)».

За результатами розгляду вказаної заяви ПФУ надало позивачці відповідь від 15.10.2014 р. № 10696/Л11, в якій зазначено зміст вищезгаданого рішення КСУ та звернуто увагу, що зазначене рішення не стосується осіб, яким пенсія не призначалася, а отже, як зазначено у відповіді, посилання на нього у заяві позивачки є безпідставним.

ПФУ у відповіді також посилається на статтю 8 вищезгаданого Закону, відповідно до якої право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які згідно із цим Законом досягли пенсійного віку і мають необхідний для призначення пенсії страховий стаж. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбаченому цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

У відповіді звернуто увагу на положення ст. 44 вищезгаданого Закону щодо порядку звернення до територіального органу ПФК, порядку подання документів для призначення пенсії. Звернуто також увагу про порядок прийняття рішення про призначення пенсії та міститься посилання на веб-сайт ПФУ, де визначено територіальні органи ПФУ.

Повідомлено у відповіді, що на розгляді в ВР України знаходиться проект Закону про ратифікацію Угоди між Україною та Державною Ізраїль про соціальне забезпечення.

Зазначено виходячи із наведеного, що питання призначення пенсій громадянам України, які постійно проживають у Державі Ізраїль, буде вирішуватися у разі прийняття ВР України вищезгаданого Закону за встановленою Угодою порядком.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, згідно із ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (ч. 2 ст. 44).

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію (ч. 3 ст. 44).

При цьому, відповідно до п. 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 р. № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (далі - Положення № 22-1) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п. 1.6. Положення № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (п. 1.7.).

В даному випадку, як встановлено під час розгляду справи, позивач звернувся із заявою про призначення пенсії не до територіального органу ПФУ, а до ПФУ, тобто до органу, який безпосередньо не здійснює призначення пенсії за віком.

Втім, відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Таким чином, за наведених вище обставин, відповідач повинен був спрямувати заяву позивачки для розгляду по суті до територіального органу ПФУ, а саме: до Управління Пенсійного фонду України в м. Ромнах та Роменському районі. Однак, в даному випадку ПФУ не вчинено вказаних дій.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога № 3 підлягає задоволенню частково з урахуванням положень ч. 2 ст. 11 КАС України (щодо права суду вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав позивача) шляхом зобов'язання відповідача направити заяву позивача про призначення пенсії до територіального органу за останнім місцем проживання позивачки - до Управління Пенсійного фонду України в м. Ромнах та Роменському районі для розгляду по суті та прийняття відповідного рішення. В іншій частині позовної вимоги № 3 слід відмовити з підстав їх передчасності, оскільки призначення та виплата пенсії здійснюється за результатами розгляду заяви по суті, дій щодо чого в даному випадку ще не було вчинено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, як зазначено вище.

Керуючись вимогами 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Правління Пенсійного Фонду України (код з ЄДР 00035323; адреса: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна, 9) направити заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком до Управління Пенсійного фонду України в м. Ромнах та Роменському районі для розгляду по суті та прийняття рішення в порядку ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді: В.П. Катющенко

Б.В. Санін