Справа № 177/2639/14-а
Суддя: Приміч Г. І.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 177/2639/14-а
Провадження № 2-а/177/3/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10.02.2015

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Державної патрульної служби Роти Державної патрульної служби Державної автомобільної інспекції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області старшого сержанта міліції Харіна Руслана Володимировича про визнання дій протиправними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 09.09.2014 року та просив суд визнати протиправними дії інспектора ДПС роти ДПС ДАІ м. Кривого Рогу старшого сержанта міліції Харіна Р.В. при складенні протоколу про адміністративне правопорушення АВ2 №337461 від 01.09.2014 року, скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності від 01.09.2014 року серії ПС2 №000691.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 01.09.2014 року близько 13.00 год. був зупинений інспектором ДПС роти ДПС ДАІ м. Кривого Рогу Харіним Р.В., який склав протокол №337461 за порушення п. 16.2 ПДР: на регульованому перехресті не надав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину.

Вказував, що відповідач, не вислухавши навіть його пояснення, виніс постанову серії ПС2 № 000691 по справі про адміністративне правопорушення від 01.09.2014 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Стверджував, що при проїзді перехрестя він зупинився та надав перевагу пішоходам, які переходили проїзну частину дороги та які знаходились на абсолютно іншій смузі руху ( на крайній лівій від нього, що знаходилась за три дорожні смуги від його автомобіля приблизно 15 метрів) , переходили її спокійно, не були змушені змінювати ані швидкість, ані напрямок руху, небезпеки наїзду на них не існувало, уникати наїзду вони не були змушені. Вважає, що докази його вини відсутні, оскільки інспектор ДАІ не зафіксував інформацію про пішоходів, яким він нібито не надав переваги, та не відібрав від них пояснення. В протоколі в порушення вимог ст. 256 КУпАП не зазначене точне місце скоєння адміністративного правопорушення. Відеофіксація порушення проведена без дотримання закону, оскільки в протоколі не зазначено назву, модель, серійний номер технічного засобу, на який вона здійснювалася, відсутні документи про повірку та сертифікат.

Отже вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена з грубим порушенням норм законодавства, з порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, його законних прав.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач правом на участь в судовому засіданні 10.02.2015 року не скористався, був належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Будучи присутнім в судовому засіданні 09.12.2014 року позов не визнав, заперечував проти його задоволення, стверджував, що діяв в межах наданих йому повноважень. Наполягав на тому, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, яке проявилося в тому, що він не надав переваги в русі пішоходам, які рухалися по проїжджій частині, на яку повертав водій. Вказував, що позивач не надав доказів протиправності його дій та незаконності оскаржуваної постанови, а на підтвердження правомірності своїх дій та факту скоєння ОСОБА_1. правопорушення свідчить протокол та відеозапис.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити за наступних законних підстав.

Судом встановлено, що 01.09.2014 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення АВ2 № 337461, відповідно до якого ОСОБА_1 о 12-45 годині, керуючи автомобілем ЗАЗ -VIDA д/н НОМЕР_1, в м. Кривий Ріг по вул.. Бульвар Вечірній на перехресті з Об'їзною дорогою, при повороті праворуч при зеленому сигналі світлофора, не надав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину, на яку він повертав, чим допустив порушення п. 16.2 ПДР України, і його дії кваліфіковано за ч.2 ст. 122 КУпАП, що підтверджується протоколом (а.с. 7).

Як вбачається зі змісту вказаного протоколу, в ньому зазначене точне місце вчинення правопорушення - перехрестя вул.. Бульвар Вечірній та Об'їзна дорога, ОСОБА_1 було роз'яснено його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП України, що підтверджується його підписом у протоколі (а.с. 7), у зв'язку з чим посилання позивача на невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП України не знайшли свого підтвердження.

Однак, як вбачається зі змісту вказаного протоколу, ОСОБА_1 факт вчинення порушення п. 16.2 ПДР України заперечував, вказував, що надав перевагу на регульованому перехресті всім учасникам дорожнього руху (а.с. 7).

На підставі вказаного протоколу інспектором ДАІ було складено постанову серія ПС 2 № 000691 від 01.09.2014 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАп та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 6).

Пункт 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, визначає, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Частина 2 ст. 122 КУпАП, серед іншого, передбачає відповідальність за порушення водіями правил проїзду перехресть. Санкція вказаної статті передбачає відповідальність у вигляді штрафу в розмірі від 25 до 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 4.16 Правил дорожнього руху України, пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

При цьому пунктом 1.10 Правил Дорожнього руху України визначений термін «Дати дорогу» - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це зможе примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Твердження позивача про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки пішоходи в результаті його маневру не змінили напрямок руху, не зупинилися, тощо, суд не може взяти до уваги, оскільки п. 16.2 та 1.10 ПДР України абсолютний обов'язок водія дати дорогу пішоходам, що переходять проїзну частину на яку він повертає, незалежно від наявності негативних наслідків такого порушення. За умови недотримання вимог вказаних пунктів ПДР України настає відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Якщо вказане правопорушення призведе до зміни напрямку руху пішоходів, їх швидкості, тобто призведе до створення аварійної обстановки, то водій підлягає відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП. Оскільки в справі відсутні дані про створення в результаті маневру ОСОБА_1 аварійної обстановки, то його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що при здійсненні патрулювання згідно карти маршруту №2, постової відомості розстановки нарядів дорожньо-патрульної служби станом на 01.09.2014 року та журналу патрулювання (а.с. 25,26,27-28), ним було виявлено порушення водієм ОСОБА_1 п. 16.2 Правил Дорожнього руху, при цьому коли водій повертав праворуч на своєму автомобілі, він не надав дорогу пішоходам, які знаходилися в безпосередній близькості від автомобіля (близько 1,5 м). Проїзна частина в місці виявлення правопорушення має ширину 8 метрів.

Позивач вказував на відсутність доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, при цьому зазначав, що пішоходи, про яких йдеться в протоколі знаходилися на абсолютно іншій смузі руху протилежного напрямку, на крайній лівій від нього, що знаходилась за три дорожні смуги від його автомобіля приблизно 15 метрів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про міліцію», міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право: проводити аудіо-, відео-, фотофіксацію як допоміжний засіб попередження протиправних дій та розкриття правопорушень.

Відповідачем на підтвердження зазначених ним в протоколі обставин адміністративного правопорушення наданий відеозапис, який досліджений в судовому засіданні та яким підтверджено свідчення інспектора ДАІ в частині того, що водій автомобіля марки ЗАЗ-VIDA д/н НОМЕР_1, здійснюючи поворот праворуч на регульованому перехресті, не дав дорогу пішоходам, які знаходилися в безпосередній близькості від автомобіля, переткнули розмітку, яка розділяє протилежні напрямки руху, та перебували вже на смузі руху в тому напрямку, по якому рухався позивач, що при несприятливих обставинах могло б примусити пішоходів змінити напрямок руху або швидкість. (а.с. 37).

Відповідно до ст. 7 ч.1 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 222 КУпАП справи про правопорушення передбачені ст. 122 ч. 2 КУпАП розглядаються органами внутрішніх справ, при цьому відповідно до п. 4.1 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 лютого 2009 року N 77 „Про затвердження Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП працівники Державтоінспекції МВС, які мають спеціальні звання, відповідно до своїх функціональних обов'язків самостійно виносять постанови в справах про адміністративні правопорушення.

Стаття 280 КУпАП зобов'язує уповноважену особу, при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати: чи було

вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його

вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є

обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати необхідно інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отримання як докази пояснень свідків чи потерпілих на відсутність яких посилався позивач як на підставу незаконної постанови є обов'язковими при кваліфікації дій за ч.4 ст. 122 КУпАП, а не за ч. 2 ст. 122 КУпАП

За вище вказаних обставин, суд вважає, що протокол, в якому зафіксовані обставини вчинення адміністративного правопорушення позивачем, відеозапис, яким підтверджені ці обставини, в своїй сукупності є належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 порушення п. 16.2 Правил дорожнього руху України. Дослідивши зазначені докази, відповідач правомірно, з дотриманням вимог 280 КУпАП прийняв рішення про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з постанови серія ПС2 № 000691 від 01.09.2014 року вид стягнення призначений позивачу в межах санкції ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн..

У зв'язку з вище викладеним, суд приходить до висновку, що дії інспектора Харіна Р.В. по складенню протоколу про адміністративне правопорушення та винесенню постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУаАп є правомірними, а отже вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7, 33, 122 ч.2, 251, 254, 268, 288 ч.1, 289, 293 КУпАП, ст. ст. 10, 11, 12, 18, 69, 70, 71, 99, 100, 158-163, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Державної патрульної служби Роти Державної патрульної служби Державної автомобільної інспекції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області старшого сержанта міліції Харіна Руслана Володимировича про визнання дій протиправними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 000691 від 01.09.2014 року про накладення адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень 00 коп., відносно ОСОБА_1, - відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: