Справа № 814/791/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/791/14

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю представників позивача - Чамара Л.В. та Медвінський Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «Нарп» до Державної фінансової інспекції в Миколаївської області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року державне підприємство «Миколаївський авіаремонтний завод «Нарп» (надалі - позивач, ДП «Нарп») звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Миколаївської області (надалі - ДФІ в Миколаївській області) в якому просило визнати протиправними та скасувати

наступні пункти Вимоги від 17 лютого 2014 року №14-08-14-14/865 про усунення порушень, встановлених в ході планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2012 року по 30 вересня 2013 року:

- п.2, який зобов'язував вжити заходів щодо визнання, відповідно до ст.ст. 215, 216 Цивільного Кодексу недійсними правочинів, укладеними з ТОВ «Зероконсалтсервіс»;

- п.3, в частині визначення суми збитків в розмірі 475 920,00 грн., які були сплачені ФОП ОСОБА_3 на виконання робіт за темою «супроводження програмних продуктів 1С»;

- п.4, в якому вимагалося виконати роботи з відновлення справності літака ІЛ - 76ТД, підписати акт виконаних робіт із замовником ДП «УАТК» та відобразити в бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість;

- п.5, про зобов'язання провести взаємозвірку розрахунків з ТОВ «Авіасистеми», скласти з цього приводу акт на підставі якого поновити по обліку дебіторську заборгованість, яку або стягнути або забезпечити підписання документів, підтверджуючих приймання - передачу двигунів;

- п.6, в якому вимагалося застосування ст.ст.130,132 Кодексу законів про працю України з метою стягнення з винних осіб матеріальної шкоди;

- п.7, про зобов'язання провести взаємозвірку розрахунків з ТОВ «Будівельна група - 2011» та ТОВ «Ріст» за результатами якої поновити по обліку кредиторську заборгованість та провести коригування виконаних робіт;

- п.9, в частині невизнання наявності надлишків матеріальних цінностей на суму 4 003 грн.;

- п.10, в якому вимагалося списати запасні частини з простроченим терміном придатності;

- п.11, про обов'язок привести вартість необоротних активів у відповідність до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку.

В обґрунтування позову зазначено про те, що Вимога контролюючого органу, яка є предметом оскарження прийнята не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та Законами України, з використанням повноважень не з тією метою, з якою те повноваження надано, необґрунтовано, упереджено, без дотримання принципу рівності перед законом.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року адміністративний позов - задоволено.

Суд визнав протиправними та скасував п.2, п.4, п.5, п.6, п.7, п.10, п.11 Вимоги Державної фінансової інспекції в Миколаївській області про усунення порушень № 14-08-14-14/865 від 17 лютого 2014 року

Судом визнано протиправним та скасований п.3 Вимоги Державної фінансової інспекції в Миколаївській області про усунення порушень № 14-08-14-14/865 від 17 лютого 2014 року в частині визначення суми збитків в розмірі 475 920,00 грн.

Також, визнаний протиправним та скасований п.9 Вимоги Державної фінансової інспекції в Миколаївській області про усунення порушень № 14-08-14-14/865 від 17 лютого 2014 року в частині визначення надлишків на суму 4030,00 грн.

В апеляційній скарзі ДФІ в Миколаївській області ставить питання про скасування судового рішення, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та про прийняття нової постанови, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Представник ДФІ в Миколаївській області надав до суду апеляційної інстанції клопотання в якому просив слухати справу без його участі (т.3 а.с.247-248).

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи організаційно - правовою формою господарювання ДП «Нарп» є державне підприємство.

ДП «Нарп» здійснює наступні види діяльності за класифікатором видів економічної діяльності (КВЕД):

- виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування;

- ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення;

- ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування;

- ремонт і технічне обслуговування повітряних і космічних літальних апаратів;

- міжнародна діяльність;

- діяльність у сфері оборони.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2004 року №1734 ДП «Нарп» входить до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

В період з 14 жовтня 2013 року по 10 січня 2014 року відповідачем проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «НАРП» за період з 01 січня 2012 року по 30 вересня 2013 року.

За наслідками ревізії контролюючим органом складено акт планової ревізії фінансово-господарської діяльності від 16 січня 2014 року №14-24/4 (надалі - Акт).

Не погоджуючись з висновками даного Акту, позивач подав на нього заперечення.

За результатами розгляду заперечень позивача, були складені висновки, якими прийняті деякі заперечення.

17 лютого 2014 року ДФІ в Миколаївській області направила ДП «НАРП» Вимогу від 17 лютого 2014 року №14-08-14-14/865 про усунення порушень встановлених в ході його планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2012 року по 30 вересня 2013 року, яку підприємство оскаржило.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Вимога ДФІ в Миколаївській області про усунення порушень № 14-08-14-14/865 від 17 лютого 2014 року в частині, що оскаржує позивач, виставлена необґрунтовано, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року N 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (назва у редакції Закону від 16 жовтня 2012 року №5463) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Стаття 2 цього Закону передбачає, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Статтею 10 зазначеного Закону, яка встановлює права, обов'язки і відповідальність органу державного фінансового контролю передбачено зокрема, що цій орган має право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Указом Президента України від 23 квітня 2011 року затверджено Положення про Державну фінансову інспекцію України, згідно з яким Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (надалі - Положення).

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме:

- вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме:

- вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства;

- звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;

- проводить аналіз стану додержання фінансової дисципліни та про його результати повідомляє органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування;

- готує і подає до відповідних державних органів пропозиції щодо усунення та запобігання причинам і умовам, які призвели до допущення недоліків і порушень;

- здійснює контроль за виконанням вимог і пропозицій, поданих Держфінінспекцією України та її територіальними органами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування за результатами державного фінансового контролю та інформує про це Кабінет Міністрів України і Мінфін України;

- застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення, санкції до осіб, винних у порушенні законодавства;

- передає правоохоронним органам матеріали ревізій у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь; інформує правоохоронні органи про факти інших виявлених порушень законодавства (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Суд першої інстанції провівши системний аналіз вищевикладених норм законодавства зробив обґрунтований висновок про те, що зміст вимоги відповідача повинен узгоджуватися з приписами чинного законодавства, а саме, вимога повинна містити вичерпну вказівку підконтрольному суб'єкту щодо вчинення дій (обґрунтованість та конкретність вимоги), які відповідно до норм законодавства будуть направлені на усунення порушених вимог закону.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи вимоги контролюючого органу необхідно надавати правову оцінку обставинам чи дійсно підконтрольною установою допущені порушення, а потім вирішувати питання чи правильний спосіб захисту інтересів держави вибрав контролюючий орган.

Переходячи до аналізу змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Не погоджуючись із скасуванням судом першої інстанції пункту 2 Вимоги, апелянт зазначив, що під час ревізії, шляхом відібрання пояснень від директора «Зероконсалтсервіс» ОСОБА_4 було встановлено відсутність здійснення ним господарських операцій з позивачем.

Тому, вимога контролюючого органу про зобов'язання підприємства вжити заходів щодо визнання недійсними правочинів, укладених з ТОВ «Зероконсалтсервіс» відповідно до статей 215 і 216 Цивільного кодексу України та про зобов'язання забезпечити на підприємстві контроль за обранням постачальників товарів та використання коштів на закупівлю матеріально - технічних ресурсів - є цілком обґрунтованою.

Суд першої інстанції дослідивши обставини цієї угоди обґрунтовано зазначив, що вона має реальний характер, так як позивач підтвердив витрати розрахунковими та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Так, позивачем на виконання спірної угоди укладено договори поставки від 14 листопада 2012 року, від 27 вересня 2012 року з ТОВ «Зерноконсалтсервіс», згідно яких, позивач зобов'язувався прийняти товар визначений у специфікації, комплекти склоблоків, комплекти рамок на склоблоки.

Наявність у суб'єкта господарювання вказаних товарів контролюючим органом не оспорюється.

Твердження про неналежність підписів представника контрагента позивача на первинних документах особі, прізвище якої зазначено в документах (ОСОБА_4.), не свідчить про безтоварність господарських операцій.

Будь-яких інших доказів на підтвердження припущень про нереальність господарських операцій контролюючим органом не надано. До того ж, зазначена обставина не є безумовною та достатньою підставою для визнання угоди недійсною, а господарської операції безтоварною.

Колегія суддів звертає увагу на те, що органи державного фінансового контролю відповідно до ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» мають право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства.

Вимагаючи від ДП «Нарп» звернутися до суду з позовом про визнання правочину недійсним, відповідач не врахував, що частина 3 ст.215 Цивільного кодексу України передбачає таке звернення тільки у разі якщо одна із сторін заперечує проти його дійсності на підставах, встановлених законом.

Позивач не вбачає таких підстав для звернення до суду, тому у контролюючого органу не має підстав щодо примусу підконтрольної установи звернутися до суду.

Пунктом 3 Вимоги зобов'язано позивача стягнути з ФОП ОСОБА_3 суму збитків в розмірі 580 500,00грн. або забезпечити виконання ФОП ОСОБА_3 відповідного обсягу робіт на зазначену суму зайво сплачених коштів згідно договору від 01 лютого 2010 року № МБ-1038/79-10.

ДФІ під час звірки встановлено, що вартість робіт виконаних ФОП ОСОБА_3 визначалась учасниками угоди з врахуванням трудомісткості, складу, складності, компетенцією виконавців, а також вартості подібних робіт на ринку послуг сервісу « 1С». Обсяг виконаних робіт по ДП «НАРП» зазначається в актах виконаних робіт на підставі щомісячних заявок на проведення робіт.

На виконання п.26 «Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами з метою підтвердження виду, обсягу операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку об'єкта контролю» провів зустрічну звірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та встановив зменшення об'єму наданих послуг на 104 580,00 грн., про що зазначив у довідці звірки.

При цьому, ДП «Нарп» визнало безпідставну переплату ФОП ОСОБА_3 за зазначеним договором грошових коштів у сумі 104 580,00 грн.

ФОП ОСОБА_3 також визнав факт того, що недостатнє опрацьоване рішення завдань бухгалтерського обліку потребують доробки з боку спеціалістів для прийняття про їх приймання та необхідність проведення зменшення суми виконаних робіт на суму 104 580, 00 грн.

Колегія суддів вважає правильним зауваження позивача, що дану суму, а саме 104 580,00 грн. він обґрунтовано визначив як дебіторська заборгованість і тим самим виконав п.3 Вимоги.

Контролюючим органом у пункті 4 Вимоги зобов'язано позивача:

- виконати роботи з відновлювання справності літака ІЛ-76ТД за договором від 21 лютого 2012 року №96-12/21.02 UСА-10-12 та забезпечити відповідне прийняття їх Замовником - ДП «Українська авіаційна транспортна компанія» шляхом підписання акта виконаних робіт відповідно до п. 4.2. Договору;

- провести взаємозвірку розрахунків та відобразити в бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість згідно акта виконаних робіт;

- вимагати від Замовника виконання зобов'язань на суму виконаних робіт у відповідності до умов Договору, у разі відмови Замовником провести розрахунки за виконані роботи, вжити заходи відповідно до умов п.п.8.4. та п.п.9.1. Договору - стягнення в судовому порядку суми зобов'язань.

Обставинами справи встановлено, що відповідно до договору від 21 лютого 2012 року № 96-12/21.02 ІІСА-10-12, укладеному між ДП «Українська авіаційна транспортна компанія» (замовник) (далі - ДП «УАТК») та ДП «НАРП» (виконавець), останній виконує роботи з відновлення справності літака ІЛ-76ТД зав. № НОМЕР_1, який знаходиться на виробничій базі замовника. Вартість робіт та послуг по договору складає 11 548,15грн.

На момент проведення ревізії на виконання вказаного договору від 21 лютого 2012 року № 96-12/21.02 ПСА-10-12 ДП «НАРП» понесені витрати на загальну суму 1 896, 08грн.

ДП «НАРП» 03 жовтня 2012 року надсилав ДП «УАТК» для узгодження та підписання акта виконаних робіт з відновлення справності літака ІЛ-76ТД за зазначеним договором, однак листом від 05 жовтня 2012 року він був повернутий у зв'язку з неналежним виконанням робіт.

04 вересня 2013 року позивачем повторно був направлений зазначений документ, однак відповідь не надійшла.

Фактично роботи по договору від 21 лютого 2012 року виконані ДП «НАРП» частково, а акти виконаних робіт сторони повинні підписати після виконання всього комплексу робіт.

Згідно з Наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 06 грудня 2012 року №313 ДП «УАТК» мало місячний термін передати по акту приймання - передачі безоплатно на баланс ДП «НАРП» літак ІЛ- 76 разом з двигунами та допоміжною силовою установкою на загальну суму 8 459,56 грн.

Однак, до теперішнього часу, зазначений наказ ДП «УАТК» не виконано.

При цьому, 11 червня 2013 року ухвалою господарського суду м. Києва порушено провадження у справі про визнання ДП «УАТК» банкрутом, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника з 11 червня 2013 року і введено процедуру розпорядження майном боржника з 11 червня 2013 року.

Позивачем на виконання даної Вимоги надано копію ухвали попереднього засідання Господарського суду м. Києва від 17 квітня 2014 року, якою визнано його кредиторські вимоги на суму 2 252,90 грн. з ПДВ. і це відображено в обліку підприємства як дебіторська заборгованість з покупцями.

Колегія суддів вважає, що позивач діяв в рамках цивільного та господарського законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Так, відповідно до частин 1-3 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах.

Таким чином, встановлена відсутність порушення ДП «НАРП» вимог ст.526 Цивільного кодексу України, між тим причинами які призвели до тимчасової заборони щодо здійснення правочинів по виконанню ремонтних робіт по літаку ІЛ-76ТД, є наявність розпоряджень Державного концерну «Укроборонпром» та наявність ухвали господарського суду.

Також слід звернути увагу на те, що згідно з пунктом 5 Наказу Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237, яким затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

Пунктом 7 цього Положення встановлено, що поточна дебіторська заборгованість, яка є фінансовим активом включається до підсумку балансу за чистою реалізаційною вартістю. Активом визнаються ресурси, які достовірно можуть бути оцінені (п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку)

Враховуючи положення даного нормативного акту, позивач робить обґрунтований висновок про відсутність в його діях порушення ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та про неможливість визначення дебіторської заборгованості на суму 1 896,00 грн. у зв'язку з відсутністю первинного бухгалтерського документа, який фіксує факт здійснення господарської операції.

В пункті 5 Вимоги ДФІ в Миколаївській області зазначено про порушення ДП «Нарп» ч.1, ч.5 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що виразилося у списанні в березні 2012 року з обліку дебіторської заборгованості ТОВ «Авіасистеми», яка рахувалась станом на 01 січня 2012 року в сумі 82 500,00грн. та зобов'язано провести взаємозвірку розрахунків з ТОВ «Авіасистеми», скласти акт звірки на підставі якого, поновити по обліку дебіторську заборгованість ТОВ «Авіасистеми» в сумі 82 500,00грн.; забезпечити підписання документів, підтверджуючих приймання - передачу двигунів в тимчасове користування або стягнути заборгованість з ТОВ «Авіасистеми» в сумі 82 500,00 грн.

Позивачем на виконання цього пункту проведено взаємозвірку розрахунків з ТОВ «Авіасистеми» та складено акт звірки, яким не підтверджується наявність дебіторської заборгованості.

Так, було встановлено, що між ДП «НАРП» та ТОВ «Авіасистеми» укладено договір від 28 липня 2010 року №220-10, предметом якого, зокрема, є надання у тимчасове користування авіаційної техніки, тощо.

Додатковою угодою від 23 червня 2011 року №1 до договору від 28 липня 2010 року №220-10 внесено зміни в частині того, що ТОВ «Авіасистеми» надає послуги з передачі у тимчасове користування позивачу 3-х двигунів.

Початком надання послуг вважається дата підписання Акта приймання-передачі двигунів а закінченням - дата підписання акта надання послуг та акта приймання - передачі. Фактично двигуни були повернути в липні 2011 року, а акт виконаних робіт б/н за 2011 рік отримано позивачем в березні 2012 року.

Апелянт вважає, що несвоєчасне отримання первинного бухгалтерського документу призвело до завищення станом на 01 січня 2012 року дебіторської заборгованості позивача.

Колегія суддів вважає такий довід апелянта не відповідає приписам ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в якій визначено, що первинний документ це документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують здійснення господарських операцій.

Таким чином, ДП «Нарп» саме на підставі оформлених та отриманих первинних документів у березні 2012 року проведено відображення отриманих послуг та списання дебіторської заборгованості в сумі 82,500,00 грн.

Пунктом 6 Вимоги зобов'язано позивача відшкодувати збитки за рахунок винних осіб, якими своєчасно не вижито заходів щодо погашення дебіторської заборгованості у порядку та розмірі, встановленому ст.ст.130, 132 Кодексу законів про працю України.

Пропонуючи позивачу відшкодувати шкоду за рахунок винних осіб, відповідач в акті ревізії зазначає про вину начальника юридичного відділу ОСОБА_5, яка була прийнята на посаду 18 квітня 2012 року. При цьому, дебіторська заборгованість по ДП ДГЗ «Укрінмаш» на суму 1509,00 грн. виникла 02 червня 2008 року, а термін позовної давності щодо її стягнення, сплив в 2011 році та всі первинні документи знищені за відповідним Актом.

Щодо ТОВ «Компанія Трітел», то вказане підприємство ліквідовано згідно Ухвали Господарського суду Запорізької області від 21 липня 2010 року (справа № 26/183/10).

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи. Запис про припинення державним реєстратором внесено 27 липня 2010 року, що підтверджується витягом з ЄДР.

Аналізуючи дану Вимогу, колегія суддів бажає зазначити, що органи ДФІ під час пред'явлення підконтрольним установам, що ревізуються, вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства та обираючи спосіб усунення цих порушень повинні виходити з того, щоб при виконанні цих вимог у зазначеній спосіб, підконтрольні суб'єкти не вчиняли нових порушень чинного законодавства.

Згідно вимог ст. 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності, який розповсюджується на вказані правовідносини, складає 3 роки.

Внаслідок вказаного, дія посадової особи позивача, яка визначена відповідачем, як порушення могла мати місце у періодах, який передує початку перевірки, що перевірявся.

Вказане свідчить про те, що п.6 Вимоги базується на висновках акту ревізії про наявність порушень законодавства, які фактично мали місце за межами періоду, що перевірявся, тобто до 01 січня 2012 року.

Також слід зазначити, що відповідач обираючи спосіб усунення порушення, припустився помилки, оскільки на момент винесення вимоги у позивача були відсутні підстави для застосування ст.ст.130, 132 Кодексу законів про працю України, так як сплинув термін видачі наказу про покриття шкоди та термін пред'явлення позову до суду.

Пунктом 7 Вимоги ДФІ вимагає від ДП «Нарп» провести взаємозвірку розрахунків з ТОВ «Будівельна група - 2011» та ТОВ «Ріст», скласти акти звірки на підставі яких поновити по обліку кредиторську заборгованість по ТОВ «Будівельна група - 2011» в сумі 18 340,00 грн. та по ТОВ «Ріст» в сумі 6 950,00 грн.; провести коригування виконаних робіт по діючим договорам шляхом виконання обсягу інших ремонтних робіт на відповідну суму або стягнути матеріальну шкоду в порядку встановленому діючим законодавством.

В ході зустрічної звірки відповідачем встановлено включення матеріальних цінностей, які вказані в акті виконаних робіт на загальну суму 18 335,13 грн. та не підтверджені бухгалтерським обліком виконавця, тобто ТОВ «Будівельна група - 2011», що на думку відповідача, є порушенням п.3.1.10 ДБН Д. 1.1-1-2000 та «Правил визначення вартості будівництва», затверджених наказом Держбуду від 27 серпня 2000 року №174.

Однак, неналежне ведення бухгалтерського обліку ТОВ «Будівельна група - 2011» не є підставою для відповідальності позивача.

Окрім цього відповідачем не доведена недостовірність обсягів виконаних робіт у зв'язку з чим, спірний пункт Вимоги є безпідставним.

Пунктом 9 Вимоги встановлена нестача матеріальних цінностей (запасних частин) на суму 6 350,00грн. та лишків (запасних частин та металобрухту) на суму 13 580,00 грн.

Контролюючий орган вважає, що ДП «Нарп» зобов'язано: стягнути з винних осіб матеріальну шкоду (збитки), що виникла в результаті нестачі, в порядку та розмірах встановлених ст. 134 Кодексу законів про працю України, в тому числі у судовому порядку; поновити по бухгалтерському обліку вартість матеріальних цінностей - надлишків, вартістю 7 170,00грн. (з урахуванням вжитих в ході ревізії заходів, якими забезпечено усунення порушення - оприбутковано лишки на суму 6 410,00 грн.), встановлених в ході інвентаризації у матеріально-відповідальних осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Нестача матеріальних цінностей виявлена за результатами проведеної на вимогу контролюючого органу інвентаризації на складах.

Для виявлення причин та відповідальних за нестачу осіб на виконання наказів директора ДП «НАРП» №207-ОД та 206-ОД від 13 грудня 2013 року було проведено службові розслідування та повторний перерахунок матеріальних цінностей.

При проведенні повторного перерахунку матеріальних цінностей нестачі не було виявлено.

Зобов'язуючи позивача усунути виявлене порушення, контролюючий орган посилається на ст. 134 Кодексу законів про працю України, яка встановлює випадки повної матеріальної відповідальності.

Стаття 136 Кодексу законів про працю України передбачає порядок покриття шкоди позивачем і встановлює, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

ДФІ в Миколаївській області приймаючи таку вимогу, повинна була її конкретизувати та зазначити, чи є повноваження у керівника підприємства виносити розпорядження для відрахування із заробітної плати винних осіб, чи таке покриття шкоди можливо лише у судовому порядку.

Якщо покриття збитків можливо лише шляхом звернення керівника підприємства з позовом до суду, то примусити до здійснення таких дій підконтрольну установу, відповідач не має право.

Для забезпечення усунення виявленого контролюючим органом порушення, а саме надлишків, ДП «НАРП» було оприбутковано надлишки металобрухту на суму 6 417,27 грн.

Виявлені в ході ревізії надлишки запасних частин на суму 7 017,00 грн. були оцінені із визначенням їх реальної вартості у зв'язку з чим, їх сукупна вартість стала складати - 3 119,21 грн.

Таким чином, ДП «НАРП» всього оприбутковано надлишків на суму - 9 566, 48 грн.

Апелянт не погоджуючись з результатами повторного перерахунку, проведеного підприємством, не надав докази щодо його спростування, тому суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість даної частини вимоги.

Пунктом 10 Вимоги суб'єкт господарювання зобов'язано списати запасні частини (гумові) з простроченим терміном придатності, які не мають потенціалу корисності на суму 93 590,00грн.

В апеляційній скарзі ДФІ в Миколаївській області стверджує, гумові запасні частини, термін придатності яких минув, передбачені для використання лише на літаки типу СУ - 24М, МР, що спростовує твердження позивача щодо їх використання для власних потреб чи подальшої реалізації та отримання у майбутньому економічної вигоди від їх використання, оскільки вони не мають потенціалу корисності.

Із матеріалів ревізії вбачається, що дані гумові запчастини були виготовленні на літаки, у зв'язку з укладеними контрактами.

Але з причин невиконання цих контрактів вони залишилися невикористаними.

Згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», запаси визнаються активом, якщо існує ймовірність того, що підприємство отримує в майбутньому економічні вигоди, пов'язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена. Запаси-активи, які:

- утримуються для подальшого продажу за умов звичайної господарської діяльності;

- перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукції виробництва;

- утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством.

Аналіз даного нормативного акту не передбачає обов'язок підприємства списати запаси за умови наявності «простроченого терміну придатності» або умови того, що запаси «не мають потенціалу корисності» - визначені відповідачем характеристики запасів, зокрема гумових виробів.

Вузлові положення обліку запасів (визначення, оцінка, первинний і поточний облік) регламентуються відповідними нормативними актами Державного казначейства України, в тому числі Інструкцією з обліку запасів, затвердженою ДКУ 08 грудня 2000 року № 125.

Дана Інструкція також не містить вимог щодо обов'язкового списання запасів з простроченим терміном придатності або запасів, які не мають потенціалу корисності.

Аналіз вимог Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», свідчить про те, що головним завданням органу державного фінансового контролю є, зокрема здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, ефективне використання коштів.

Вимагаючи від підприємства списати запасні частини з простроченим терміном придатності та які не мають потенціалу корисності, орган державного фінансового контролю не виконує, в даному випадку функцію, яка направлена збереження активів та ефективне використання коштів.

Крім того, суд першої інстанції правомірно погодився з доводами позивача, що орган державного фінансового контролю не довів обставини того, що підлягають обов'язковому списанню запаси з простроченим терміном придатності або запаси, які не мають потенціалу корисності та про те, що саме йому надано право визначати доцільність обліку придбаних запасів.

Пунктом 11 Вимоги встановлено порушення ДП «НАРП» п. 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів від 27 квітня 2000 року №92, що виразилося у збільшенні первісної вартості основних засобів на суму витрат, пов'язаних з їх ремонтом та поліпшенням, понад обсяги, визначені п. 146.11 ст.146 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), що призвело до завищення вартості активів на суму 305 500,00 грн.

Контролюючий орган вимагає від підприємства привести вартість необоротних активів у відповідність до норм діючого законодавства шляхом зменшення первісної вартості основних засобів на суму 305 500,00грн., зазначену операцію відобразити по обліку бухгалтерською довідкою.

Апелянт обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що за даними бухгалтерського обліку ДП «НАРП» за 09 місяців 2013 року проведено ремонтних робіт основних засобів на загальну суму - 3 541 241,21 грн.

Десять відсотків від сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації на початок звітного податкового року склали - 1 645 951,58 грн.

На думку відповідача на збільшення первісної вартості основних засобів можливо було віднести 1 895 289,63 грн. (3541241,21-1645951,58).

Надаючи правову оцінку даним доводам апелянта, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Бухгалтерський облік витрат, пов'язаних з ремонтом і поліпшенням (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо) об'єктів основних засобів підприємства, врегульовано пунктами 14, 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку та Методичними рекомендаціями з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Мінфіну України 30 вересня 2003 року № 561 ( за текстом - Методичні рекомендації № 561).

Так, відповідно до п.п.14,15 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод.

Відповідно до п. 29 Методичних рекомендацій № 561 рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто: спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об'єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигід, чи здійснюються для підтримання об'єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання - приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат. Критерії визначення порога суттєвості в бухгалтерському обліку рекомендовано у листі «Щодо застосування критеріїв суттєвості у бухгалтерському обліку» від 29 липня 2003 року № 04230-04108.

Приклад робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигід від об'єкта основних засобів, наведено у п. 31 Методичних рекомендацій № 561, а саме:

- модифікація, модернізація об'єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності;

- заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг);

- впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дасть змогу зменшити первісно оцінені виробничі витрати;

- добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

Приймання закінчених робіт з ремонту і поліпшення основних засобів (модернізації, добудови, реконструкції тощо) оформляється Актом приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів (типова форма № ОЗ-2), форму якого затверджено наказом Мінстату України «Про затвердження типових форм первинного обліку» від 29 грудня 1995 року № 352.

При проведенні ревізії відповідачем не встановлені факти відсутності первинних документів, які підтверджують поліпшення якісних характеристик при проведенні капітального ремонту основних фондів, збільшення майбутніх економічних вигод, не зазначено про відсутність відповідного акту приймання здачі (форма № 03-2).

Отже, орган державного фінансового контролю, формуючи зазначену Вимогу не мав претензій до підприємства щодо відсутності документального підтвердження проведення ремонтних робіт основних засобів.

Головна претензія полягала в тому, що підприємство порушило правила, що викладені в п.п.146.11 ст.146 Податкового кодексу України що призвело до завищення вартості основних засобів.

Міністерство фінансів України в листі від 26 листопада 2009 року № 31-34000-20-9/32227 на запит щодо бухгалтерського обліку ремонту об'єктів основних засобів зауважує, що питання визначення технічних характеристик ознак ремонту основних засобів не відносяться до повноважень Міністерства фінансів України.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що до повноважень органів фінансового контролю не відносяться питання правильності прийняття керівником підприємства рішення ремонту, реконструкції, модернізації будівель, споруд та інших основних засобів, якщо це не призвело до нецільового використання бюджетних коштів.

Позивач довів, що на підставі Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, він правомірно збільшив вартість необоротних активів щодо зазначених в акті ревізії об'єктів.

Апелянт, ставлячи питання про скасування рішення суду першої інстанції та про відмову в задоволенні позову, посилається на постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року, яка встановлює наявність у органу державного фінансового контролю заявлять вимоги про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольної установи, яка обов'язкова для виконання лише у частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Але, колегія суддів не може погодитися з такою позицією апелянта тому, що в усіх заявлених вимогах органу державного фінансового контролю містилися вимоги до підконтрольної установи здійснити певні дії, щодо усунення виявлених порушень.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, наведені вище обставини свідчать, що в діях позивача відсутні інкриміновані порушення законодавства України, а тому відсутні і підстави для пред'явлення відповідних вимог про їх усунення.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Миколаївської області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «Нарп» до Державної фінансової інспекції в Миколаївської області про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова

Повний текст ухвали складено 10.02.2015 року.